Справа № 2-258
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А І Н И

08 квітня 2008 року
Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим  у складі головуючого судді Кайро І.А., при
секретарі Рябцевої А.С розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі  суду міста Ялти
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , 3-ї особи
комунальне підприємство «Ялтинське бюро технічної інвентаризації », Перша
ялтинська державна нотаріальна контора, служба у справах дітей Ялтинської
міської ради про визнання незаконними дії відповідачки про відмову повернути
майно, визнання недійсними договорів купівлі - продажу, повернення сторін у
попередній стан,  витребування майна та
визнання права власності на майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся
до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, 3-ї особи комунальне підприємство «Ялтинське бюро технічної
інвентаризації», Перша ялтинська державна нотаріальна контора, служба у справах
дітей Ялтинської міської ради про визнання незаконними дії відповідачки про
відмову повернути майно, визнання недійсними договорів купівлі - продажу,
повернення сторін у попередній стан,
витребування майна та визнання права власності на майно.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що згідно договору купівлі продажу від 15 квітня 2004
року, він є власником квартири АДРЕСА_1.

Оскільки
зазначена квартира була придбана їм у період шлюбу дане майно належало йому та
дружині на праві загальної сумісної власності та у зазначеній квартирі мешкав
їх син.

28
січня 2005 року їх шлюб з відповідачкою ОСОБА_2
був розірваний.

Після
розірвання шлюбу він звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією у добровільному порядку
провести поділ сумісно нажитого майна, проте відповідачка відмовилася, після
чого у супереч його інтересам та інтересам їх неповнолітнього сина
скориставшись раніше отриманим дорученням провела відчуження спірної квартири.
За телефоном він попереджав відповідачку про скасування доручення, проти вона
провела відчуження спірної квартири.

Після чого відповідачка уклала з ОСОБА_3 договір купівлі продажу, а остання
уклала договір купівлі продажу зазначеної квартири з ОСОБА_2 а та у свою чергу
знов продала її ОСОБА_4.

Перший
договір  повинний бути визнаним
недійсними, оскільки укладений внаслідок зловмисної домовленості представника
однієї сторони - ОСОБА_2 з другою стороною ОСОБА_3. Також при укладенні
договору були порушені права їх неповнолітньої дитини, оскільки  не було отримано відповідного дозволу служби
по справам дітей.

Усі
зазначені договори купівлі - продажу він також вважає такими що порушують його
права та такими що не були спрямовані на реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, у зв'язку з чим він та змушений звернутися до суду.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому
засіданні позов не визнали, при цьому вони пояснили, що усі правочини були
спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у
зв'язку з чим вони просили у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2
також пояснила , що будь якої заборони від позивача на відчуження спірної
квартири  вона не отримувала, а права їх
неповнолітньої дитини порушені не були, оскільки у родини є декілька інших
квартир, у тому числі і за вказаною адресою.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4
вважають себе добросовісними набувачами, оскільки о будь яких спорах між
позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 їм нічого невідомо.

Представники
БТІ м. Ялти просять прийняти рішення на розсуд суду.

Представник
Першої ялтинської державної нотаріальної контори у судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений  належним чином, просить розглянути справу у
їх відсутність.

Представник  служби у справах дітей Ялтинської міської
ради позов підтримав і вважає що при укладенні першого договору булим порушені
права неповнолітньої дитини.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
сторін, свідчення свідків суд приходить до
висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.

Згідно
ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажі одна сторона (продавець)
передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншої
сторони (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову
суму.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також
моральним засадам. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України.

З ч.1 ст. 232 ЦК України вбачається, що правочин, який
вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою
стороною, визнається судом недійсними.

Ч.1 ст. 237 ЦК України визначено що представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити
правочини від імені другої сторони, яку вона представляє.

Ч.3 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництво
виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст.. 239 ЦК України, правочин, вчинений
представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє.

ст. 248 ЦК України, передбачено, що представництво за
довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності, скасування
довіреності особою, яка її видала, відмови представника від вчинення дій, що
були визначені довіреністю, припинення юридичної особи, яка видала довіреність,
та смерті особи, яка видала довіреність.

