Справа 22ц- 174/2008 р.            Головуючий в 1-ій інстанції
Категорія цивільна.                  Доповідач Смаглюк Р.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 січня 2008 року.        Апеляційний суд Чернігівської області

в
складі : головуючого - судді Мамонової О.Є.,

суддів
Смаглюк Р.І., Мельниченка Ю.В.,

при секретарі Пільгуй Н.В.,

з участю сторін, представника
відповідача,

розглянувши  апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на
рішення Ніжинського міськрайонного суду від 15 листопада 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та
виділ частки житла в натурі, -

в с т а н о в и
в :

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального
та процесуального права і постановити нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог з таких підстав.

В
вересні 2007 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні квартирою, мотивуючи наступним. З жовтня 2002
року по лютий 2006 року вони перебували в шлюбі, проживали в однокімнатній
квартирі АДРЕСА_1, відповідальним наймачем якої є відповідач. 9 червня 2006
року він самовільно вивіз її особисті речі та меблі, поміняв замки в квартирі,
фактично самовільно виселив її з квартири.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 вересня 2006 року йому було
відмовлено в позові про визнання позивачки такою, що втратила право
користування спірною квартирою, рішенням цього суду від 31 січня 2007 року її
вселено в спірну квартиру. Виконання рішення про вселення відбулося в травні
2007 року, але після цього вселення позивач не дав змогу завезти в квартиру її
речі та меблі, поміняв замок, позбавив її змоги користуватися квартирою, без її
згоди вселив третю особу ОСОБА_3 з дитиною. Своїми протиправними діями ОСОБА_1.
створює неможливі умови для спільного проживання, тому вона просить зобов”язати
відповідача не чинити їй перешкод в користуванні квартирою, в поверненні в
квартиру її особистих речей та меблів і не поселяти без її письмової згоди  співмешканку ОСОБА_3 з дитиною.

17 жовтня 2007 року позивачка ОСОБА_1 доповнила позов вимогами про виділ
частки житла в натурі для розміщення особистих речей і меблів та призначити
відкрити виконавче провадження про її примусове вселення з особистими речами та
меблями.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2007 року
клопотання ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження в частині
примусового вселення в квартиру залишено без задоволення, оскільки вирішення
питання не відноситься до компетенції суду.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 15 листопада 2007 року позов
задоволено частково. Суд зобов”язав ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод в
користуванні спірною квартирою та надати їй ключі від квартири, не чинити
перешкод  в поверненні та розміщенні  в квартирі необхідних для проживання ОСОБА_2
речей: ліжка-дивана, шафи для одягу, стола та холодильника. В іншій частині
позовні вимоги залишені без задоволення. В повернення судових витрат та витрат
по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи на користь позивачки з
відповідача стягнуто 16 грн.

Рішення
суду обгрунтоване наступним. Довідками об”єднання
мешканців будинку „Надія” підтверджуєься, що в спірній однокімнатній квартирі,
загальною площею 35,77 кв. м, жилою - 18,94 кв. м, зареєстровані позивачка та
відповідач ОСОБА_1. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України позивачка ОСОБА_1, хоч
і перестала бути членом сім”ї наймача квартири після розірвання шлюбу, але не
втратила права користування цією квартирою. Відповідач ОСОБА_1 чинить їй
перешкоди в користуванні квартирою: замінив двері, не дає ключа від квартири,
вивіз її ліжко-диван, шафу для одягу, сервант, холодильник, стіл. Тому суд
зобов”язав відповідача не чинити позивачці перешкод в користуванні квартирою,
надати їй ключ від квартири і не чинити перешкод в розміщенні в квартирі речей
позивачки: ліжка-дивана, шафи для одягу, стола, холодильника.

Відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім”ї
наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього,
може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї
або кількох кімнат, розмір  якого не
менше встановленого для надання одній особі. Оскільки спірна квартира є
однокімнатною, це позбавляє можливості провести її поділ відповідно до вимог
житлового законодавства.

Судом встановленою, що третя особа ОСОБА_3 є дружиною відповідача, яка на
час звернення позивачки до суду з цим позовом разом з їх спільною дитиною
проживала в спірній квартирі, тому суд не може заборонити робити те, що вже
відбулося.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України на вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей письмової згоди членів сім”ї не потрібно.

Тому в цій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1. просить  скасувати вказане рішення і постановити нове
рішення про відмову в позові повністю з таких підстав. Спільне проживання з
позивачкою ОСОБА_2 припинено ще до розірвання шлюбу 17 лютого 2006 року, тому
вона втратила право на користування квартирою, яку він отримав як ліквідатор
аварії на ЧАЕС, і є єдиним наймачем цієї квартири. Рішення суду про вселення
позивачки було виконано, не дивлячись на скаргу на дії державного виконавця
щодо його виконання в частині вжиття заходів по занесенню в квартиру речей
позивачки,  це рішення набрало законної
сили. Тому при наявності такого рішення суд першої інстанції зробив передчасний
висновок, яким зобов”язав його не чинити
перешкод позивачці занести до квартири її меблі, не з”ясувавши питання
можливості їх розміщення. Крім того, за станом здоров”я він не може проживати в
комунальній квартирі або в одній кімнаті з членом сім”ї, тим більше з
позивачкою, яка не є членом його сім”ї.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду - зміні з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 рішенням суду від 31
січня 2007 року вселена в спірну квартиру / л.с.7-9, 12/. Вказане рішення
відповідно до виконавчого листа № 2-18/2007 року виконане державним виконавцем,
про складено акт від 15 травня 2007 року / л.с. 15,10 -11, 33/.

Відповідно до ч.3 ст. 80 Закону України „Про виконавче провадження”
примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного
входження стягувача у приміщення, вказане у виконавчому документі, та його
проживання /перебування/ в ньому. Законність входження, проживання
/перебування/ позивачки ОСОБА_1 в спірній квартирі після 15 травня 2007 року
підтверджена ухвалами суду першої інстанції від 14 червня 2007 року та
апеляційної інстанції  від 7 вересня 2007
року.

Заміна відповідачем  замка на вхідних
дверях квартири створила для позивачки перешкоди, наявність яких підтверджена
дослідженими судом  доказами: копіями
постанов про відмову в порушенні кримінальної справи / 20-21,42, 66-67, 69-70/,
відповідями начальника Ніжинського міськрайвідділу міліції /16-19, 22, 35, 38,
68/, відповідями Ніжинської міжрайонної прокуратури /л.с.35/, актами / л.с.39,
51/, розпискою ОСОБА_1 / л.с.23/. Тому рішення суду в частині, яким зобов”язано
відповідача Сахна не чинити перешкод позивачці в користуванні квартирою та
надати  їй ключі від квартири, відповідає
встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що після звернення позивачки до суду з даним позовом
вона, без погодження з відповідальним квартиронаймачем - відповідачем ОСОБА_1м,
в жовтні 2007 року завезла в квартиру особисті речі, які таким же чином
відповідач вивіз з квартири.

Відповідно до ст. 64 ЖК України права сторін, як наймачів жилого
приміщення, є рівними.

Суд першої інстанції, зобов”язавши відповідача не чинити перешкод ОСОБА_2 в
поверненні та розміщенні в квартирі необхідних для її проживання речей:
ліжка-дивана, шафи для одягу, стола та холодильника - без з”ясування місця та
можливості розміщення цих речей, не врахував це положення закону, чим порушив
права відповідача, як відповідального квартиронаймача, користуватися всією
спірною квартирою

Крім того, рішення суду в цій частині суперечить вказаним вище ухвалам суду
першої та апеляційної інстанцій від 14 червня 2007 року та 7 вересня 2007 року
по скарзі ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо її вселення в спірну
квартиру без вказаних речей.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає
закону, тому підлягає скасуванню з постановленням в цій частині рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, рішення суду в частині зобов”язання ОСОБА_1. не чинити ОСОБА_2
перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1, надати їй ключі від квартири
необхідно залишити без змін, в частині зобов”язання  не чинити перешкод в поверненні та розміщенні
в квартирі необхідних для її проживання речей: ліжка-дивана, шафи для одягу,
стола та холодильника - не відповідає вимогам закону. Тому в цій частині
рішення суду підлягає скасуванню з постановленням рішення про відмову в
задоволенні цих вимог.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог щодо виділу частки
спірного житла в натурі, щодо поселення без письмової згоди позивачки в спірну
квартиру третьої особи - ОСОБА_3 / після шлюбу ОСОБА_2/ відповідає вимогам
закону, тому в цій частині воно підлягає залишенню без змін.

За таких обставин апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1, підлягає
задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1,3 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 10,
60, 212  ЦПК України, ст. 64 ЖК
України,  апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 15 листопада 2007 року в
частині зобов”язання ОСОБА_1  не чинити
перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати їй ключі від
квартири залишити без змін.

Рішення
суду в частині не чинити перешкод ОСОБА_2 в поверненні та
розміщенні в квартирі необхідних для її проживання речей: ліжка-дивана, шафи
для одягу, стола та холодильника - скасувати. В задоволенні вказаних позовних
вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:
Судді: