overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
У х в а л а

іменем
україни

9 квітня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Патрюка М.В.,

суддів:                   Пшонки М.П.,                        Берднік І.С.,

Лященко
Н.П.,                       Прокопчука
Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
«Десенка» до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання
інформації такою, що не відповідає дійсності, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 31 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2007 року
позов ТОВ «Десенка» до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації,
визнання інформації такою, що не відповідає дійсності, відшкодування моральної
шкоди задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2007 року надано
строк для усунення недоліків скарги.

Ухвалою судді цього ж суду від 31 жовтня 2007 року апеляційна скарга
ОСОБА_1 на рішення суду визнана неподаною та повернута апелянту у зв'язку з
невиконанням вимог ухвали.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування ухвали апеляційного
суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було надано строк до 24 вересня
2007 року для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 16 серпня 2007 року (а. с. 21).

Ухвалою судді того ж суду від 31 жовтня 2007 року апеляційна скарга ОСОБА_1
визнана неподаною та повернута їй у зв'язку з тим, що остання не виконала
вимоги ст. 295 ЦПК України щодо форми і змісту апеляційної скарги.

Однак із поданої ОСОБА_1 скарги, яка зареєстрована в суді 26 вересня 2007
року, вбачається, що апеляційна скарга відповідає вимогам     ст. 295 ЦПК України. У скарзі зазначені:
найменування суду, ім'я особи, яка подає скаргу, її місце проживання; ім'я
осіб, які беруть участь у справі, їх місце знаходження.

Таким чином, ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги  вимоги п.п. 5-8 ст. 295 ЦПУ України виконані.

Тому відповідно до вимог ст.ст. 121, 297 ЦПК України суддя у даному випадку
не міг вважати скаргу неподаною та повертати її заявниці.

У зв'язку з наведеним оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2007 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про
прийняття апеляційної скарги відповідно до вимог закону.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.В. Патрюк

Судді:
М.П. Пшонка

І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В.
Прокопчук
У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 квітня 2008 року                                                                            м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гуменюка В.І.,

суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,-

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус ОСОБА_4, Васильківська державна
нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину,
визнання частково недійсним державного акту про право власності на земельну частку
(пай) та визнання права на частину земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У
травень 2006 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним
позовом посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24 травня 2005 року спадкоємницею майна ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2. Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво,
складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у
колективній власності КСГП “Калинівське”. Вказане свідоцтво про право на
спадщину за заповітом та виданий на його підставі державний акт про право
приватної власності на землю є незаконними, оскільки видані без урахування її
права на обов'язкову частку у спадщині. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила
задовольнити її позов та визнати частково недійсними свідоцтво про право на
спадщину, державний акт про право власності на земельну частку (пай) та визнати
за нею право на частину земельної ділянки.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської
області від 13 червня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Київської області від 9 листопада 2007 року, у задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалені у справі судові рішення, та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Відповідно до вимог частини 2 статті
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України
вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи
скарги дають підстави вважати, що судом при розгляді справи допущені порушення
норм процесуального права, що могло призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись статтею 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Справу за ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус ОСОБА_4, Васильківська державна
нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на
спадщину, визнання частково недійсним державного акту про право власності на
земельну частку (пай) та визнання права на частину земельної ділянки призначити до судового
розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            В.І. Гуменюк

Судді:                                                                       М.І.
Балюк

В.М. Барсукова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши 5
лютого    2008 року касаційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення  Пролетарського
районного суду м. Донецька від 10 вересня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду
Донецької області від 27 листопада 2007 року в справі за позовом закритого
акціонерного товариства страхової компанії "ВУСО" до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,

в
с т а н о в и в:

Закрите акціонерне товариство
страхова компанія "ВУСО" звернулося до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що  з вини  відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої
належному ОСОБА_2 автомобілю заподіяно шкоду, яку за договором
добровільного страхування наземного транспорту було сплачено вказаною страховою
компанією.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути сплачену ним
суму  з
відповідача.

