У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

1 жовтня
2008 року                                                                                                   м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду
України в складі:

головуючого                        Гнатенка А.В.,

суддів:                                   Барсукової
В.М., Григор'євої Л.І.,

Гуменюка
В.І., Луспеника Д.Д., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до Служби у справах неповнолітніх виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради Луганської області, третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на
роботі, стягнення середнього за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Луганської області від 7 квітня 2008 року,

в с т а н о в и
л а:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Служби у справах неповнолітніх
виконавчого комітету Краснолуцької міської ради Луганської області (далі -
ССН), посилаючись на те, що з вересня 1999 р. працював у відповідача головним
спеціалістом. 18 вересня 2006 р. його звільнили з роботи на підставі ст. 38
КЗпП України. Вважав своє звільнення незаконним, проведеним з порушенням норм
КЗпП України та через необ'єктивне ставлення до нього з боку начальника ССН.
Крім того, заяву про звільнення з цієї підстави він не подавав, маючи попередню
розмову з начальником ССН ОСОБА_2 про звільнення за згодою сторін після
відпустки. Проте відпустку йому надали в інший строк, в період якої він
лікувався у лікарні.

З
урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог, позивач просив поновити
його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та
відшкодувати завдану йому моральну шкоду в розмірі 20000 грн., зобов'язати
ОСОБА_2 відшкодувати завдану ССН шкоду у зв'язку з його незаконним
звільненням.

Рішенням
Краснолуцького міського суду Луганської області від 5 квітня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково: позивач поновлений на посаді головного спеціаліста
ССН з 18 вересня 2006 р., на його користь з ССН стягнуто 4600 грн. зарплати за
час вимушеного прогулу та 1000 грн. Зобов'язано ОСОБА_2 відшкодувати ССН шкоду
в розмірі 4600 грн. у зв'язку з незаконним звільненням позивача. Рішення суду в
частині поновлення на роботі та стягнення зарплати за один місяць допущено до
негайного виконання. Розподілено судові витрати.

Рішенням
апеляційного суду Луганської області від 7 квітня 2008 р. рішення суду першої
інстанції скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,
просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі законне та
обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення
позивача відбулося з грубим порушенням норм КЗпП України, оскільки наказ про
звільнення не містить підстави - заяви позивача про звільнення за власним
бажанням, якої він й не подавав. Подані ним заяви не відображають його
волевиявлення про звільнення саме за власним бажанням.

Апеляційний
суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в задоволенні
позову, виходив з того, що позивач був звільнений з дотриманням положень КЗпП
України, оскільки подані ним заяви свідчать про його ініціативу звільнення за
власним бажанням.

Проте з
таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до
вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Статтею 38 КЗпП
України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений
ним орган письмово за два тижні.

Таким чином, для
припинення трудового договору з цієї підстави необхідна взаємна згода сторін,
при цьому волевиявлення працівника повинно бути чітким, добровільним і
вираженим у письмовій формі.

Як убачається з
наказу від 11.09.2006 р. за № 94 про звільнення позивача з 18.09.2006 р. у
ньому не зазначена підстава для звільнення за власним бажанням, а саме заява
працівника, що є порушенням пунктів 2.25, 2.26 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення
України від 29.07.93 № 58.

Зазначені
обставини відповідачем та третьою особою визнані.

Суд
першої інстанції, належним чином оцінивши подані позивачем заяви від 19.07.2006
р., 21.07.2006 р. та 25.07.2006 р., прийшов до вірного висновку про те, що в
них відсутнє волевиявлення позивача на звільнення за власним бажанням. Крім
того, як свідчить наказ про звільнення, ні одна з цих заяв також не була
підставою для звільнення, а інших заяв позивач не подавав, що відповідачем не
заперечується.

Апеляційний
суд, переоцінивши докази, встановлені та досліджені районним судом, не вказав,
які норми процесуального чи матеріального права порушив місцевий суд при
встановленні фактичних обставин. Прийшовши до висновку, що позивач звільнений
за власним бажанням з дотриманням норм КЗпП України, суд апеляційної інстанції
їх не мотивував та належними доказами не підтвердив.

За
таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним й
обґрунтованим та відповідно до положень ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню
із залишенням в силі судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись
ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
апеляційного суду Луганської області від 7 квітня 2008 року скасувати та
залишити в силі рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 5
квітня 2007 року.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.М.
Барсукова

Л.І.
Григор'єва

В.І.
Гуменюк

Д.Д.
Луспеник