Справа
№ 22ц - 52/07
Головуючий у 1 інстанції - Пономарьова О.С.
Доповідач - Свистун О.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

2008 року
січня 15
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого  судді Шевчук Л.Я.

суддів Подолюка В.А., Свистун О.В.

при секретарі Матюхіній О.Г.

з участю  позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, Прилуцької сільської ради про визнання
недійсними свідоцтва про право власності на житловий будинок, державного акта
про право власності на землю, договорів купівлі-продажу жилого будинку та
земельної ділянки і повернення сторін в попереднє становище, визнання вказаного
майна спільною сумісною власністю подружжя та права власності на &frac12; частину вказаного майна, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду
від 21 лютого  2006 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вказує на незаконність рішення суду
із-за невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного
застосування норм матеріального права та просить його скасувати і ухвалити нове
рішення, задовольнивши позовні вимоги повністю.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 21 лютого 2006 року в позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, Прилуцької сільської ради про визнання
недійсними свідоцтва про право власності на житловий будинок, державного акта
про право приватної власності на землю, договорів купівлі-продажу названих вище
об'єктів нерухомості та повернення сторін в попереднє становище, визнання
вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя та права власності на &frac12; частину вказаного майна - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрати понесені на правову
допомогу в розмірі по 300 грн. кожному.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 94 грн. 57 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до
уваги те, що житловий будинок було прийнято в експлуатацію в 1980 році, тобто в
час проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Судом не досліджено доказів, що жилий будинок згідно проекту складається із
трьох кімнат, а фактично він є однокімнатним.

Вважає, що є співвласницею земельної ділянки, оскільки в 1996 році, час
приватизації земельної ділянки відповідачем, перебувала з ОСОБА_3 у шлюбі.

Крім того, вказує, що Прилуцька сільська рада, в порушення вимог чинного
законодавства, видала свідоцтво про право власності на жилий будинок і
державний акт про право приватної власності на землю - на ім'я відповідача.
Зазначає, що вона як дружина має право на &frac12;
частину майна, придбаного з відповідачем під час
перебування у шлюбі.

Заперечуючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 просять її
відхилити, а залишити рішення суду без змін, оскільки ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що спірне майно не є спільною сумісною
власність подружжя, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження своїх
вимог, і відповідач як власник вправі розпоряджатись належним йому майном.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3,
представників ОСОБА_2 та ОСОБА_5, перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з
наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3  01 серпня 1970 року зареєстрував шлюб із
ОСОБА_7 у відділі реєстрації актів громадянського стану Ківерцівського району,
актовий запис №16. Даний шлюб було розірвано 17 вересня 1975 року, актовий
запис №68. Під час спільного проживання народились діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

30 березня 1974 року ОСОБА_3 була виділена рішенням виконкому Прилуцької
сільської ради №6 земельна ділянка розміром 0,08 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку в с.Дачне Ківерцівського району. 15 травня
1974 року було виготовлено проект забудови земельної ділянки та будівельний
паспорт на забудову на ОСОБА_3. В цьому ж роціОСОБА_3 виконкомом Ківерцівської
районної ради було видано свідоцтво на забудову садиби. (а.с.8-18)

Судом першої інстанції встановлено, що будівництво будинку ОСОБА_3 розпочав
у 1974 році і до червня 1975 року побудував будинок на одну кімнату та через
відсутність коштів будівництво припинив.

Із доказів, наданих позивачем, встановлено, що шлюб між нею, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 зареєстровано Прилуцькою сільською радою Ківерцівського району 13
листопада 1977 року, актовий запис №13. Під час спільного проживання народилася
дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановлені обставини стверджуються поясненнями свідка ОСОБА_11, зокрема,
що будинок був збудований у 1975 році, та свідка ОСОБА_12, яка пояснила, що в
1978 році відвідувала як фельдшер-акушер дитину сторін у вже збудованому
будинку.

Відповідно до ст.22 КПШС України (1969р.) майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною власністю.
Кожен з  подружжя має рівні права
володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не має підстав
для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_1

Покликання позивача, що вона спільно із відповідачем побудувала спірний
будинок не заслуговують на увагу, оскільки вона не надала доказів на
підтвердження своїх вимог, як вимагає ст.60 ЦПК України.

Правильним є висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житловий
будинок та господарські споруди та Державного акту на право власності на
земельну ділянку, які були видані на підставі відповідно рішення виконкому
Прилуцької сільської ради від 24 червня 2004 року №45 та рішення Прилуцької
сільської ради від 02 квітня 1996 року №6/5. Зазначені рішення ніким не
оскаржувались і на час ухвалення рішення не скасовані.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26 квітня 2005 року
суд прийшов до вірного висновку, оскільки відповідач вправі був розпоряджатись
належним йому на праві приватної власності майном.

Доводи позивача про спільну сумісну власність на земельну ділянку
безпідставні, оскільки земельна ділянка надавалась саме відповідачу та згідно
чинного законодавства про землю була передана йому у власність.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 21 лютого 2006 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала   набирає законної сили з
моменту її проголошення  і може бути
оскаржена до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.

Головуючий
/-/ Шевчук Л.Я.

Судді
/-//-/         Подолюк В.А., Свистун О.В.

Згідно
з оригіналом:

Суддя
апеляційного суду
О.В.Свистун

Друк.бсф.