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 10 вересня 2007 року, залишеним без змін ухвалою  Апеляційного суду Донецької області від 27
листопада 2007 року, позов задоволено, ухвалено стягнути з відповідача на
користь позивача  на відшкодування
матеріальної шкоди 1 780 грн. 50 коп. та судові витрати.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування судових рішень і передачу справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не
може  встановлювати або (та)
вважати доведеними  обставини,  що
не  були  встановлені
в  рішенні  судів першої та апеляційної інстанції чи
відкинуті   ними,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу
та  про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку про те, що судами допущено порушення норм  процесуального або неправильне застосування
норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
закритого акціонерного товариства страхової компанії "ВУСО" до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення  Пролетарського районного суду м.
Донецька від 10 вересня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області
від 27 листопада 2007 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України
А.Г. Ярема
У Х В А Л А

І М Е Н Е М     У К
РА Ї Н И

9 квітня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Гнатенка А.В.,

суддів:               Данчука
В.Г.,

Косенка В.Й., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства  «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2007 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищевказаним позовом
посилаючись на те, що 17 листопада 1997 року він уклав договір на
придбання  2 500 простих  іменних акцій
загальною вартістю 250 грн. Відповідно до п. 2.2.2. вказаного договору
відповідач зобов'язувався виплачувати йому дивіденди щорічно за підсумками
роботи Банку за звітний період у розмірах та строки встановлені зборами
акціонерів, однак з січня 2001 року ніякі нарахування та виплати не
проводились, тому просив суд позов задовольнити, стягнути з ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» 14 795 грн. невиплачених дивідендів та  3 000 грн. у рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва
від 23 жовтня 2007 року, залишеним баз змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від  12 грудня 2007 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судових рішень
з підстав неправильного застосування судами норм матеріального та
процесуального права й ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення може бути лише неправильне застосування судом норм матеріального права
чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційних скарг не вбачається
порушення судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 332
ЦПК України,
колегія суддів

у
х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2007 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2007 року  залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:
В.Г. Данчук

В.Й. Косенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши 5
лютого    2008 року касаційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 листопада 2007
року в справі за позовом комунального підприємства
"Макіївтепломережа" до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по оплаті за теплову енергію,

в
с т а н о в и в:

Комунальне підприємство
"Макіївтепломережа"  звернулося
до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що  відповідачі є споживачами теплової енергії,
проте вони допустили заборгованість за період з 1 квітня 1996 року до січня
2007 року в розмірі 4 713 грн. 98 коп.

Позивач просив стягнути з
відповідачів на його користь вказану суму.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки від 11 липня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 13 листопада 2007 року,  позов задоволено частково, ухвалено стягнути
з відповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті за теплову енергію
за період з 15 лютого 2004 року до 1 лютого 2007 року у розмірі 918 грн. 18
коп. з кожного та судові витрати.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду й ухвалення
нового рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не
може  встановлювати або (та)
вважати доведеними  обставини,  що
не  були  встановлені
в  рішенні  судів першої та апеляційної інстанції чи
відкинуті   ними,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу
та  про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав
для висновку про те, що судами допущено порушення норм  процесуального або неправильне застосування
норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
комунального підприємства "Макіївтепломережа" до ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за теплову енергію за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 листопада
2007 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                             А.Г. Ярема
Справа № 2-1674/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І
М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И

15 травня  2008 року  Бродівський районний суд Львівської області

в
складі головуючого судді Кваша В.О.

при
секретарі              Мартинюк О.С.

та
адвоката

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м.Броди справу за позовом     ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання шлюбу
суд,-

в
с т а н о в и в:

Сторони 07 червня 1994 року вступили до
шлюбу, про що у Пониквянській сільській раді Бродівського району Львівської
області зроблений відповідний актовий запис за
№ 03.

Від даного шлюбу у подружжя народилися
сини: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1народження та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2народження, які
на даний час є неповнолітніми.

Позивач звернувся з даним позовом до суду,
де в своїх вимогах покликається на те, що подружнє життя з відповідачкою не
склалося, так як протягом останніх півтора року проживають окремо. Відповідачка
проживає з іншим чоловіком. Вважає, що сім'я повністю розпалася, надалі
перебувати у формальному шлюбі не має наміру.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримує, просить шлюб розірвати.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася, однак подала письмову заяву в якій позов визнає та на розірвання
шлюбу погоджується, просить справу розглядати без її участі.

Суд заслухавши пояснення позивача,
з'ясувавши обставини по справі приходить до висновку,  що позов підлягає до задоволення з слідуючих
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні сторони
надалі не мають наміру перебувати у шлюбі, подружні відносини у них не
склалися.

Виходячи з наведеного суд приходить до
висновку, що сім'я розпалася  і зберегти її неможливо.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, ст.ст.110, 112  Сімейного
кодексу України суд,-

В и р і ш и в:

Позов задоволити. Розірвати шлюб між ОСОБА_1та
ОСОБА_2, який був зареєстрований 07 червня 1994 року у Пониквянській сільській
раді Бродівського району Львівської області, про що зроблений відповідний
актовий запис за  № 03.

При оформленні розірвання шлюбу в органах
РАЦС відповідачці сплати 10 гривень державного мита, позивача від сплати
звільнити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського
апеляційного суду. На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження
протягом десяти днів, а апеляційну скаргу - протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного суду.

Головуючий:    підпис.

Копія
вірна.

Голова
Бродівського

районного
суду
В.О.Кваша
Справа № 2 -
Р І Ш Е Н Н Я

І
М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И

15 травня  2008 року  Бродівський районний суд Львівської області

в
складі головуючого судді Кваша В.О.

при
секретарі              Мартинюк О.С.

та
адвоката

розглянув
у попередньому судовому засіданні в м.Броди справу за позовом   ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання шлюбу суд,-

в
с т а н о в и в:

Сторони 22 лютого 1987 року вступили до
шлюбу, про що у Суховільській сільській раді Бродівського району Львівської
області зроблений відповідний актовий запис за
№ 02.

Від даного шлюбу у подружжя народилося троє
дітей: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2народження, дочка ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_3народження.

Позивачка звернулася з даним позовом до
суду, де в своїх вимогах покликається на те, що з відповідачем подружні
відносини у них не склалися, і протягом трьох років не підтримують жодних
подружніх стосунків. Між ними немає жодного порозуміння та відсутні будь-які
спільні інтереси, за час подружнього життя у них постійно виникали
конфлікти.  Вважає, що сім'я повністю
розпалася, подальше збереження шлюбу неможливе.

Позивачка просить позов задоволити, шлюб
розірвати.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до
ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в
порядку, встановленому ст.174 ЦПКУ.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПКУ у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення
про задоволення позову.

Як встановлено в судовому засіданні,
сторони надалі не мають наміру перебувати у шлюбі, подружні відносини у них не
склалися, проживають окремо.

Виходячи з наведеного суд приходить до
висновку, що сім'я розпалася  і зберегти її неможливо.

Керуючись ст.ст. 130, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, ст.ст.110, 112
Сімейного кодексу України суд,-

В и р і ш и в:

Позов задоволити. Розірвати шлюб між
ОСОБА_1та ОСОБА_2,  який був
зареєстрований 22 лютого 1987 року у Суховільській сільській раді Львівської
області, про що зроблений відповідний актовий запис за  № 02.

При оформленні розірвання шлюбу в органах
РАЦС відповідачу сплатити 10 гривень державного мита, позивачку від сплати
звільнити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського
апеляційного суду. На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження
протягом десяти днів, а апеляційну скаргу - протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного суду.

Головуючий:
підпис.

Копія
вірна.

Голова
Бродівського

районного
суду
В.О.Кваша
Справа № 2-969/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06
травня 2008 р. Тячівський районний суд Закарпатської області  в особі головуючого судді
Гримут В.І.

при секретарі                                                                                                    Тиводар Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Шлюб
між сторонами укладено 25.05.2006 року. Від даного шлюбу вони дітей не мають.
Позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою.
Посилається на те, що вони не проживають разом, і не спілкуються вже більше
восьми місяців. Їхнє спільне життя з дружиною склалося невдало, вони не
зійшлися  поглядами на життя, не змогли
знайти спільної мови, між ними склалися неприязні відносини і постійно виникали
сварки та непорозуміння. На даний час він проживає у фактичних шлюбних
відносинах з іншою жінкою і має намір зареєструвати шлюб тому примирення між
ним і відповідачкою бути не може. В судовому засіданні позивач свої вимоги
підтримав повністю, просить їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Надіслала суду нотаріально
завірену заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності, позов визнає
повністю.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід
задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що
сторони нормальних сімейних стосунків не підтримують вже 9 місяців. Це свідчить
про те, що вони повністю втратили почуття любові та поваги один до одного.
Позивач після припинення спільного проживання з відповідачкою вступив у
фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою. У лютому 2008 року відповідачка  подавала позовну заяву про розірвання шлюбу,
однак тоді справу було залишено без розгляду через неявку сторін у судове
засідання.

Наведене
свідчить про те, що цей шлюб існує лише формально і дальше його збереження
суперечить інтересам сторін.

За
таких обставин, керуючись ст.ст.
209, 213-215, ЦПК України, ст. 110, 112 СК України суд,

Р І Ш И В:

Позов
задовольнити. Шлюб зареєстрований 25 травня 2006р. у смт. Тересва  за актовим записом № 36 між ОСОБА_1та
ОСОБА_2- розірвати.

При
реєстрації розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_1 .,  сімнадцять гривень державного мита.

Заява
про оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його
проголошення, а апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви, в
апеляційний суд Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Головуючий:
Гримут В.І.