Справа
№ 22-ц-3597/2008р.                                                                            Головуючий
1-ї інст.: Руднєва О.О.
Доповідач:  Яцина В.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

вступна
та резолютивна частина

10
грудня 2008 року                                                                                    м.
Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі:

головуючого - судді Табачної
Н.Г.,

суддів:  Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

при секретарі  Шпарага О.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
та ОСОБА_2

на
рішення  Дзержинського районного суду м.
Харкова від 05 червня 2008 року

по
справі за позовами ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_2 до ТОВ Компанія «Велтон Реал
Істейт», ПП «Сервіс-Контракт, Харків», треті особи приватні нотаріуси Манерко
Лариса Миколаївна та Біккінєєва Ірина Олександрівна, про визнання договорів
недійсними, визнання права власності,

та за
зустрічним позовом ПП Сервіс-Контракт, Харків» до ОСОБА_1, ОСОБА_6, треті особи
ОСОБА_2, Опікунська рада Дзержинського РВК м. Харкова, про виселення з жилого
приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

З
огляду на складність справи, що вимагає тривалого часу для мотивування
висновків судової колегії проголошується вступна та резолютивна частини ухвали.
Повний текст судового рішення  буде
виготовлений на протязі п'яти днів, після чого стане доступний для ознайомлення
в матеріалах справи.

Керуючись
ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2008 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили
безпосередньо до Верховного суду України.

Головуючий:

Судді:

Справа
№ 22-ц-3597/2008р.                                                                            Головуючий
1-ї інст.: Руднєва О.О.

Категорія:
договірне, житлове
Доповідач:  Яцина В.Б.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
грудня 2008 року                                                                                    м.
Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі:

головуючого - судді Табачної
Н.Г.,

суддів:  Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

при секретарі  Шпарага О.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
та ОСОБА_2

на
рішення  Дзержинського районного суду м.
Харкова від 05 червня 2008 року

по
справі за позовами ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_2 до ТОВ Компанія «Велтон Реал
Істейт», ПП «Сервіс-Контракт, Харків», треті особи приватні нотаріуси Манерко
Лариса Миколаївна та Біккінєєва Ірина Олександрівна, про визнання договорів
недійсними, визнання права власності,

та за
зустрічним позовом ПП Сервіс-Контракт, Харків» до ОСОБА_1, ОСОБА_6, треті особи
ОСОБА_2, Опікунська рада Дзержинського РВК м. Харкова, про виселення з жилого
приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні
2007 рокуОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою про визнання за ним та
його неповнолітніми дітьми права користування трикімнатною квартирою номер
АДРЕСА_1 загальною площею 41,9 кв. м, житловою площею 28 кв.м.

При
цьому послався на те, що він з 1968 року постійно там проживає зі своєю тіткою,
відповідачкою ОСОБА_2, де також з відома відповідачки як члени її сім'ї
постійно проживають його дружина ОСОБА_6 та неповнолітні дітиОСОБА_3, ОСОБА_4.,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ведуть з відповідачкою спільне господарство, позивач разом із
дітьми іншого житла не мають, на підставі чого відповідно до положень ст. 64 ЖК
України просив задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою
районного суду під час розгляду справи ПП «Сервіс-Контракт, Харків» було
залучено до справи у якості відповідача.

Відповідач
ПП «Сервіс-Контракт, Харків» позов не визнав, у квітні 2007 року звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про виселення разом із
неповнолітніми дітьми зі спірного жилого приміщення без надання іншого жилого
приміщення.

При
цьому вказав, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу
частини житлового будинку від 30 червня 2006 року він є добросовісним власником
спірної квартири  АДРЕСА_1, а ОСОБА_2
вселена у спірну квартиру не на підставі ордеру, договору найму спірного
житлового приміщення ні з яким власником не укладала, що встановлено чинним
рішенням  Дзержинського районного суду м.
Харкова від 01 лютого 2007 року. Оскільки відповідачі разом зі своїми
неповнолітніми дітьми самоправно, без відповідного ордеру та з порушенням
існуючого порядку вселення зайняли спірне жиле приміщення, та безпідставно там
проживають, чим всупереч положенням ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 4
Закону України «Про власність» порушують права ПП «Сервіс-Контракт, Харків» на
свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому
майном,  з посиланням на ст. 116 ЖК
України відповідач просив задовольнити
його вимоги.

У
червні 2007 рокуОСОБА_3 змінив та уточнив свої позовні вимоги і разом із
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ТОВ Компанія «Велтон Реал Істейт», ПП
«Сервіс-Контракт, Харків» про визнання недійсними в частині спірної квартири
НОМЕР_1 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу жилого
будинкуАДРЕСА_1, укладеного 18.11.2005 року між ТОВ АПО «Шовковичне» та ТОВ
Компанія «Велтон Реал Істейт» та нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу 17/100 частин цього ж жилого будинку, укладеного 30.06.2006
року між ТОВ Компанія «Велтон Реал Істейт» і ПП «Сервіс-Контракт, Харків», та -
про визнання заОСОБА_3 та його неповнолітніми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
ОСОБА_6, а також - за ОСОБА_2 право спільної власності на спірну квартиру.

На
обґрунтування позову вказали, що рішенням Дзержинського районного суду м.
Харкова від 01.02.2007 року визнаний недійсним договір купівлі-продажу від
22.03.1994 року між Фондом державного майна міста Харкова і АТ «Сокольники» і
свідоцтво про право власності в частині викупу державної квартири
АДРЕСА_1.  ОСОБА_2 також вказала, що вона
з 1952  року вселилася до спірної
квартири з дозволу адміністрації підприємства, прописана та проживає в ній до цього
часу, іншої житлової площі не має, до незаконної приватизації у 1994 році
сплачувала державному підприємству за користування квартирою, її право
користування спірною квартирою ніким не оспорювалося.

ОСОБА_1.
зазначив, що він разом зі своєю тіткою ОСОБА_2 з 1968 року постійно проживає у
спірній квартирі однією сім'єю, веде з нею спільне господарство, з ними разом
проживають четверо його неповнолітніх дітей. Хоча він з дітьми і прописаний у
іншому місці, але фактично іншої житлової площі вони не мають.

На
підставі чого позивачі вказали, що оскільки відповідно до наведених обставин
вони мають право користування спірною квартирою, та згідно до положень ч. 2 ст.
15 Закону України «Про власність», ст.ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», вони мають право на отримання спірної квартири у
власність в порядку приватизації.

Позивачі
також послалися на те, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від
18.11.2005 року, згідно якому ТОВ АПО «Шовковичне», яке є правонаступником АТ
«Сокольники», та не є легітимним власником із врахуванням рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 01.02.2007 року, продало спірну квартиру ТОВ
Компанія «Велтон Реал Істейт», а також договір від 06.06.2006 року, згідно
якому ТОВ Компанія «Реал Істейт», яке з урахуванням цього ж рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.02.2007 року також не є
легітимним власником, продало спірну квартиру ПП «Сервіс-Контракт, Харків», -
не відповідають ст. 9 ЖК України, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність»,
ст.ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та
порушують право позивачів на користування спірною квартирою та її
приватизацією.

В
судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги про визнання
недійсним договорів купівлі-продажу та визнання права власності на спірну квартиру
підтримали повністю, проти зустрічного позову заперечили, на обґрунтування
своєї позиції навели вказані доводи.

Відповідач
ПП «Сервіс-Контракт, Харків» позовні вимоги не визнав, наполягав на задоволенні
зустрічного позову на підставі вищевказаних обставин. При цьому зазначив, що
він є добросовісним набувачем спірного майна, квартири, яка знаходиться у
будинку барачного типу, а позивачі проживають там за відсутності відповідних
правових підстав і не є її наймачами.

Відповідач
за зустрічним позовом ОСОБА_6 цей позов не визнала, мотивуючи свої заперечення
тим, що вона та її четверо неповнолітніх дітей мають право на житло за іншою
адресою, у двокімнатній квартирі, але з огляду на те, що там зареєстровано 8
осіб, вона там не мешкає.

Треті
особи, приватні нотаріуси Біккінєєва І.О. та Манерко Л.М., не скористалися
своїм право участі у судовому засіданні.

Треті
особи, орган опіки та піклування та Дзержинський РВК м. Харкова вказали, що
неповнолітні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровані в іншому місці, їх права не
порушені, а спірний будинок ніколи не знаходився на балансі місцевих Рад.

Рішенням
Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2008 року  позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишені
без задоволення.

Зустрічний
позов ПП «Сервіс-Контракт, Харків» задоволений частково. ВиселенийОСОБА_3 зі
спірної квартири за місцем його реєстрації, АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_6 а також
неповнолітніх ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зі спірної квартири за місцем
їх реєстрації АДРЕСА_3.

В частині їх виселення без надання іншого
житлового приміщення у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В
апеляційній сказіОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять рішення районного суду від
05.06.2008 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх
позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної
квартири, визнати за ними та неповнолітніми дітьми позивача ОСОБА_3 право
спільної власності на цю квартиру.

На
обґрунтування скарги навели ті ж самі доводи, які були викладені у позовній
заяві, та вказали, що рішення районного суду не відповідає положенням
матеріального права, ст. 9 ЖК України, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про
власність», ст.ст. 1, 8 закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду», а також не враховує, що спірна квартира є єдиним можливим місцем
проживання ОСОБА_1.

У своїх
запереченнях проти апеляційної скарги ПП «Сервіс-Контракт, Харків», вважаючи
рішення районного суду законним і обґрунтованим та таким, що прийняте з
дотриманням вимог процесуального та матеріального права, при повному і
всебічному з'ясуванні всіх обставин справи, просить його залишити без змін, а
апеляційну скаргу, яку вважають безпідставною і необґрунтованою, - відхилити.

Судова
колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, відповідно до ст. 303
ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду
першої  інстанції  в межах доводів апеляційної  скарги
та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи скарги,
дійшла до наступного.

Судовим
розглядом встановлено, що відповідачіОСОБА_3 та ОСОБА_6 разом з неповнолітніми
дітьми самовільно вселилися до спірної квартири, яка за договором
купівлі-продажу від 30 червня 2006 року належить ПП «Сервіс Контракт, Харків».

Спірними
є наступні договори.

Договір
купівлі-продажу від 18.11.12005 року, згідно якому ТОВ агропромислове
об'єднання «Шовковичне» продало ТОВ «Компанія «Велтон Реал Істейт» 17/100
частин житлового будинку № 2 (приміщення 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5 загальною
площею 41,9 кв.м., жилою площею 28,0 кв.м), що знаходиться на території цього
підприємства за адресою АДРЕСА_1. Вказана частина житлового будинку належала
продавцеві на підставі Договору № 098-В купівлі-продажу, посвідченого у
нотаріальному порядку 25.03.1994 року та свідоцтва № 098-В про власність,
виданого Фондом міського майна Харківської міської ради 22.04.1994 року. При
цьому заборона відчуження зазначеної частини житлового будинку відсутня,
продавець стверджував, що це майно у спорі не знаходиться, прав щодо неї у
третіх осіб немає.

Договір
купівлі-продажу від 30 червня 2006 року, згідно якому ТОВ «Компанія «Велтон
Реал Істейт» продало ПП «Сервіс Контракт, Харків» 17/100 частин житлового
будинку № 2 (приміщення 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5 загальною площею 41,9 кв. м,
житловою площею 28,0 кв.м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Ця частина
будинку належала продавцеві за вказаним договором на підставі договору
купівлі-продажу частини житлового будинку від 18 листопада 2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та
зареєстрованого в КП «Харківське міське БТІ». При укладенні цього спірного
договору заборона відчуження була відсутня, продавець заперечував права третіх
осіб щодо майна, яке є предметом купівлі-продажу (т. 1 а.с. 90-91).

Рішенням Дзержинського районного суду м.
Харкова від 01.02.2007 року визнаний частково недійсним договір купівлі-продажу
від 22.03.1994 року № 098-В єдиного майнового комплексу, укладеного між АТ
«Сокольники» та Фондом державного майна Харківської міської ради в частині
викупу спірної квартири АДРЕСА_1 та - свідоцтво про право власності на єдиний
майновий комплекс за № 098-В від 22.04.1994 року в частині права власності на
вказану спірну квартиру.

Вказаним рішенням районного
суду також встановлено, що ОСОБА_2 з 1952 року без
відповідного ордеру вселилася, мешкає та прописана (зареєстрована) у спірній
квартирі АДРЕСА_1, договору найму ні з яким власником будинку вона не укладала,
сплачувала лише послуги з водопостачання та за користування електроенергією.

Той
факт, що нинішній власник спірного майна є добросовісним набувачем
підтверджується тими обставинами, що на час його придбання не був визнаний частково недійсним
договір купівлі-продажу від 22.03.1994 року № 098-В єдиного майнового комплексу підриємства, де знаходиться спірна квартира.

Всупереч
свого процесуального обов'язку доказування, передбаченому ст. 60 ЦПК України,
відповідачіОСОБА_3 та ОСОБА_6, а також ОСОБА_2 не надали належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що вони вселилися до спірної квартири у порядку,
передбаченому житловим законодавством, або набули право користування нею на
умовах договору найму чи інших, передбачених законом підставах. Оскільки
ОСОБА_2 також не є наймачем спірної квартири, її згода не має правового
значення, що свідчить про самовільний характер їх вселення і проживання.

При
таких обставинах, оскільки вказані норми стосуються права на приватизацію лише
наймачів державних квартир, посилання в апеляційній скарзі на ст. 9 ЖК України,
ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність», ст.ст. 1, 8 закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» є безпідставним.

Таким
чином, позивачіОСОБА_3 та ОСОБА_2 не належать до заінтересованих осіб, які
відповідно до ч. 3 ст. 216 ЦК України мають право звернення до суду з вимогами
про визнання правочину недійсним.

Внаслідок
фактичного, без відповідних правових підстав користування спірною квартирою
ОСОБА_2 ще ніяких прав стосовно неї не набула. Той факт, що вона зареєстрована
за адресою спірної квартири та при цьому сплачує певні комунальні послуги за фактичне
користування свідчить лише про добросовісність її користування.

Наведене
свідчить, що вказані позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1. фактичні та правові
підстави визнання спірного договору недійним в результаті судового розгляду не
знайшли свого підтвердження.

Окрім
того, відповідно до ч. 2 ст. 2, ст. 8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» не підлягають приватизації наймачами на підставі
цього закону квартири (будинки), розташовані на територіях підприємств, установ
і організацій, а суд не належить до органів, що здійснюють приватизацію
державного житлового фонду.

Згідно
ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, за позовом
власника підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно
до ст. 12 Закону України «Про власність», який був чинний під час виникнення
спірних правовідносин, та ст. 328 ЦК України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод чи інших правочинів.

Виходячи
з наведеного, судова колегія погоджується з висновками районного суду про те,
що ПП «Сервіс-Контракт, Харків» є добросовісним набувачем спірної
квартири,  відповідачіОСОБА_3, ОСОБА_6 та
їх неповнолітні діти проживають там без відповідних правових підстав, що
відсутні підстави для визнання спірних договорів недійсними, та для визнання за
ними права власності, внаслідок чого вони підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення.

Наведене
свідчить, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, на підставі чого
згідно ст. 308 ЦПК України рішення районного суду необхідно залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші
доводи апеляційної скарги цих висновків судової колегії не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2008 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили
безпосередньо до Верховного суду України.

Головуючий:

Судді: