Справа № 2-1652/08
Р І Ш ЕН Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

29 серпня 2008 року Деснянський районний
суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді  Карапута Л.В.,

при секретарі          Пшеничній І.О.,

з участю позивача та її представників,
відповідача та її представника, прставника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору довічного утримання, визнання права на спадщину,

третя
особа - Перша Чернігівська державна нотаріальна контора,

встановив:

27
грудня  2007 року позивач звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання,
посвідченого 20.07.2006 року державним нотаріусом Першої Чернігівської
державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі № 3-1945, за яким
ОСОБА_2 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1, визнання за нею права на
спадщину, що залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 сина - ОСОБА_3, а саме на
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 повернути вказану квартиру, яка
отримана за договором  довічного
утримання.

В обґрунтування  позову зазначила, що її син - ОСОБА_3 за
життя на праві власності мав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку в 1991 році
отримав її чоловік ОСОБА_4 на сім”ю з трьох чоловік ( її та сина ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, після його
смерті стало відомо, що за життя 20.07.2006 року ОСОБА_3 підписав договір
довічного утримання на ОСОБА_2, з якою перебував у фактичних шлюбних
відносинах. Вважає, що даний договір укладений померлим із порушенням його внутрішній
волі та під впливом - тяжкої обставини,
а саме його тяжкої хвороби, оскільки в день його підписання знаходився
на стаціонарному лікуванні в Чернігівському обласному онкодиспансері, а також
реєстрації даного договору відповідачем в ЧБТІ 16.10.2007 року після смерті
ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивачка та її
представники, прокурор позовні вимоги підтримали і наполягали на їх
задоволенні.

Відповідач та її представник просили
відмовити в позові. Відповідачка пояснила суду, що з ОСОБА_3 прожили в
цивільному шлюбі разом 19 років. В квітні 2006 року ОСОБА_3 склав на її ім'я
заповіт, а 20.07.2006 року - договір довічного утримання, що свідчить про
добровільну волю померлого  розпорядитися
своїм майном за час свого  життя.

Представник третьої особи - Першої
Чернігівської державної нотаріальної контори просила відмовити в позові,
оскільки ОСОБА_3 особисто підписав договір довічного утримання, а після цього
ліг на лікування, а також ним укладався заповіт саме на ОСОБА_2, що свідчить
про його волю.

Заслухавши пояснення, допитавши
свідків:  ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та дослідивши
матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності від 09.03.2005 року ( а.с. 126) ОСОБА_3 на праві
приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.
За час життя ОСОБА_3 20.04.2006 року склав заповіт про розпорядження
свого майна після його смерті на ОСОБА_2, з якою перебував у фактичних шлюбних
відносинах на протязі 19 років, про що не заперечували сторони.

20.07.2006 року ОСОБА_3 уклав
договір довічного утримання, яким відчужив квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно           (
а.с. 9), договір довічного утримання був зареєстрований ОСОБА_2 16.10.2007
року, тобто після смерті ОСОБА_3

В обгрунтування позову, позивач
зазначив - вчинення договору довічного утримання  відчужувачем під впливом тяжкої для нього
обставини і вкрай невигідних умовах. Проте, суду не надано доказів, що після
укладення даного договору відчужувачем, його майновий стан погіршився. Оскільки
п. 2 договору ( а.с. 27 ) були визначені
умови його утримання, так про не виконання яких сторонами не було
заперечень.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від
28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»,
збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий  або особистий
стан громадянина чи його близьких
( крайня нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на
вкрай  невигідних  для нього
умовах.

З боку позивача, не було  надано доказів про те, що хвороба ОСОБА_3,
або інший його стан примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього
умовах, а само по собі проживання відповідачки з ОСОБА_2  протягом 19 років в якості подружжя свідчить
лише  про закономірність дій та особистої
волі нате відчужувача.

Недійсність договору  довічного
утримання з підстав його реєстрації 16.10.2007 року не може бути взяте
судом  до уваги, оскільки за умовами ст.
748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором
довічного утримання, відповідно до ст. 334 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності  на майно за договором, які підлягають  нотаріальному посвідченню, виникає  у набувача з моменту такого посвідчення.

За таких обставин, реєстрація такого договору відповідачкою після
нотаріального посвідчення та після смерті
відчужувача не тягне за собою
недійсності, а вказує лише на пізніше набуття права власності
відповідачки на вказане майно.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про відсутність
підстав визнання недійсним договору довічного утримання, визнання за
позивачкою  права на спадщину, а саме на
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_2 повернути вказану квартиру, яка
отримана за договором  довічного
утримання.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209, 292, 294 ЦПК
України,   ст.ст. 203, 233, 334, 748, 755
ЦК України, суд

в и
р і ш и в:

в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Заява про апеляційне
оскарження рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 10 днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: