Справа № 2-349а/08
Каланчацький районний суд Херсонської області в складі головуючого судді
секретарі Радіоновій О.В., за участю представника позивача ОСОБА_6 , представника відповідача ОСОБА_7 ,
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3  про
визнання довіреності серії ВСМ № НОМЕР_3
та договору купівлі-продажу житлового будинку
вересня 2006 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку недійсним.
Свої вимоги позивач мотивує
власником  будинку АДРЕСА_1  на
підставі рішення Каланчацького районного суду від 08 жовтня 2005 року. На
протязі свого життя він постійно зловживав спиртними напоями, внаслідок чого
сталося порушення психіки та поведінки, синдром залежності, і з 2003 р. він
перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога Каланчацької центральної
лікарні з зазначеним діагнозом.
2006 року позивач випадково, від дочки ОСОБА_4 ,
дізнався, що його будинок продається відповідачами. Пояснити, як сталося, що
він вже не є власником спірного будинку, він не може, оскільки останнім
часом  внаслідок зловживання спиртними
напоями знаходився як в тумані. Продавати цей будинок він не мав наміру,
оскільки в нього є діти. Крім того, він не пам»ятає, що від будь-кого отримував
гроші за будинок. Така його неадекватна поведінка викликала у доньки ОСОБА_4  підозру у його психічному стані, в зв»язку з
чим остання звернулась до нарколога, внаслідок чого на підставі рішення суду
від 21.09.2006 р.  комісією Херсонської
обласної психіатричної лікарні було проведено обстеження психічного стану
позивача та йому призначено лікування. В подальшому донька з»ясувала, що
будинок АДРЕСА_1 , що належав йому
на праві власності, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2  та
ОСОБА_3  відповідно до
договору купівлі-продажу від 09.12.2005 р.
Позивач вважає, що даний договір не
відповідає дійсній його волі, оскільки на час укладання такого договору він не
міг керувати своїми діями та усвідомлювати значення своїх дій внісладок
Відповідно до висновків
судово-психіатричної експертизи на час надання довіреності на ім»я ОСОБА_5  він
не міг повністю керувати своїми діями.
В зв»язку з цим ОСОБА_1  просить визнати недійсними довіреність та  договір купівлі-продажу від 09.12.2005 року
за реєстровим НОМЕР_1 , згідно з яким він
продав, а ОСОБА_2  та ОСОБА_3  купили будинок АДРЕСА_1  Каланчацького району, та зобов»язати
відповідачів повернути йому вказаний будинок.
В судовому засіданні
позивач та його представники підтримали позов.
При цьому позивач ОСОБА_1  пояснив, що в
останні роки, зокрема, після смерті матері, зловживав спиртними напоями і в
нього була лише одна думка - як би випити. В цей час до нього неодноразово
підходив ОСОБА_5 , який пообіцяв йому допомогу по
встановленню інвалідності та лікуванню і просив при цьому частину земельної
розширення своєї бази відпочинку.
ОСОБА_5  дійсно давав гроші на лікування, допоміг йому
отримати інвалідність, внаслідок чого позивач став одержувати пенсію, а також
допоміг отримати паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер. Іноді
давав йому по 5 грн. на пляшку спиртного, цигарки. Однак вони не обговорювали
питання про продаж будинку, та  позивач
такого наміру і не мав, бо йому більше не було де жити. ОСОБА_5  говорив йому, що бере над ним опікунство і це
потрібно оформити у нотаріуса. Вони дійсно приїжджали в Каланчацьку державну
нотаріальну контору і він підписував якийсь документ, однак зміст цього
документу достовірно йому невідомий, оскільки не читав його, при цьому вважав,
що внаслідок цього документу ОСОБА_5
буде його піклувальником. Після цього ОСОБА_5  поселив його до чужих людей, де він тільки
пиячив, не виходячи на вулицю.
Через деякий час після цього
тітка запитала його, навіщо він продає хату. Оскільки в нього не було такого
наміру, він звернувся до ОСОБА_5
однак той заперечував, що будинок продається.
Після того, як приїхала дочка, вони вияснили, що спірний будинок ОСОБА_5  продав своїй матері та ОСОБА_2 . Щодо розписки про отримання ним грошей за
будинок, то позивач пояснив, що він дійсно біля управління Пенсійного фонду в
смт.Каланчак підписував якісь чисті листи ОСОБА_5 ,
який пояснив йому, що це необхідно для отримання пенсії, однак не пам»ятає, чи
отримував гроші від останнього.
позивача ОСОБА_6  при винесенні рішення просить застосувати
ст.238 ЦК України, яка забороняє представнику вчиняти правочини від імені
особи, яку він представляє, в своїх інтересах, та вказує,  що ОСОБА_5 ,діючи
на підставі доручення, продав половину спірного будинку своїй матері ОСОБА_3 , тобто діяв в своїх інтересах, що також є
однією з підстав визнати такий договір недійсним.
Відповідачі ОСОБА_2  та
ОСОБА_3  в судове засідання не з»явились, про час та
місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки
про одержання судових повісток, причину неявки вони суду не повідомили. Зі
згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.
Представник відповідачки ОСОБА_3   ОСОБА_7  позов не визнав та пояснив, що по-перше,
довіреність не є правочином, тому не може бути визнана недійсною. Є інші
законні шляхи припинення представництва за довіреністю, які передбачені
ст.248,249 ЦК України. По-друге, позивач ОСОБА_1  не є учасником правочину купівлі-продажу
житлового будинку, оскільки продаж будинку здійснював на підставі довіреності
ОСОБА_5  По-третє, в судовому засіданні не доказано, що
ОСОБА_1  не усвідомлював значення своїх дій та не міг
керувати ними. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_1 .страждав на психічне захворювання, яке
суттєво впливало на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати
Щодо застосування ст.238 ЦК України,
то представник відповідача вважає, що ОСОБА_5 ,
діючи на підставі доручення, не вчиняв правочин у своїх інтересах, оскільки
продав житловий будинок своїй матері, яка має право розпорядитись ним на свій
розсуд.
Допитана в судовому засіданні в
якості свідка державний нотаріус Каланчацької державної нотаріальної контори
ОСОБА_8 пояснила, що при оформленні нею довіреності на ім»я ОСОБА_5  у
ОСОБА_1  паспорт був. Оскільки вказана довіреність є
сер»йозним документом, то вона роз»яснювала позивачеві суттєвість та наслідки
видачі такого доручення. Після складення нею довіреності ОСОБА_1  читав її та підписував особисто, без примусу.
На час підписання доручення він був тверезий, розумів значення своїх дій.
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
На підставі рішення Каланчацького
районного суду від 08 жовтня 2005 р. ОСОБА_1  визнаний власником житлового будинку АДРЕСА_1  Каланчацького району за спадщиною за законом.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1  тривалий час зловживав спиртними напоями, з
2003 р. перебував на диспансерному обліку у лікаря-нарколога Каланчацької
центральної лікарні з діагнозом: порушення психіки та поведінки внаслідок
вживання алкоголю, синдром залежності.
Рішенням суду від 21 вересня 2006 р. ОСОБА_1  направлявся в примусовому порядку для
проведення психіатричного огляду в Херсонський психоневрологічний диспансер та
лікування.

