Справа № 2-4086
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м  У к р
а ї н и

17 жовтня 2008р.              Краснолуцький міський суд
Луганської області

у складі: головуючого - судді БОЙКО С.Л.

при секретарі ТРОШИНОЇ Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Красний Луч справу за позовом

ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Петровськтепло Плюс» про стягнення  заборгованості по заробітній платі та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

що позивачка звернулася
до суду з даним позовом і в його обґрунтування пояснила, що  з 14.09.2007р. вона перебувала у трудових
відносинах з відповідачем, працюючи на посаді бухгалтера. Згідно наказу № 36/1
від 30.04.2008р. позивачка була звільнена. При звільненні з позивачкою не був
зроблений повний розрахунок, тобто не була виплачена заробітна плата у сумі 4207,75грн. У зв'язку з тим, що позивачу при
розрахунку не була виплачена заробітна плата, вона змушена звернутися до суду з
даним позовом і просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату і
моральну шкоду 5000грн., яку вона обґрунтовує тим, що відповідач порушив
трудове законодавство, позбавив її можливості реалізувати свої життєві потреби.

У
судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги і просить стягнути з відповідача
на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі   4207,75грн. Також просить стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 2500грн., оскільки вважає, що діями
відповідача їй  заподіяні моральні
страждання, що виразилися в тому,  що
вона не мала змоги розпоряджатися своїми коштами, був порушений її нормальний
стан життя.

Представник
відповідача позовні вимоги визнав частково і згодний на стягнення на користь
позивачки  заборгованості по заробітній
платі у розмірі 4207,75грн. і моральної шкоди у сумі 2500грн.

Вислухавши
пояснення позивачки, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

Стаття
43 Конституції України у відповідності зі ст. 23 Загальної декларації прав
людини проголосила право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі
на життя працею.

Як видно з матеріалів
справи, згідно наказу № 30 від 14.09.2007р. позивачка була прийнята на посаду
бухгалтера.

Згідно наказу № 36/1 від 30.04.2008р. позивачка була
звільнена  за ст..38 КЗпП України.

Згідно ст.47 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний у
день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і
зробити з ним розрахунок у терміни, встановлені в ст.116 даного кодексу.

Цю саму
вимогу містить і ст. 12 Конвенції №95 Міжнародної Організації Праці про охорону
заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з
працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому
заробітної плати.

Борг по заробітній платі позивачки складав на день звільнення 4207,75грн.,
що підтверджується довідкою № 204 від 10.07.2008р., наданою відповідачем.
Заробітна плата позивачу на день розгляду справи не виплачена повністю. Суд
вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість
по заробітній платі у сумі 4207,75грн.

Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну
шкоду в розмірі 2500грн., посилаючись на те, що їй були заподіяні моральні
страждання, викликані тим, що вона була позбавлена джерела існування, була
вимушена позичати гроші в борг у своїх знайомих, що принижувало її людську
гідність та спричинило психологічні страждання.

Стаття
237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування  моральної шкоди, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995р. № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди”, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів
про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного  зв'язку між шкодою та протиправними діяннями
її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідач не довів відсутність вини в несвоєчасні виплаті позивачу заробітної
по заробітній платі, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності
процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального
процесу, роз'яснив відповідачеві його права та обов'язки.

Суд вважає, що в частині стягнення моральної шкоди вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню в розмірі 2500грн.

Керуючись ст.ст.3,10 ЦПК Україна, ст. 43 Конституції України, ст. 23
Загальної декларації прав людини, постановою Пленуму Верховного суду України
від 24.12.1999р. №13 “Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці”, п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 “Про
судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди”, -

В И Р І Ш И В :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Петровськтепло
Плюс» про стягнення  заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди задовольнити
частково.

Стягнути
з Комунального підприємства «Петровськтепло Плюс»  на користь ОСОБА_1:

·
заборгованість по зарплаті у сумі 4
207,75грн.;

-    моральну шкоду у розмірі 2500грн.

Стягнути
з Комунального підприємства «Петровськтепло Плюс» судовий збір на користь держави у розмірі 51грн. і витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30грн.

Рішення
суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного
виконання.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Красно луцький міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий: