РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 листопада 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Лященко Н.П.,

суддів:

Жайворонок Т.Є.,  Костенка А.В.,

Перепічая В.С.     Прокопчука Ю.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до редакції обласної газети «Зірка
надії», прес-служби Житомирського обласного комітету Соціалістичної партії
України та Житомирського обласного комітету Соціалістичної партії України про
захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою Житомирського обласного комітету Соціалістичної партії
України (далі  - Житомирський ОК СПУ) на
рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 8 травня 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що прес-служба Житомирського ОК СПУ
опублікувала в газеті «Зірка надії» від 6 квітня 2007 року №14(603),
друкованому засобі масової інформації Житомирського ОК СПУ, статтю під назвою
«У бюро Житомирського обкому СПУ», в якій розповсюджено  неправдиві щодо нього та його діяльності відомості,
а саме: «генерал ОСОБА_1 методами тиску позбавляється досвідчених працівників,
необгрунтовано тасує кадри, припускається інших зловживань, про які стало
відомо в обкомі партії. Бюро обкому СПУ розцінює позицію генерала ОСОБА_1 як
таку, що завдає шкоду авторитету міліції». Просив визнати ці відомості такими,
що не відповідають дійсності,  принижують
його честь, гідність, ділову репутацію; зобов'язати відповідачів надрукувати
спростування цих відомостей наступного змісту: «Не відповідають дійсності відомості,
викладені в статті «У бюро Житомирського обкому СПУ», надрукованій в газеті
«Зірка надії» від 6 квітня 2007 року №14(603) в частині інформації відносно дій
начальника УМВС України в Житомирській області ОСОБА_1  Прес-служба Житомирського ОК СПУ приносить
ОСОБА_1 свої вибачення». Просив зобов'язати газету надати  йому можливість надрукувати відповідь на
публікацію; стягнути в солідарному порядку з відповідачів моральну шкоду в
розмірі 2 тис. грн. та судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27
вересня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської
області від 8 травня 2008 року, позов задоволено частково. Визнано відомості
недостовірними; зобов'язано Житомирський ОК СПУ надрукувати їх шляхом
розміщення протягом 30 днів після набрання рішенням суду законної сили в газеті
«Зірка надії» текст спростування вказаного позивачем змісту; зобов'язано
Житомирський ОК СПУ надати ОСОБА_1 можливість надрукувати в газеті «Зірка
надії» відповідь на публікацію; стягнуто з Житомирського ОК СПУ на користь позивача
2 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

У поданій касаційній скарзі Житомирський ОК СПУ просить
скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 8 травня 2008 року,
посилаючись на  неправильне застосування
судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й
ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга підлягає
до задоволення .

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, з
яким погодилася й апеляційна інстанція, виходили з того, що оскільки відповідач
не подав належних доказів на підтвердження
правдивості поширених про діяльність ОСОБА_1 відомостей, відтак
інформація щодо позивача  є
недостовірною. Таким чином, особисті немайнові права ОСОБА_1 порушено  та завдано йому моральних збитків.

З такими висновками погодитись не можна, тому що судами
неправильно застосовані закони, які підлягають застосуванню, та не враховані
міжнародно-правові зобов'язання України в сфері свободи слова, свободи
вираження поглядів.

Конституція України визнає честь і гідність людини
найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності
(ст. ст. 3, 28).

Разом із цим Конституцією України гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на
свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського
порядку з метою запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту
репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації,
одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості
правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних
свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно
від кордонів.

За змістом цієї норми
свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика
представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що
становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна
влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це
передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є
необхідним у демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10
Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження
думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої
ці думки висловлені.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і
гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний,
державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим
умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не
з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів,
інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

За правилами
ст.ст.297,299  ЦК України кожен має право
на повагу до його гідності та честі , на недоторканість своєї ділової
репутації.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України “Про інформацію” під
інформацією  слід розуміти документовані
або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у
суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. В силу ст. 47-1
цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також висловлювання , що не можуть бути витлумачені як
такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних
засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Додаткові  підстави звільнення від
відповідальності засобів масової інформації та журналістів визначаються
законами України : «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»,
«Про телебачення і радіомовлення», «Про інформаційні агентства» та «Про
державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

Судом
встановлено, що ОСОБА_1  обіймав посаду
начальника УМВС в Житомирській області і викладені у статті спірні відомості
стосувалися саме його діяльності як посадової особи.

А тому при  вирішенні
даного  спору  судам
слід було  врахувати  положення
абз.6 п. 3 рішення
Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10
квітня 2003 року № 8рп/2003, згідно з яким проблеми, пов'язані з особливостями
реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій
(бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом
розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10
Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах
"Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та
інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та
службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо
звичайних громадян.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною
передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав
людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі
обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи
даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні
зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на
правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова
плюралізму поглядів.

Крім зазначеного, поза увагою судів залишився той факт,
що у самій статті йде мова саме про оцінку діяльності, а саме: «Бюро обкому СПУ
розцінює позицію генерала ОСОБА_1 як таку, що завдає шкоди авторитету
міліції. У зв'язку з цим бюро обкому доручило першому секретарю обкому т.
Дімонту М.З. донести думку бюро обкому з цього приводу вищому
керівництву партії, а члену бюро обкому народному депутату України т.
Баранівському О.П. - донести її до керівництва МВС».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про політичні партії
в Україні» політичним партіям гарантується свобода опозиційної діяльності, у
тому числі: можливість викладати публічно і обстоювати свою позицію з питань
державного і суспільного життя; брати участь в обговоренні та оприлюднювати і
обгрунтовувати критичну оцінку дій і рішень органів влади, використовуючи для
цього державні і недержавні засоби масової інформації в порядку, встановленому
законом.

Зазначене вказує на те, що  спірна інформація є оцінкою дій,
висловлювання у статті не можна витлумачити як такі, що містять  фактичні
дані, оскільки вони не містять ствердження про порушення позивачем
законодавства чи моральних принципів, а лише надають можливість читачам
проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно власних суб'єктивних
переконань. Крім того, відповідач посилався на відсутність його умислу в
заподіянні шкоди.

Аналіз змісту
статті говорить про те, що вона направлені не на приниження честі,
гідності чи ділової репутації позивача, а на доведення до широкого кола людей
оцінки діяльності посадової особи та позиції Житомирського ОК СПУ стосовно цієї
діяльності.

Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є
предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й
поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх
дійсності.

Оскільки в статтях відсутня недостовірна інформація, а за
висловлювання оціночних суджень Житомирська ОК СПУ не може бути притягнута до
відповідальності, то у суду не було підстав для задоволення позовних вимог, а
тому судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову у позові.

Враховуючи
наведене, підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу
Житомирського обласного комітету Соціалістичної партії України
задовольнити.

Рішення
Богунського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 8 травня 2008 року скасувати,
ухвалити в справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до редакції обласної газети
«Зірка надії», прес-служби Житомирського обласного комітету Соціалістичної
партії України та Житомирського обласного комітету Соціалістичної партії
України про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.П. Лященко

Судді:

Т.Є. Жайворонок
А.В. Костенко  В.С. Перепічай  Ю.В. Прокопчук