Справа № 22Ц - 0700/2008
Головуючий у І інстанції Медвідь Н.О.
Категорія 5                                               Доповідач у
ІІ інстанції  Олійник В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

21 лютого 2008 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого : Хопти С.Ф.,

суддів : Олійника В.І., Голуб С.А.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3на рішення Києво-Святошинського
районного   суду  Київської
області   від   18 грудня
2007 року в справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3про усунення перешкод у користуванні нежилим
приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3про розірвання договору
найму (оренди) нежилого приміщення та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2007 року позивачка СПД ОСОБА_4
звернулася з вказаним позовом посилаючись на те, що 24 травня 2004 року між нею
та ОСОБА_1був укладений договір найму (оренди) нежитлового приміщення магазину
по АДРЕСА_1 для здійснення в ньому позивачкою комерційної діяльності з
роздрібного продажу товарів. Договір був укладений строком на п'ять років. З
часу укладення договору оренди позивачка належним чином виконувала його умови,
використовувала об'єкт за цільовим призначенням, сплачувала орендну плату та
несла витрати зі сплати комунальних послуг. Впродовж всієї дії договору оренди
претензій щодо його виконання з боку орендодавця не виникало.

В березні 2007 року відповідачі
почали чинити їй перешкоди в користуванні орендованим нею приміщенням
магазину.

6 та 16 березня 2007
року ОСОБА_1 надіслала їй повідомлення, в яких вказувалося, що нею порушено
умови договору оренди нежитлового приміщення і наймодавець залишає за собою
право порушувати питання про позбавлення орендаря права оренди магазину. В
квітні 2007 року позивачка отримала лист від матері ОСОБА_1- ОСОБА_3,
відповідно до якого  вона розриває з нею
(позивачкою) договір оренди в односторонньому порядку та вимагає звільнити
приміщення в семиденний термін.

Проте, позивачка
звільнити приміщення орендованого нею магазину не погодилася, оскільки вважала,
що нею належним чином виконувалися всі умови договору оренди і для розірвання
цього договору в односторонньому порядку немає підстав.

У середині квітня
2007  року відповідачі прийшли до
магазину, який орендувала позивачка, вимагали його звільнити, влаштували
сварку, говорили працівникам   магазину,   що вони тут більше не працюють.   Після цього ОСОБА_1 постійно телефонувала
позивачці, вимагала звільнити орендоване нею приміщення та погрожувала викинути
її речі на вулицю.

19 квітня 2007 року
позивачка звернулася із заявою про неправомірні дії відповідачів в міліцію і 24
квітня 2007 року отримала постанову про відмову в порушенні кримінальної
справи.

З  цих   підстав
просила зобов'язати   відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні вказаним
нежитловим приміщенням.

Рішенням
Києво-Святошинського районного  суду   Київської області  від 18 грудня 2007 року позов суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні нежилим приміщенням задовольнити частково.

Зобов'язано
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2не    чинити
суб'єкту    підприємницької   діяльності ОСОБА_4перешкоди
в користуванні нежитловим приміщенням магазину
площею 64,3 кв. м. по АДРЕСА_1, яке
належить їй на праві користування згідно договору найму (оренди) нежитлового
приміщення, укладеного між ОСОБА_1та
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_424 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу
ОСОБА_5

У
решті позову відмовлено.

Також
відмовлено у задоволенні зустрічного позову про розірвання договору найму
(оренди) нежилого приміщення та відшкодування моральної шкоди.

Стягнено з
ОСОБА_1, ОСОБА_3та ОСОБА_2 на користь
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4судові
витрати у розмірі 958,98 гри. державного мита та 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
цивільної справи, а всього 988 грн.
88 коп.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3з підстав порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення
нового, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову у повному обсязі, а
зустрічний позов задовольнити.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24
травня 2004 року між ОСОБА_1та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4був
укладений договір найму (оренди) нежитлового приміщення, згідно з умовами якого
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 отримала у платне користування
строком на 5 років нежитлове приміщення вбудоване у житловий будинок площею
64,3 кв. м. по АДРЕСА_1. Плата за користування об'єктом, що орендується,
встановлювалась у 100 грн., які наймач згідно умов договору повинен сплачувати
авансом у безготівковому вигляді на рахунок наймодавця або готівкою не пізніше
15-го числа кожного місяця. Орендна плата за узгодженням сторін могла вноситись у
натуральній або змішаній формі: продуктами харчування, товарами, послугами. Впродовж усієї дії укладеного договору найму (оренди) нежитлового
приміщення у наймодавця жодних претензій щодо неналежного виконання наймачем умов договору
не виникало до березня 2007
року.