Як встановлено
судом з матеріалів справи, 09 грудня 2005 р. між   ОСОБА_5 ,
який  діяв на підставі доручення ОСОБА_1 , з одного боку, та ОСОБА_2  і
ОСОБА_3  з другого боку, здійснений договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1
,
продаж вчинений за 5000 грн. Суду відповідачами надана розписка ОСОБА_1  про
отримання ним в борг  в рахунок вартості
будинку 7600 грн. від ОСОБА_5
,
розписка датована 15.08.2005 року.

В ході розгляду справи судом
призначалась судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставлено
питання визначити, чи міг ОСОБА_1
розуміти значення своїх дій та керувати ними
15 , 22, 26 серпня, 13 жовтня 2005 р., 18 жовтня, 28 вересня 2006 р. та на
теперішній час.

Відповідно до висновку
амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1  проявляє ознаки
енцефалопатії змішаного генезу з помірковано вираженим психоорганічним
синдромом. Це захворювання суттєво впливає на його здатність усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними. Вказане захворювання вже мало місце на
період  15 , 22, 26 серпня , 13 жовтня
2005 р., 28 вересня, 18 жовтня 2006 року. ОСОБА_1  підпадає під дію ст.36 Цивільного кодексу
України. Рекомендується визнати його обмежено дієздатним з призначенням
піклування.

Дійсно, 26 серпня 2005 р. ОСОБА_1  своєю довіреністю, яка зареєстрована за
НОМЕР_2  в Каланчацькій державній нотаріальній
конторі,  уповноважив   ОСОБА_5  користуватись та розпоряджатись всім його
майном.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.248 ЦК
України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка
видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або
безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

З матеріалів справи вбачається, що
на час оформлення довіреності на ім»я ОСОБА_5   ОСОБА_1  не був визнаний недієздатним і його цивільна
дієздатність не обмежувалась. Тому у суда немає підстав для задоволення позову
про визнання недійсною довіреність за реєстровим НОМЕР_2  від
26.08.2005 р.

Статтею 215 ЦК
України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6
стаття 203 ЦК України.

Згідно ст.225 ЦК
України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та /або/ не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

В судовому засіданні встановлено, що
договір купівлі-продажу житлового будинку вчинений між ОСОБА_5 .на підставі довіреності позивача з однієї
сторони та ОСОБА_3  і ОСОБА_2
- з другої сторони 09.12.2005 р. ОСОБА_1  у
вчиненні вказаного правочину участі не приймав.
Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи на
час вчинення договору купівлі-продажу позивач страждав психічним захворюванням
внаслідок зловживання спиртними напоями і це захворювання суттєво впливало на
його здатність усвідомлювати значенням своїх дій та керувати ними. Відповідно
до цього його рекомендовано визнати обмежено дієздатним. Тобто підстав для
визнання договору купівлі-продажу судом не встановлено, оскільки позивач  не був визнаний недієздатним.

Суд також не знаходить підстав для
визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним у відповідності
до ст.238 ч.3 ЦК України, оскільки ОСОБА_5
,
діючи на підставі довіреності ОСОБА_1
, який
уповноважив його користуватись та розпоряджатись всім його майном, вчинив
продажу частину цього будинку своїй матері ОСОБА_3  Суду
не надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_5  має вплив на її волю щодо розпорядження цим
майном. Спільним майном ця частина будинку не являється.

Таким чином, позов
ОСОБА_1   задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.10,
11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.203, 215,  225, 238 ЦК України, суд

в и р і ш и в  :

Відмовити ОСОБА_1  в
задоволенні позову до ОСОБА_2
та ОСОБА_3  про визнання недійсними довіреності та договору
купівлі-продажу житлового будинку.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Заочне рішення може
бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів,
поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя :