Справа № 2-48/2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

24 січня 2008 року           Ріпкинський районний суд
Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при
секретарі Нерус Н.І.

з участю представника позивача Швець М.К.

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Ріпки справу за позовом Ріпкинського районного центру
зайнятості населення до ОСОБА_1, про стягнення коштів виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг,

В С
Т А Н О В И В :

У грудні 2007 року Ріпкинський районний центр
зайнятості населення, як робочий орган виконавчої дирекції Фонду
загальнообов”язкового державного соціального страхування на випадок безробіття,
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 зазначивши, що 27.02.2007 року
відповідачу було надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю
та направлено на курси перепідготовки та підвищення кваліфікації. У відповідності
до п.г ст.2 Закону України “Про зайнятість населення”, ОСОБА_1 не мав права на
отримання статусу безробітного, оскільки на час звернення до центру зайнятості,
стаж педагогічної роботи відповідача становив понад 25 років, що давало право
виходу на пенсію за вислугою років. Таким чином, позивач просить стягнути з
ОСОБА_1 отриману допомогу по безробіттю у розмірі 3940 грн. 82 коп.;
матеріальну допомогу  за період
професійного навчання у розмірі 271 грн. 80 коп.; вартість навчання на курсах
підприємця-початківця у розмірі 72 грн. 78 коп. та відшкодування проїзду на
навчання у сумі 107 грн. 80 коп., а всього 4393 грн. 20 коп.

В судовому
засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, вказавши, що у лютому
2007 року ОСОБА_1 звернувся до центру зайнятості як такий, що шукає роботу.
Через відсутність підходящої роботи було прийнято рішення про надання
відповідачу статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Під час
перебування на обліку у позивача ОСОБА_1 пройшов навчання на платних курсах
підпрємця-початківця, йому було виплачено матеріальну допомогу та відшкодовано
вартість проїзду на навчання. У жовтні 2007 року працівниками центру зайнятості
було виявлено, що на момент отримання статусу безробітного ОСОБА_1 мав право на
пенсію за вислугою років, а з 14.09.2007 року відповідач перебуває на обліку в
Ріпкинському районному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії.
Таким чином, ОСОБА_1 необгрунтовано отримав статус безробітного і йому
безпідставно були здійснені виплати коштів з Фонду загальнообов”язкового
соціального страхування на випадок безробіття.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовних вимог не
визнав, зазначивши, що йому було відомо про право на отримання пенсії за
вислугою років, однак відповідач звертався до Ріпкинського районного центру
зайнятості населення як особа, котра шукає роботу. На вимогу працівників
районного центру зайнятості ОСОБА_1 надав необхідний перелік документів і через
деякий час йому було надано статус безробітного. Під час перебування на обліку у
позивача, ОСОБА_1 виплачувалась допомога по безробіттю, допомога в період
професійного навчання, відшкодовувався проїзд на навчання. За результатами
навчання відповідач отримав свідоцтво про відвищення кваліфікації. У серпні
2007 року,  зареєструвавшись як суб”єкт
підприємницької діяльності, ОСОБА_1 був знятий з обліку як безробітний. Не
отримавши у передбаченому законом порядку від районного центру зайнятості
допомоги для організації підприємницької діяльності,  відповідач звернувся до Ріпкинського районного
управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, яку він отримує з
14.09.2007 року. Звертаючись до центру зайнятості у пошуках роботи, ОСОБА_1
недостовірних чи перекручених відомостей не надавав, будь-якої інформації не
приховував.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду,
допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1
19.02.2007 року був звільнений з посади директора Петрушівської середньої школи
на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. 20.02.2007 року відповідач був
зареєстрований у Ріпкинському районному центрі зайнятості населення як такий,
що шукає роботу, а з 27.02.2007 року ОСОБА_1 було присвоєно статус безробітного
з виплатою допомоги по безробіттю.

Надання відповідачу статусу безробітного та
виплата допомоги по безробіттю були здійснені на підставі наказу директора
Ріпкинського районного центру зайнятості населення № НТ 070227 від 27.02.2007
року.

У відповідності до п.г) ч.3 ст.2 Закону України
“Про зайнятість населення”, не можуть бути визнані безробітними
громадяни, які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових
умовах, на пенсію за вислугу років або досягли встановленого законом пенсійного
віку.

З копії трудової книжки
ОСОБА_1 вбачається, що на момент звернення до центру зайнятості стаж його
роботи учителем та директором школи становив 25 років 6 місяців 4 дні, що у
відповідності до п.е) ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» давало
право на пенсію за вислугою років, незалежно від віку.

Таким
чином, в судовому засіданні встановлено, що у позивача не було підстав для
надання ОСОБА_1 статусу безробітного.

Згідно ч.2
ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

У
відповідності до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного
невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи
відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають
на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

В той же час, позивачем в
судовому засіданні не доведено факт умисного невиконання ОСОБА_1 своїх
обов»язків або зловживання ними.

З пояснень
представника позивача вбачається, що ним, як директором Ріпкинського районного
центру зайнятості, на підставі наданих ОСОБА_1 документів та заповненої
спеціалістом центру зайнятості персональної картки, було прийнято рішення про
надання відповідачу статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю.
Страховий стаж особи визначається працівниками центру зайнятості на підставі
наданих документів. Страховий стаж відповідача, зазначений в персональній
картці, давав підстави для прийняття відповідного рішення.

З
персональної картки ОСОБА_1, заповненої 20.02.2007 року спеціалістом
Ріпкинського районного центру зайнятості населення ОСОБА_1 вбачається, що
страховий стаж відповідача на момент звенення його для постановки на облік,
становив 23 роки 178 днів.

У
відповідності до ч.3 ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок безробіття», до страхового стажу прирівнюється
трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору.

Час роботи
ОСОБА_1 на умовах трудового договору, який був відображений у трудовій книжці,
становить 25 років 6 місяців 4 дні.

Як пояснив
в судовому засіданні відповідач, з метою постановки на облік до центру
зайнятості ним був наданий весь необхідний перелік документів, в тому числі
оригінал та копія трудової книжки.

Допитана в
судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 показала, що вона займала посаду
провідного спеціаліста Ріпкинського районного центру зайнятості населення і
з»ясовувала обгрунтованість звернення ОСОБА_1
з метою постановки його на облік. Серед інших документів відповідачем
було надано оригінал трудової книжки. ОСОБА_1 повідомив, що пенсію він не
отримує. Відомості про страховий стаж
відповідача до персональної картки заносила особисто ОСОБА_1 Як посадова
особа центру зайнятості, свідок зобов»язана була перевірити право заявника на
отримання пенсії, однак не зробила цього. Вподальшому ОСОБА_1 було надано
статус безробітного. У випадку встановлення права заявника на отримання пенсії,
свідок повинна була надати йому роз»яснення про необхідність звернення до
управління Пенсійного фонду за отриманням пенсії. Яким чином до персональної
картки ОСОБА_1 було внесено відомості про менший страховий стаж відповідача,
ніж той, що був насправді, свідок пояснити ускладнилася.

Згідно
посадової інструкції провідного спеціаліста відділу надання соціальних послуг,
ОСОБА_1 повинна знати законодавство про зайнятість, права та обов»язки
безробітного та несе відповідальність за неякісне виконання своїх службових
обов»язків.

У
відповідності до абз.1 ч.2 ст.12 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на випадок безробіття», функції робочих органів
виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної
Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні,
міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

Згідно
абз.3 п.6 Положення про порядок подання матеріальної допомоги по безробіттю,
затвердженого Постановою КМУ № 578 від 27.04.1998 року,   призначення матеріальної допомоги по безробіттю
оформляється наказом (розпорядженням) центру зайнятості.

Згідно
п.17 зазначеного вище Положення, відповідальність за порушення умов та порядку
подання матеріальної допомоги по безробіттю, одноразової матеріальної допомоги
та допомоги на поховання несе керівник центру зайнятості за місцезнаходженням
безробітного на обліку.

Пунктом
5.2 чинного Положення про Ріпкинський районний центр зайнятості передбачено, що
центр несе відповідальність за обгрунтованість призначення і виплати допомоги
по безробіттю та надання матеріальної допомоги по безробіттю.

В особовій
справі ОСОБА_1 міститься заява від 27.02.2007 року, з якої вбачається, що
відповідач просить надати йому статус безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю та повідомляє, що пенсії та допомог не отримує, інших доходів не
має, як підприємець не зареєстрований.

За
наслідками судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 повідомив достовірні
відомості про свій соціальний та майновий стан, а неправильне обрахування
страхового стажу відповідача стало наслідком неналежного виконання службових
обов»язків працівниками Ріпкинського районного центру зайнятості населення.

Таким
чином суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1,
необхідно відмовити.

У
відповідності до п.34 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито», ст.88 ЦПК України,
Ріпкинський районний центр зайнятості населення підлягає звільненню від сплати
судового збору і вказані витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Згідно
ст.88 ЦПК України, з позивача підлягають стягненню витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст.10, 57, 209, 212, 215, 218 ЦПК
України, суд -

В И
Р І Ш И В :

В задоволенні позову Ріпкинського районного центру
зайнятості населення до ОСОБА_1 про стягнення коштів виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг - відмовити.

Стягнути з Ріпкинського районного центру
зайнятості населення витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в розмірі 30 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути
подано до апеляційного суду Чернігівської області, через Ріпкинський районний
суд, протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до
апеляційного суду Чернігівської області, через Ріпкинський районний суд,
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний
текст рішення виготовлено 29.01.2008 року.

Суддя                                                                                    Є.А.
Жовток