6 березня 2007 року
ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_4 повідомлення, в якому просила сплатити орендну плату згідно договору найму (оренди) нежитлового приміщення від
24 травня 2004 року за лютий-березень 2007 року та непогашений борг за грудень
2006 - січень 2007 року до 15 березня 2007 року.

12 березня 2007 року,
тобто в строк, наданий наймодавцем для сплати боргу, ОСОБА_4 поштовим переказом
сплатила ОСОБА_1 500 гривень в рахунок сплати боргу за грудень 2006 року та
січень-лютий 2007 року, а також орендну
плату за березень-квітень 2007 року, що підтверджується
квитанцією від 12 березня 2007 року №7/527 і
про що ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала.

6 квітня 2007 року
ОСОБА_1 подарувала належне їй на праві власності нежиле приміщення магазину по
АДРЕСА_1своїй матері ОСОБА_3,
чим порушила п. 4.4. договору оренди від 24 травня 2004 року, за яким
наймодавець не має право відчужувати об'єкт, що орендується, на строк дії договору
за відсутності письмової згоди наймача.

У квітні 2007 року ОСОБА_4 отримала
лист від ОСОБА_3, яка є матір'ю ОСОБА_1,
в якому вказувалося, що вона вступила в
право власності на нежиле приміщення магазину по АДРЕСА_1і розриває договір найму (оренди) нежитлового
приміщення, укладений   попереднім
власником   магазину ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 24 травня 2004 року у зв'язку
з систематичним порушенням наймачем його умов. При цьому, які конкретно порушення умов договору від 24 травня
2004 року були допущені наймачем в
листі не вказувалося. Також у листі містилася вимога до наймача звільнити орендоване приміщення в семиденний
термін.

Отже,   відповідно
до   матеріалів   справи,
від  квітня  2007 року ОСОБА_4 не здійснює комерційну діяльність у приміщенні
магазину по АДРЕСА_1 через
перешкоди, які їй чинять відповідачі в користуванні вказаним нежитловим приміщенням. Як пояснила в судовому
засіданні ОСОБА_1, вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_2. відмовляються допустити ОСОБА_4 до
здійснення комерційної діяльності
в магазині по АДРЕСА_1, оскільки не бажають разом з нею працювати. Таким чином, відповідачі по справі не
заперечують, що вони
чинять ОСОБА_4 перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням магазину по АДРЕСА_1, але заперечують те, що вони не
дозволяють ОСОБА_4 забрати свої речі, які залишилися в магазині.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що позивачами за зустрічним позовом не доведено факту неналежного виконання
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 умов договору найму (оренди) нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1, укладеного 24
травня 2004 року.

Доводи зустрічного
позову про те, що ОСОБА_4 неналежно виконувала п.п.3.1-3.2 договору щодо сплати орендної плати матеріалами
справи не підтверджуються. Позивачі за зустрічним
позовом в зустрічному позові та в судовому
засіданні не вказували про те, що у ОСОБА_4 є заборгованість по сплаті орендної плати. Судом встановлено, що
станом на 06 березня 2007 року у ОСОБА_4 був борг по оплаті орендної плати за
грудень 2006 року - лютий 2007 року,
який вона сплатила 12 березня 2007 року, тобто у строк, вказаний ОСОБА_1 у повідомленні від 6 березня 2007 року. Як
пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1,
іноді вона дозволяла ОСОБА_4 затримувати орендну плату.

Також доводи зустрічного позову про
те, ОСОБА_4 здавала в суборенду 100% орендованої площі всупереч п.4.2.3. договору найму нежитлового приміщення від 24 травня 2004 року,
згідно якого наймач може здавати в суборенду не більше 70% площі об'єкта, що орендується, позивачами за зустрічним позовом не доведено.

Представником ОСОБА_4 додані до матеріалів справи договори
суборенди, укладені ОСОБА_4 з СПД ОСОБА_6, ЗАТ „Догмат Україна”, СПД ОСОБА_7, які підтверджують, що одночасно ОСОБА_4 здавала в суборенду
не більше 10 кв.м. орендованої нею площі магазину по АДРЕСА_1. Крім цього, ОСОБА_4 здійснювала в орендованому
приміщенні комерційну діяльність з роздрібного продажу лотерейних білетів державних
лотерей, що підтверджується договорами про розповсюдження лотерейних білетів, укладених з ОСОБА_4
25 лютого 2004 року, 06
лютого 2004 року та 01 березня 2004 року, а також здійснювала роздрібний продаж
квітами та квітковими горшками, що підтверджується актом від 13 червня 2007 року про наявність в магазині по АДРЕСА_1 товару на суму 1215 грн.,
який належав особисто ОСОБА_4,
та виручки від реалізованої продукції в касі на суму 314, 50 грн.

Позивачами за зустрічним позовом не доведено
також факту невиконання ОСОБА_4 умов п.3.7 договору
найму нежитлового приміщення, укладеного
з ОСОБА_1 24 травня 2004 року, щодо сплати витрат за комунальні послуги. Згідно претензії Управління міським
господарством Вишневої міської Ради
від 1 серпня 2004 року №37, станом на 1 серпня 2007 року заборгованість ОСОБА_4 за обслуговування нежилого приміщення по
АДРЕСА_1 становила 312 грн.
і при цьому плата, яку ОСОБА_4 повинна була
сплачувати за місяць, становила 104 грн. 18 коп. Отже, ОСОБА_4 не проводила оплату вказаних послуг лише з травня
2007 року, тобто з того часу, як вона
припинила здійснення комерційної діяльності в магазині по АДРЕСА_1. Крім того, платіжними дорученнями від 04 квітня
2007 року та 17 липня 2007 року, які
є в матеріалах справи, підтверджується, що ОСОБА_4 сплачувала комунальні платежі
за обслуговування орендованого нею нежитлового приміщення.

Таким чином доводи
позивачів за зустрічним позовом про систематичну несплату ОСОБА_4 комунальних платежів
є необгрунтованими і наявними
в справі доказами не підтверджуються.

У матеріалах справи   відсутні
також   докази   використання ОСОБА_4 орендованого приміщення магазину не
за цільовим призначенням, здійснення в ньому перепланування та утримання
приміщення в незадовільному пожежному та санітарно-гігієнічному стані, як про це вказують ОСОБА_1
та ОСОБА_3 в зустрічному   позові,
оскільки   вказані   обставини
не   підтверджені   висновками компетентних інстанцій. Суд першої
інстанції вірно вважав не приймати до уваги, як належні письмові докази, наявні у справі акт перевірки
виконання санітарного законодавства від 25 червня 2007 року та експертний висновок
протипожежного стану об'єкту від 21 червня 2007 року, оскільки вони належним
чином не оформлені і не скріплені печаткою відповідних служб.

Згідно ст.651  ЦК України, договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного порушення договору  другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Враховуючи, що
позивачами за зустрічним позовом не доведено факту неналежного виконання ОСОБА_4 умов
договору найму (оренди) нежитлового  приміщення
магазину  по  АДРЕСА_1від
24 травня 2004 року, суд прийшов до
правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог в
частині розірвання вказаного
договору.  Також   суд
вірно   вважав   необхідним
відмовити  у  задоволенні
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_4 на їх користь моральної шкоди в сумі 20000 гривень, оскільки заподіяння такої шкоди позивачами за
зустрічним позовом не доведено.

Також колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо
задоволення вимог первісного позову в частині усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням магазину по АДРЕСА_1, оскільки вони є обґрунтованими.

Згідно ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковий для виконання. Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про
захист права приватної власності” відповідні положення щодо захисту права
приватної власності поширюються також і на особу, яка хоча не є власником, але
володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором.

Відповідно до ст. 391 ЦК
України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним
права користування своїм майном.

Щодо вимоги первісного позову про
стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 упущеної вигоди, то суд вірно вважав їх такими, що

не підлягають до задоволення, оскільки позивачем за первісним позовом не
доведено неотримання ним доходу від
реалізації продукції в магазині по АДРЕСА_1з вини відповідачів в сумі, зазначеній в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм   процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної
скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи,
що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та
письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення    Києво-Святошинського     районного
суду    Київської  області
від  18 грудня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.

Головуючий :

Судді :