Справа № 2-140, 2-141/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2008 року  Рокитнянський районний суд  Київської області в складі: головуючого
судді  Нечепоренка Л.М., при секретарі
Тарасюк Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання договору
купівлі-продажу житлового будинку та позов ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання особи
такою, що втратила право користування жилим приміщенням, які об”єднані в одне
провадження,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2. про розірвання
договору купівлі-продажу житлового будинку, мотивуючи тим, що 01.04.1997 року
між ним та відповідачкою був укладений договір купівлі житлового будинку в
АДРЕСА_1 за 9000 грн.. При цьому відповідачка виплатила йому при укладанні
договору 4440 грн., іншу суму вона повинна була виплатити до 01.07.1997 року.
Так як відповідачка до сих пір не сплатила залишкові кошти, вважає, що
відповіно до ст.651 ч.ч.2,3 ЦК України він повинен бути розірваним за рішенням
суду.

В свою чергу ОСОБА_2 . подала до суду позовну заяву про визнання ОСОБА_1.
таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком, мотивуючи тим,
що ОСОБА_1., продавши їй будинок, передав їй свої права користування, володіння
і розпорядження вказаним будинком. Він забрав свої речі і виселився з нього в
інше місце проживання. З квітня 1997 року він не користується будинком, не бере
участі у витратах на його утримання.

Так як позови взаємопов”язані, суд об”єднав їх в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1. позов ОСОБА_1. пітримав,
а позов ОСОБА_2. не визнав і суду пояснив, що ОСОБА_1. уклав договір купівлі
продажу з ОСОБА_2. маючи намір отримати кошти частково при укладанні договору,
інші через деякий час, тобто до 1.07.1997 року. Так як ОСОБА_2. не виконала
своєчасно зобов”язання, а потім в лютому 2008 року перерахувала заборговану
суму, вважає, що тим самим був перерваний строк позовної давності і тому на
підставі ст.651 договір купівлі-продажу повинен бути розірваний судом в зв”язку
з істотним порушенням умов договору ОСОБА_2., що виразилося в неоплаті повної
суми згідно договору купівлі-продажу житлового будинку. Просить розірвати
договір купівлі будинку, а в задоволенні позову ОСОБА_2. відмовити.

Представник ОСОБА_2. в судовому засіданні позов ОСОБА_2. підтримала, а
позов ОСОБА_1. не визнала і суду пояснила, що 01.04.1997 р. був укладений
договір купівлі-продажу житлового будинку з умовою передачі частини коштів
продавцеві при укладанні договору, а іншу частину пізніше, так як ОСОБА_1.
виселився з будинку після його продажу, він в с.Синява не проживав і тому не
було можливості оплатити іншу частину коштів. В лютому 2008 року ОСОБА_1.
прийшов до неї на робоче місце і потребував повернути залишкові кошти, тобто
4560 грн. згідно договору купівлі-продажу будинку. Перерахувала на його адресу
несплачену суму, яку той відмовився отримувати. Вважає, що договір купівлі є
укладеним з моменту його підписання, так як в ньому немає застереження, що він
набуває законної сили після оплати всієї суми. Тому вимоги ОСОБА_1. про
розірвання договору купівлі-продажу є безпідставними. Крім того, ОСОБА_1.
порушений строк позовної давності, який не переривається оплатою коштів, так як
відповідно до ст.71 ЦК України (1963 р.) загальний строк для захисту прав за
позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки. Перебіг позовної
давності міг бути перерваним протягом трьох років з дня укладення договору чи з
01.07.1997 року з дня передбачуваної оплати залишкової суми. З дня продажу
будинку ОСОБА_1. втратив право проживати в ньому, так як ОСОБА_2. є новим
власником і договору оренди з новим власником ОСОБА_1. не укладав.

Заслухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши докази по
справі, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про розірвання
договору купівлі-продажу житлового будинку необхідно відмовити, а позов
ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про визнання особи такою, що втратила право користування
жилим приміщенням задовольнити.

В судовому засіданні встановлено, що 01.04.1997 року сторони уклали договір
купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1. При укладанні договору ОСОБА_2.
передала ОСОБА_1. в рахунок виконання умов договору 4440 грн., іншу суму
зобов”язала сплатити до 01.07.1997 року. Договір набув законної сили з дня його
укладення, так як в ньому немає застереження, що він набуває законної сили
після оплати всієї суми.

ОСОБА_1. не проживає в даному будинку з дня його продажу, тобто з квітня
1997 року, забрав свої речі ї договору оренди з ОСОБА_2. не укладав. Має інше
місце проживання, де мешкає з дня продажу будинку, що підтверджено довідкою
Синявської сільської ради, що він не проживає в с.Синява з квітня 1997 року.

Це ж підтвердили свідки ОСОБА_3., ОСОБА_4., що після продажу будинку
ОСОБА_1. там не проживав.

Так як правовідносини сторін склалися у 1997 року, суд вважає, що до них
необхідно застосовувати вимоги Цивільного Кодексу Україи 1963 року.

Відповідно до ст.224 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець
зобов”язується передати майно у власніть покупцеві, а покупець зобов”язується
прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Ст.227 ЦК передбачено,
що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Суд вважає, що порушень зі сторони ОСОБА_2. при укладанні договору
купівли-продажу будинку не було, а право на розірвання договору купівлі-продажу
в разі істотного порушення договору другою стороною, на яке посилається
ОСОБА_1., виникло у ОСОБА_1. 01.07.1997 року і закінчилося 01.07.2000 року,
тобто по закінченні строку позовної давності, передбаченого ст.71 ЦК України
(1963).

Визнання боргу зобов”язаною особою, вчинене після закінчення позовної
давності, може бути враховане при вирішенні спору судом при умові, що сторона
не заявила про застосування позовної давності до винесення рішення судом, але
воно не перериває перебігу давності, яка вже спливла.

Згідно ст.80 ЦК закінчення строку позовної давності до пред”явлення позову
є підставою для відмови в позові.

Ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній
власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У
відповідності до ст.156 ЖК члени сім”ї власника житлового будинку, які
проижвають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником будинку. За згодою власника будинку член його
сім”ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім”ї.

Так як ОСОБА_1. не є членом сім”ї ОСОБА_2. і втратив право користування
належним йому житловим будинком з дня його продажу, суд вважає, що позов
ОСОБА_2. про визнання ОСОБА_1. таким, що втратив право користуванням ним
необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст.150, 156 Житлового
Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від
12.04.1985 року, ст. ст.ст. 10, 14, 57, 88, 215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання договору
купівлі-продажу житлового будинку.

Позов ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_1таким,
що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1на користь
ОСОБА_27 грн. 50 коп. витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду
справи.

Рішення  може бути оскаржено до апеляційного суду
Київської області шляхом  подання до
Рокитнянського районного суду заяви про апеляційне оскарження рішення суду
протягом 10 днів з дня його проголошення
і подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після  подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя