Справа
№ 2-51/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 липня 2008 року                   Індустріальний районний суд
м.

Дніпропетровська

у
складі:  головуючого судді                Зосименко С.Г.

при секретарі                        Карпенко В.Ю.

за участю адвоката              Терещенко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.

Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_1,ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

Товариства
з обмеженою відповідальністю „ЖИТО-2000”, Гаражно-будівельного

кооперативу
„Автолюбитель - 1”, ОСОБА_5, треті особи:

ОСОБА_6,
Товариство з обмеженою відповідальністю „Оптима

Телеком”
про розділ майна подружжя, визнання угод та рішень недійсними,

визнання
права власності на автомобіль та гараж, витребування їх з чужого

незаконного
володіння,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2005 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1про
розділ майна. Позивачка неодноразово уточнювала та доповнювала

позов.
У позовній заяві та у судовому засіданні позивачка посилається на те, що

з
відповідачем ОСОБА_1. вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1996

року.
За час шлюбу за спільні кошти вони придбали наступне майно: автомобіль

„Хонда-Аккорд”,
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 20000
грн., гараж НОМЕР_1

в
ГБК „Автолюбитель-1” вартістю 8000 грн., кухонний  гарнітур
вартістю 500

грн.,
прихожу (меблева стінка) вартістю  750
грн., м'який меблевий куточок для

гостьової
кімнати вартістю 500 грн.,  меблеву
стінка для гостьової кімнати

вартістю
1700 грн., абонентський телефонний номер НОМЕР_2 ТОВ „Оптима Телеком”

вартістю
1200 грн., кольоровий телевізор „Панасонік” вартістю 1300 грн.,

відеомагнітофон
„Панасонік” вартістю 800 грн., плеєр „Панасонік” вартістю 200

грн.,
стіл журнальний вартістю 500 грн., тумбу під телевізор вартістю 300 грн.,

кухонний
стіл, 4 табуретки вартістю 500 грн., люстри (4 шт.) вартістю 800 грн.,

карнизи
віконні (4 шт.) вартістю 400 грн., підставку для взуття вартістю 50

грн.,
телефонний апарат „Панасонік”  вартістю
500 грн., доріжку килимова

вартістю
350 грн., пральну машина „Малютка” вартістю 250 грн., тренажер

вартістю
200 грн., електронагрівач „Ровента” вартістю 350 грн.,

електрошашличницю
вартістю 200 грн., постільну білизну вартістю 300 грн., штори

вартістю
200 грн., вклад в статутний фонд ТОВ „ЖИТО-2000” у розмірі 30500 грн.,

а
всього на суму 70350 грн. Позивачка вважає, що їй, як дружині, належить  ?

частина  спільного сумісного майна подружжя, яка у
грошовому виразі складає

35175
грн. Починаючи із січня 2002 року стосунки між подружжям погіршилися і

відповідач
з того часу почав без відома позивачки розпоряджатися спільним

сумісним
майном. Так 08.07.2003 року відповідач без її згоди фіктивно

переоформив
через комісійний магазин автомобіль „Хонда Акорд” на ім'я своєї

матері
-  ОСОБА_5, хоча продовжує ним
користуватися. Тому

вважає,
що у відповідності до ст. 58 ЦК  України
1963 року  договір купівлі-

продажу
автомобілю від 08.07.2002 року повинен бути визнано недійним, як

фіктивну
угоду,  та витребувати у ОСОБА_5
автомобіль, виділити позивачці

автомобіль
в натурі та визнати за нею право власності на спірний автомобіль.

Абонентський
телефонний номер 34-56-18 відповідач без згоди позивачки

переоформив
спочатку а свого сина - ОСОБА_3., а потім 01.11.2004 року з

ОСОБА_3.
на ОСОБА_6. Позивачка вважає, що їй належить вартість ?

частини
абонентського номеру. У 2000 році під час шлюбу відповідач ОСОБА_1

як
засновник, прийняв участь  у створенні
ТОВ „ЖИТО-2000”. Свій вклад в

статутний
фонд як при створенні товариства і потім при збільшенні статутного

фонду
він зробив із спільних коштів. Після розірвання шлюбу позивачці стало

відомо,
що відповідач ОСОБА_1 у лютому 2002 року
без її згоди, не

повідомляючи
її про свої дії,  розпорядився часткою у
статутному фонді і продав

цю
частку своєму сину - ОСОБА_3. Одержані гроші відповідач присвоїв собі.

Гараж
НОМЕР_1 в 2-му ряду в ГБК „Автолюбитель -1” відповідач без згоди позивачки

14.02.2002
року уклав з ОСОБА_3 в простій письмовій формі

договір
купівлі-продажу шаражу НОМЕР_1 в 2-му ряду в ГБК „Автолюбитель - 1”, а

25.12.2004
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в усній формі було також

укладено
договір купівлі-продажу цього ж гаражу. Рішення загальних зборів ГБК

„Автолюбитель
- 1” від 19.01.2003 року було виключено з членів кооперативу

ОСОБА_1та
прийнято у члени кооперативу ОСОБА_3. та закріплено за ним

гаражний
бокс НОМЕР_1, а рішенням ГБК „Автолюбитель - 1” від 30.01.2005 року

було
виключено із членів кооперативу ОСОБА_3. та прийнято у члени

кооперативу
ОСОБА_2. Вважає, що дані рішення є незаконними, а договори

купівлі-продажу
- нікчемними та необхідно витребувати спірний гараж із чужого

незаконного
володіння. Все інше майно знаходиться у відповідача ОСОБА_1

тому,
що 13.11.2003 року він за відсутності позивачки вивіз майно в кв. НОМЕР_1

будинку
АДРЕСА_1, на яку мав договір

оренди,
а потім перевіз його в квартиру своєї матері. Тому позивачка вважає, що

дане
майно повинно бути виділено йому.ОСОБА_3 на той час ніде

не
працював, не мав самостійного доходу, крім того хворів на епілепсію. Просила

поділити
спільне майно в рівних частках, виділивши їй
автомобіль „Хонда

Акорд”,
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 20000 грн., гараж НОМЕР_1 в

другому
ряду в ГБК „Автолюбитель-1” вартістю 8000 грн., зобов'язавши ГБК

„Автолюбитель
- 1” прийняти її в члени кооперативу , стягнути з ОСОБА_3

на її користь 7175 грн. - різницю між належною
їй часткою спільного

майна
та виділеним майном в натурі, виділити ОСОБА_1наступне

майно:
кухонний гарнітур вартістю 500 грн., прихожу (меблеву стінку) вартістю

750
грн., м'який меблевий куточок  для
гостьової кімнати вартістю 500 грн.,

меблеву
стінку для гостьової кімнати вартістю 1700 грн. вартість абонентського

телефонного
номера НОМЕР_2 1200 грн., кольоровий телевізор „Панасонік”

вартістю
1300 грн., відеомагнітофон „Панасонік” вартістю 800 грн., плеєр

„Панасонік”
вартістю 200 грн., стіл журнальний вартістю 500 грн., тумбу під

телевізор
вартістю 300 грн., кухонний стіл, 4 табуретки вартістю 500 грн.,

люстри
4 шт. вартістю 800 грн.,  карнизи віконні
4 шт. вартістю 400 грн.,

підставку
для взуття вартістю 50 грн., телефонний апарат „Панасонік” вартістю

500
грн.,  доріжку килимову вартістю 350
грн., пральну машинку „Малютка”

вартістю
250 грн.,  тренажер вартістю 200 грн.,
електронагрівач „Ровента”

вартістю
350 грн., електрошашличницю вартістю 200 грн., постільну білизну

вартістю
300 грн., штори вартістю 200 грн.,
повернення частки в  статутному

фонді
ТОВ „ЖИТО-2000” у розмірі 30500 грн. Також позивачка просила визнати

мнимим
(фіктивним)  і в зв'язку із цим  недійсним договір купівлі-продажу

автомобіля
„Хонда Акорд”, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 08.07.2003

року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, витребувавши у

ОСОБА_6
вказаний автомобіль та передавши автомобіль позивачці,

визнати
недійсними договір купівлі-продажу гаражу НОМЕР_1 в 2-му ряду в ГБК

„Автолюбитель
- 1”, укладений 14.02.2002 року між ОСОБА_1 та

ОСОБА_3
в простій письмовій формі, визнати недійсними як

незаконні
рішення від 19.01.2003 року зборів ГБК „Автолюбитель - 1” (протокол №

5)
в частині прийому в члени кооперативуОСОБА_3 за

закріплення
за ним гаражного боксу НОМЕР_1 та рішення від 30.01.2005 року

(протокол
№ 8) в частині прийому в члени кооперативу ОСОБА_4 та

закріплення
за нею гаражного боксу № 2/НОМЕР_1, витребувати гараж НОМЕР_1 в 2-му ряду

в
ГБК „Автолюбитель -1” у ОСОБА_4, передавши гараж позивачці .

Також
просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати у

розмірі
1514 грн. 15 коп., а саме: оплату поштових витрат по направленню

судових
повісток у розмірі 116 грн. 65 коп., витрати по оплаті розміщення

повідомлення
в газеті у розмірі 75 грн., витрати по оплаті правової допомоги у

розмірі
1000 грн., витрати по оплаті судового збору у розмірі 322 грн. 50 коп.

Відповідач
ОСОБА_1 у судове засіданні з'явився, позовні вимоги не визнав.

Суду
повідомив, що він познайомився з позивачкою у 1996 році і тому розірвав

шлюб
із першою дружиною.  За домовленістю між
ними, за кошти відповідача до

укладання
шлюбу була придбана квартира поАДРЕСА_1

яка
була оформлена на позивачку. Перші три роки спільного життя позивачка ніде

не
працювала, він повністю матеріально утримував її та її дочку. Одного разу

тільки
родичі позивачки дали їм 1500 доларів США, які вони витратили на спільні

потреби.  ДО укладання шлюбу із позивачкою відповідач
мав власні 15000 доларів

США,
але підтвердити це документально не може.
Автомобіль „Хонда Акорд” було

придбано
ним у 1998-1999 році за його власні кошти. Потім у 2002-2003 році він

продав
цей автомобіль своїй матері - ОСОБА_5 на 20000 грн.,

оскільки
були потрібні кошти на проживання. Позивачка погодилася на продаж

автомобіля
в усній формі.  Гараж у ГБК „Автолюбитель
- 1” він придбав також за

особисті
кошти  за 1500 доларів США. Вийшов із
членів кооперативу у 2002-2003

році
у зв'язку із продажем гаражу  своєму сину
- ОСОБА_3

Гроші
ха проданий гараж були використані на сімейні потреби. Позивачка

погодилася
на продаж гаражу в усній формі. Сьогодні власником гаражу є ОСОБА_4

..
з якою він проживає з 2006 року. Вона придбала даний гараж у ОСОБА_3.

за
1500 доларів США. В статутний фонд ТОВ „ЖИТО-2000” він також вносив особисті

кошти
у розмірі 30500 грн. У 2003 році свою частку у статутному фонді

товариства
він продав сину. Гроші були витрачені на сімейні потреби. Телефонний

номер
НОМЕР_2 він придбав у 1997 році за 625 грн., які були його особисті. У

2002-2003
році телефонний номер він продав ОСОБА_3. за 100 доларів США.

Згоди
на це дружини він не отримував. ОСОБА_3 перевів даний номер на іншу

адресу
по вул. Холодильній за проханням ОСОБА_1 У подальшому ОСОБА_3

продав
даний телефонний номер ОСОБА_6. - власнику квартири по вул.

АДРЕСА_1
Все інше майно знаходилося у квартирі АДРЕСА_1

,
де вони проживали з позивачкою.
Відповідач не

заперечував,
що все це майно було придбано за спільні кошти, вартість майна він

не
оспорює. На теперішній час майно знаходиться
на квартирі його матері.

Також
суду пояснив, що між ними при розірвання шлюбу була досягнута

домовленість
щодо розділу майна, а саме: позивачці залишається квартира, а

відповідачу
- все інше майно. Просив у задоволенні позову відмовити у повному

обсязі.

Представник
відповідачаОСОБА_3 у судове засіданні з'явився.

Позовні
вимоги не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_1 - є батьком

ОСОБА_3.
ОСОБА_3. знав, що ОСОБА_1 був одружений із

ОСОБА_3.
ОСОБА_3. не цікавило питання, чи доводив ОСОБА_1 до

відома
ОСОБА_2. свої дії щодо продажу гаражу та частки й статутному

фонді
товариства.  Гроші на придбання гаражу та
частки у статутному фонді були

його
власні та його матері.  За гараж він
заплатив батькові 1000 доларів США.

ОСОБА_4
він продав гараж за 1500 доларів США.
Щодо наявності рішень

гаражного
кооперативу про прийняття його у члени та вихід з членів кооперативу,

йому
нічого не відомо, оскільки на засідання правління кооперативу чи зборах

членів
кооперативу він присутнім не був. Гроші за частку у статутному фонді ТОВ

„ЖИТО-2000”
він передав батькові особисто. Представник відповідача не зміг

пояснити
суду, де працював ОСОБА_3.  у період з
2002 року до 2004 року та чи

мав
він самостійний дохід.

Відповідачка
ОСОБА_4 у судове засідання з'явилася. Позовні

вимоги  не визнала. Суду пояснила, що їй потрібен був
гараж і вона розглядала

різні
варіанти. Побачивши оголошення наприкінці 2004 року, зателефонувала, їй

відповів
ОСОБА_3 що він продаж гараж. Гараж вона оглядала з ОСОБА_1. та

ОСОБА_3
В гаражі знаходився автомобіль ОСОБА_1- „Хонда Акорд” темного

кольору.
Гараж їй сподобався і вони домовилися про його продаж за 2000 доларів

США.
ОСОБА_4 дала ОСОБА_3. завдаток у розмірі1000 доларів США і

написала
заяву про прийняття її до членів кооперативу. При розгляді її заяви на

засідання
правління кооперативу чи зборах присутня не була.  У січні-лютому

2005
року віддала ОСОБА_3 ще 1000 доларів США. Вважає себе власником

гаража,
оскільки їй була видана книжка, за якою вона сплачувала внески. У

задоволенні
позову просила відмовити.

Представник
відповідача ТОВ „ЖИТО-2000” у судове засідання з'явився. Суду

пояснив,
що ОСОБА_1 був засновником товариства. При виході із

товариства
ОСОБА_1 написав заяву. ОСОБА_3. вніс в касу 30500 грн., а потім

ОСОБА_1
отримав з каси товариства 30500 грн.

Представник
відповідача ГБК „Автолюбитель - 1” у судове засідання з'явився.

Позовні
вимоги не визнав. Суду пояснив, що гараж НОМЕР_1 у другому ряду в ГБК

„Автолюбитель
- 1” був придбаний ОСОБА_1 17 вересня 1997 року.

Зазначений
гараж на підставі заяви ОСОБА_1про виключення його із членів

кооперативу
був рішенням правління ГБК від 14.06.2002 року
переоформлений на

ОСОБА_3.
Дане рішення було затверджено зборами членів кооперативу

19.01.2003
року (протокол № 5). 12.10.2004 року ОСОБА_2 подала на ім'

я
голови правління кооперативу заяву з проханням не вчиняти дій по відчуженню

гаража
без її згоди. 25.12.2004 року ОСОБА_3. звернувся до правління ГБК із

проханням
переоформити даний гараж на ОСОБА_2. Рішенням правління від

30.01.2005
року ОСОБА_3. був виключений, а ОСОБА_4. прийнята у члени

кооперативу.  Дане рішення було затверджено зборами членів
кооперативу

30.01.2005
року (протокол № 8). Ухвала АНД районного суду м. Дніпропетровська

про
забору вчинення дій щодо спірного гаража була винесена 30.03.2005 року.

Тому
він вважає, що гараж НОМЕР_1 є власністю ОСОБА_3 на законних

підставах    і позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Представник
ОСОБА_5 у судове засіданні з'явився. Позовні

вимоги
не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_2 придбала автомобіль „Хонда Акорд”

у
свого сина ОСОБА_108 липня 2003 року на підставі довідки-рахунку,

оформленої
через комісійний магазин. За придбаний автомобіль ОСОБА_2

передала  сину 20000 грн. Зі слів син, гроші йому були
потрібні для погашення

боргів.
Після продажу автомобіля сину, ОСОБА_2 видала довіреність на його ім'

я
з правом керувати спірним автомобілем. Автомобіль „Хонда Акорд” весь час

знаходився
у користування ОСОБА_7.31.08.2006 року ОСОБА_2 продала даний

автомобіль
ОСОБА_9 за генеральною довіреністю.

Третя
особа ОСОБА_6 у судове засіданні не з'явився,

повідомлений
належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник
третьої особи ТОВ „Оптима Телеком” у судове засіданні не з'явився.

Повідомлений
належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представників, показання свідків,

думку
адвоката,   вивчивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає

частковому
задоволенню  з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
знаходилися у шлюбі з

04
жовтня 1996 року (т. 1, а. с. 8). Шлюб між позивачкою  та відповідачем,

згідно
Свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1, було розірвано 08 червня

2004
року (т. 1, а. с. 7). За час шлюбу
позивачкою та відповідачем ОСОБА_1.

було
придбано наступне майно: автомобіль „Хонда-Аккорд”, реєстраційний номер

НОМЕР_1
вартістю 20000  грн., гараж НОМЕР_1 в ГБК
„Автолюбитель-1” вартістю

8000
грн., кухонний  гарнітур  вартістю 500 грн., прихожа (меблева стінка)

вартістю  750 грн., м'який меблевий куточок для
гостьової кімнати вартістю 500

грн.,  меблева стінка для гостьової кімнати вартістю
1700 грн., абонентський

телефонний
номер НОМЕР_2 ТОВ „Оптима Телеком” вартістю 1200 грн., кольоровий

телевізор
„Панасонік” вартістю 1300 грн., відеомагнітофон „Панасонік” вартістю

800
грн., плеєр „Панасонік” вартістю 200 грн., стіл журнальний вартістю 500

грн.,
тумба під телевізор вартістю 300 грн., кухонний стіл, 4 табуретки

вартістю
500 грн., люстри (4 шт.) вартістю 800 грн., карнизи віконні (4 шт.)

вартістю
400 грн., підставка для взуття вартістю 50 грн., телефонний апарат

„Панасонік”  вартістю 500 грн., доріжка килимова вартістю
350 грн., пральна

машина
„Малютка” вартістю 250 грн., тренажер вартістю 200 грн., електронагрівач

„Ровента”
вартістю 350 грн., електрошашличниця вартістю 200 грн., постільна

білизна
вартістю 300 грн., штори вартістю 200 грн., вклад в статутний фонд ТОВ

„ЖИТО-2000”
у розмірі 30500 грн., а всього на суму 70350 грн.

Відповідно
до ч. 1 ст. 60 СК України  майно, набуте
подружжям за час шлюбу,

належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно

від
того, чи один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього

господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно
до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном.

Що
є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на

поділ
майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від

розірвання
шлюбу.

Відповідно
до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права

спільної
сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка  є

рівними,
якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом спільної сумісної

власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.

З
постанови про відмову у порушенні кримінальної справи  від 26.11.2003 року

(т.
1, а. с. 63) вбачається, що 13.11.2003 року
ОСОБА_1  під час

відсутності
дружини, забрав усі речі та вивіз їх з квартири АДРЕСА_1

по
вул. Донецьке шосе у м. Дніпропетровську.

Згідно довідки
МРЕВ № 2 ДАІ № 14/2-1337 від 27.04.2004 року (т. 1, а. с. 9),

автомобіль
„Хонда Акорд” з державним номерним знаком НОМЕР_1 30.03.1999 року

було
зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-

продажу,
08.0.2003 року даний автомобіль на підставі довідки-рахунку було

зареєстровано
за ОСОБА_3. З довідки ДАІ № 14/1-273 від

30.01.2008
року (т. 2, а. с. 13) вбачається, що станом на 29.01.2008 року

автомобіль
„Хонда Акорд”, державний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3

,
яка мешкає за адресою:АДРЕСА_1 В

судовому
засіданні було встановлено, що після укладання договору купівлі-

продажу
автомобілем продовжував користуватися ОСОБА_1, якому мати видала

довіреність
на право керування автомобілем. ОСОБА_2 знала про те, що

автомобіль
є спільним майном подружжя, але при купівлі даного автомобіля не

повідомила
про це позивачку.

Відповідно
до ст. 58 ЦК України (в редакції 1963 року)
недійсна угода, вчинена

про
людське око, без наміру створити юридичні наслідки ( мнима угода).

Таким
чином, договір купівлі-продажу автомобіль „Хона Акорд”  повинен бути

визнаний
судом недійсним.

Згідно
довідки ГБК „Автолюбитель - 1” (т. 1, а. с. 10)ОСОБА_1

придбав
гараж НОМЕР_1 у другому ряду в БК „Автолюбитель - 1” у ОСОБА_10. у

вересні
1997 року.  20.01.2002 року ОСОБА_3.
звернувся до голови правління

ГБК
„Автолюбитель - 1” із заявою про прийняття його у члени кооперативу (т. 1,

а.
с. 237). 20.02.2002 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про переоформлення

його
гаража на сина - ОСОБА_3. (т. 1, а. с. 236). 14 лютого 2002 року між

ОСОБА_1
та ОСОБА_3 було укладено в простій

письмовій
формі договір купівлі-продажу гаражу НОМЕР_1 в ГБК „Автолюбитель - 1”

(т.
2, а. с. 28). Згідно розписки від 20.02.2002 року (т. 2, а. с. 30), ОСОБА_3 отримав
відОСОБА_3 550 грн. за проданий йому

гараж
НОМЕР_1 в ГБК „Автолюбитель - 1”. З витягу з протоколу № 12 засідання

правління
кооперативу „Автолюбитель - 1” від 16.06.2002 року (т. 1, а. с. 235)

вбачається,
що ОСОБА_1 було виключено із членів кооперативу, а

ОСОБА_3
було прийнято в члени кооперативу.  З
витягу із

протоколу
№ 5 зборів ГБК „Автолюбитель - 1” від 19.01.2003 року (т. 1, а. с.

234)
вбачається, що ОСОБА_1було виключено із членів кооперативу, а ОСОБА_11

було прийнято у члени кооперативу. Однак
згідно довідки ГБК „Автолюбитель

-
1” (т. 1, а. с. 15) станом на 04.06.2004 року власником гаражу НОМЕР_1 у

другому
ряду в ГБК „Автолюбитель - 1” є ОСОБА_1. Представник ГБК

„Автолюбитель
- 1” у судовому засіданні не зміг пояснити, чому була надана така

довідка,
якщо гараж було переоформлено на ОСОБА_3.

Відповідно
до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) нормальне посвідчення

угод
обов'язкове лише у випадках, передбачених законом. Недотримання у цих

випадках  нотаріальної форми тягне  за собою недійсність угоди з наслідками,

передбаченими
ч. 2 ст. 48 даного Кодексу.

Відповідно
до ч. 2 ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) за недійсною угодою

кожна
із сторін  зобов'язана повернути іншій
стороні  все отримане за угодою, а

при
неможливості повернути отримане в натурі - відшкодувати його вартість у

грошах,
якщо інше не передбачено законом.

Відповідно
до  ст. 23 КЗпШС України для
укладання  угод по відчуженню спільного

майна  подружжя, що потребують обов'язкового
нотаріального засвідчення, згода

другого
з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Предметом
відчуження за даним договором купівлі-продажу
є нерухоме майно, тому

даний
договір підлягає нотаріальному посвідченню з обов'язкової згоди іншого з

подружжя.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання

недійсним
договору купівлі-продажу гаражу НОМЕР_1
в 2-му ряду в ГБК

„Автолюбитель
- 1” , укладеного 14.02.2002 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_3

обґрунтовані
та підлягають задоволенню.

12
жовтня 2004 року ОСОБА_2 звернулася до голови
правління ГБК із

заявою,
в які просила не вчиняти будь-яких дій щодо купівлі-продажу гаражу №

НОМЕР_1
(т. 1, а. с. 238). ОСОБА_4. звернулася до ГБК „Автолюбитель - 1” із

заявою
про прийняття її до членів кооперативу 25 грудня 2004 року (т. 1, а. с.

114).
Того ж дня, тобто 25 грудня 2004 року до голови ГБК „Автолюбитель - 1”

звернувся
ОСОБА_3 із заявою про переоформлення гаражу № 2- НОМЕР_1,

що
належить йому на праві власності, на ОСОБА_2. (т. 1, а. с. 115). Згідно

протоколу
№ 1 засідання правління кооперативу „Автолюбитель - 1” від 30.01.2005

року
(т. 1, а. с. 113)ОСОБА_1 був виключений із членів

кооперативу,
а ОСОБА_4 була прийнята у члени кооперативу та за

нею
було закріплено гаражний бокс 2/НОМЕР_1. Однак на а. с. 243 т. 1  даної

цивільної
справи знаходиться  також витяг з
протоколу № 1 засідання правління

кооперативу
„Автолюбитель - 1”, згідно якого з членів кооперативу виключили

ОСОБА_3,
а прийняли - ОСОБА_2. Тобто,
представником ГБК

„Автолюбитель
- 1” були надані зовсім різні документи, датовані однією датою.

Згідно
протоколу № 8 зборів ГБК „Автолюбитель - 1” (т. 1, а. с. 244), ОСОБА_11.

С.
було виключено із членів кооперативу, а ОСОБА_2. було прийнято у члени

кооперативу.   Суд ставиться критично до наданих відповідачем
документів,

оскільки,
як пояснив представник ГБК у судовому засіданні, на зборах членів

кооперативу
19.01.2003 року та 30.01.2005 року були затверджені рішення

правління
ГБК, а згідно наданих суду документів, дані питання розглядалися

знову.
Згідно розписки від 02 лютого 2005 року (т. 2, а. с. 29) ОСОБА_3

Сергійович
отримав від ОСОБА_4 гроша у сумі 5500 грн. як

остаточний
розрахунок за гараж НОМЕР_1 в ГБК „Автолюбитель - 1”. З довідки ГБК

„Автолюбитель
- 1” (т. 1, а. с. 112) вбачається, що з 30 січня 2005 року

власником
гаражу НОМЕР_1 у другому ряду в ГБК „Автолюбитель - 1” є ОСОБА_3

Згідно ухвали судді АНД районного суду м.
Дніпропетровська від

30.03.2005
року (т. 1, а. с. 17) було накладено заборону на відчуження гаражу №

НОМЕР_1
в ГБК „Автолюбитель - 1”, розташованому за адресою: м. АДРЕСА_1, який належав
ОСОБА_3

Відповідно
до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги

закону
про нотаріальне  посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно
до ч. 2 ст. 215  ЦК України недійсним є
правочин. Якщо його

недійсність  встановлена законом (нікчемний правочин). У
цьому разі визнання

такого
правочину недійсним судом не вимагається.

Договір
купівлі-продажу гаражу, укладений між відповідачами ОСОБА_3 та

ОСОБА_2
25.12.2004 року було укладено в усній формі. Тому даний договір

є
нікчемним.

Оскільки
наОСОБА_3, ні ОСОБА_4 не набули право

власності
на гараж та на порушення ст. 11 Закону України „Про кооперацію” пай в

касу
кооперативу не вносили, збори ГБК від 10.01.2003 року та 30.05.2003 року

відповідно
до ст. 15 Закону України „Про кооперацію” були нелегітимними (на

зборах
з 413 членів кооперативу були присутні у 83 особи та відповідно 75 осіб)

,
підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання недійсними рішень зборів

ГБК
від 19.01.2003 року та 30.01.2005 року.

ТОВ
„ЖИТО-2000” було зареєстровано 27.08.2000 року, про що свідчить Свідоцтво

про
державну реєстрацію (т. 1. а. с. 95). Згідно установчих документів (т. 1,

а.
с. 97- 107), одним з його засновників бувОСОБА_1. Із

протоколу
зборів засновників ТОВ „ЖИТО-2000” № 3 (т. 1, а. с. 108) вбачається,

що  частка ОСОБА_1 у статутному фонді складає
30500 грн. В лютому 2002 року

ОСОБА_1
без згоди позивачки та не повідомивши її про свій намір,

розпорядився
часткою статутного фонду  і передав її
своєму сину - ОСОБА_3

,
що підтверджується протоколом № 3 загальних зборів засновників ТОВ

ЖИТО-2000”
від 28.02.2002 року  (т. 1, а. с. 108).
Згідно прибуткового касового

ордеру
від 06.03.2002 року (т. 1, а. с. 110)ОСОБА_3 зробив

внесок
у статутний фонд у розмірі 30500 грн. , а відповідач ОСОБА_3

одержав згідно видаткового касового ордеру №
11 від 06.03.2002 року

повернення
частки у статутному фонді в розмірі 30500 грн. (т. 2, а. с. 79).

Отримана
ОСОБА_1. сума є спільною власністю подружжя, яку ОСОБА_1 витратив

на
особисті потреби.  Таким чином, підлягає
поверненню позивачці частка у

статутному
фонді ТОВ „ЖИТО-2000” у розмірі 7175 грн.

З
довідки ТОВ „Оптима Телеком” № 3276 від 15.06.2006 року  (т. 1, а. с. 119)

вбачається,
що телефонний номер НОМЕР_2 згідно договору № 7492 від 01.11.2004

року
належить ОСОБА_6. і встановлений за адресою: м. Дніпропетровськ,

вул.
АДРЕСА_1 Первісний договір № 7492 був укладений 25.02.1997

року
на ім'я ОСОБА_1 за адресою:АДРЕСА_1, вартість установки телефонного номеру
складає 1200

грн.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12.
та ОСОБА_13суду

показали,
що позивачка придбала квартиру до укладання шлюбу з відповідачем за

власні
кошти. Потім, під час подружнього життя,
ОСОБА_12.

неодноразово
допомагав своїй сестрі ОСОБА_12. грошима, ОСОБА_1

також
брав у нього борг гроші.

Рішенням Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 23.11.2006

року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1про

визнання
особою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічним

позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2., ОСОБА_3. ОСОБА_4

ОСОБА_5.,
ОСОБА_6, третя особа: Шоста дніпропетровська державна

нотаріально
контора про визнання права власності (т. 2. а. с. 107-108) було

встановлено,
що 21 жовтня 2003 року ОСОБА_1 уклав договір
оренди квартири №

АДРЕСА_1
із 01 листопада 2003 року по 31

жовтня
2004 року. 13 листопада 2003 року ОСОБА_1 у відсутності своєї дружини

ОСОБА_2.
вивіз із квартири всі речі. У 2003 році ОСОБА_1

переоформив
спільне майно  подружжя автомобіль „Хонда
Акорд”, гараж НОМЕР_1  в

ГБК
„Автолюбитель” та ТОВ „ЖИТО-2000” на свого сина від першого шлюбу та

матір.  Дане рішення рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від

26.04.2007
року (т. 2, а. с. 109) було скасовано в частині задоволення позову

ОСОБА_2.,
в іншій частині залишено без змін.

Відповідно
до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у

цивільній
справі. що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших

справ.
У яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці

обставини.

Позивач просив  виділити
кому квартири, які не підлягають розділу у натурі,

а  відповідачці присудити компенсацію замість її
частки у праві спільної

сумісної
власності на ці квартири. Представник відповідачки, яка діє за

довіреністю
від її мені, згодна на компенсацію частки відповідачки у розмірі

18061
грн. 50 коп.  та не заперечує проти того,
щоб позивач не вносив ці кошти

на
депозитний рахунок суду.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про доведеність

вимог
позивача і необхідність у їх задоволенні.

Відповідно
до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають частковому стягненню на

користь
позивачки тільки документально підтверджені понесені нею судові витрати

у
розмірі 1555 грн. 95 коп.

Керуючись ст. ст. 60, 65, 69, 70 СК
України, ст. 23 КЗпШС України,

ст.
ст. 47, 48, 58 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 11, 15 Закону

України
„Про кооперацію”, ст. ст. 3, 7, 14, 57,
88,  212, 214, 215 ЦПК

України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу гаражу НОМЕР_1 в 2-му ряду в гаражно-

будівельному
кооперативі „Автолюбитель - 1”, укладений 14 лютого 2002 року між

ОСОБА_1
та ОСОБА_3.

Визнати
недійсними рішення від 19 січня 2003 року зборів ГБК „Автолюбитель - 1”

в
частині прийому в члени кооперативуОСОБА_3 та закріплення

за
ним гаражного боксу № 2/НОМЕР_1 та рішення зборів ГБК „Автолюбитель - 1” від 30

січня
2005 року в частині прийому  в члени
кооперативу ОСОБА_4

та
закріплення за нею гаражного боксу № 2/НОМЕР_1.

Зобов'язатиОСОБА_3
та ОСОБА_3 повернути кошти

отримані
внаслідок недійсних угод, застосувавши двосторонню реституцію.

Витребувати
гараж НОМЕР_1 в 2-му ряду в ГБК „Автолюбитель-1” у ОСОБА_3

та передати зазначений гараж ОСОБА_2

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу автомобілю „Хонда акорд”,

реєстраційний
номер НОМЕР_1, укладений 08.07.2003 року між ОСОБА_2

та
ОСОБА_3

Зобов'язати
ОСОБА_1 повернути ОСОБА_5 отримані

за
договором купівлі-продажу автомобіля кошти.

Витребувати
у ОСОБА_6 автомобіль Хонда Акорд, реєстраційний

номер
НОМЕР_1 та передати зазначений автомобіль ОСОБА_2

ВиділитиОСОБА_3   на належну їй частку в спільному

сумісному
майні подружжя:  автомобіль
„Хонда-Акорд”, реєстраційний номер НОМЕР_1

вартістю 20000 грн. та гараж НОМЕР_1 в другому
ряду в ГБК „Автолюбитель - 1”

вартістю
8000 грн. та частину грошової суми, поверненої частки  в статутному

фонді
ТОВ ЖИТО-2000 у розмірі 7175 грн.

Визнати
за ОСОБА_3 право власності на автомобіль „Хонда

Акорд”,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та гараж НОМЕР_1 у 2-му ряду в

ГБК
„Автолюбитель - 1”.

Виділити
ОСОБА_1 в натурі наступне майно: кухонний гарнітур

вартістю
500 грн., прихожу (меблеву стінку) вартістю 750 грн., м'який меблевий

куточок  для гостьової кімнати вартістю 500 грн.,
меблеву стінку для гостьової

кімнати
вартістю 1700 грн., вартість абонентського телефонного номера НОМЕР_2

1200
грн., кольоровий телевізор „Панасонік” вартістю 1300 грн., відеомагнітофон

„Панасонік”
вартістю 800 грн., плеєр „панасонік” вартістю 200 грн., стіл

журнальний
вартістю 500 грн., тумбу під телевізор вартістю 300 грн., кухонний

стіл,
4 табуретки вартістю 500 грн., люстри 4 шт. вартістю 800 грн.,  карнизи

віконні
4 шт. вартістю 400 грн., підставку для взуття вартістю 50 грн.,

телефонний
апарат „Панасонік” вартістю 500 грн.,
доріжку килимову вартістю 350

грн.,
пральну машинку „Малютка” вартістю 250 грн.,
тренажер вартістю 200 грн.,

електронагрівач
„Ровента” вартістю 350 грн., електрошашличницю вартістю 200

грн.,
постільну білизну вартістю 300 грн., шторі вартістю 200 грн.,  грошову

суму
поверненої долі в уставному фонді ТОВ ЖИТО-2000у розмірі 23325 грн.

Стягнути
з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2

судові
витрати у розмірі 1555 грн. 95 коп.

В
іншій частині позову відмовити

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного

суду
Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -

денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.

295
ЦПК України.

Суддя

С.Г.
Зосименко