Згідно ч.3 ст. 248 ЦК України, у разі представництва за
довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до ст..
249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної
довіреності , може в будь - який час скасувати довіреність або передоручення.
Особа яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити
про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед
якими була видана довіреність. Права та обов'язку щодо 3-їх осіб, що виникли
внаслідок вчинення правочину представником
до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності,
зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників.
Це правило не застосовується, якщо 3-я особа знала або могла знати, що дія
довіреності припинилися.

При
цьому при укладенні договору купівлі - продажу слід дотримуватися єдності
елементів:  суб'єкту, суб'єктивної
сторони,  форми та змісту угоди. Умови
дійсності угоди витикають із її  ухвалення,
як  правомірної юридичної дію.

При
цьому судом встановлено, що згідно копії договору купівлі - продажу від 18
жовтня 2006 року ОСОБА_2 яка діяла з довіреністю від 12 червня 2004 року від
імені ОСОБА_1 продала а ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.61).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 будучи
представником ОСОБА_1 та діючи від його імені вчинила правочин, що відповідає
ч.1 ст. 237 та ч.1 ст. 238 ЦК України.

Після чого ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 що
підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 23 березня 2007
року (а.с.58).

Крім того згідно договору купівлі - продажу від 27 серпня
2007 року ОСОБА_2 продала а ОСОБА_4
купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.64).

При цьому суд не приймає до уваги твердження позивача,
стосовно того, що спірні договори порушують права їх дітей як і не бере до уваги твердження позивача, що ОСОБА_2 не мала права
відчужувати майно, оскільки він попередив її про це телеграмою, по тим
підставам, що  у супереч ст. 60 ЦПК
України суду не було надано  належних
доказів цих тверджень. Крім того у матеріалах справи є доручення позивача   від 09 червня 2004 року яке на період
відчуження спірної квартири не було відмінено у встановленому законом порядку
як і не було припинено представництва за довіреністю. Телеграма яка є у
матеріалах справи не може бути таким доказом, оскільки суду не надано доказів
того, що ОСОБА_2 її отримала.

З матеріалів справи також вбачається, що і позивач і  відповідачка мають інше житло тим паче
ОСОБА_2 згідно договору купівлі - продажу житлового будинку, 16 жовтня
2007  року   придбала житловий будинок за адресою
АДРЕСА_2. Крім того у матеріалах справи є договір купівлі - продажу квартири,
згідно якого ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_3.

Усі вищезазначені правочині відповідають вимогам ст. 203
ЦК України тому не можуть бути визнані недійсними у відповідності до ч.1 ст.
125 ЦК України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що
спірні правочини є чинними оскільки відповідають вимогам, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, усі вони у відповідності до чинного
законодавства України зареєстровані у Ялтинському БТІ та будь яких заснованих
на законі підстав для визнання спірних договорів недійсними судом не
встановлено.

Відносно вимог позивача про визнання незаконними дій
відповідачки у частині відмови у видачі доручення на ім'я останньої, суд вважає
що у задоволені позовних вимог у даній частині повинно бути також відмовлено,
оскільки скасування доручення це одностороння дія та для цього непотрібно
участі відповідачки.

У відповідності до ст..328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із
закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2
правомірно , на підставі виданого позивачем доручення відчужила спірну
квартиру, то усі інші власники спірної квартири є добросовісними набувачами.

Вимоги позивача відносно  визнання незаконними дії
відповідачки про відмову повернути
доручення,  повернення сторін у
попередній стан,  витребування майна та
визнання права власності на майно задоволенню не підлягають, оскільки не
засновані на законі.

Оскільки позивач декілька разів уточняв позовні вимоги,
при цьому не в повному обсязі сплачував судовий збір, суд вважає необхідним
додатково стягнути з позивача 314 гривень.

На
підставі викладеного, керуючись  ст.
10,11,209,212,214,214-15,217,218 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 232 ЦК України;

В И
Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , 3-ї
особи комунальне підприємство «Ялтинське бюро технічної інвентаризації », Перша
ялтинська державна нотаріальна контора, служба у справах дітей Ялтинської
міської ради про визнання незаконними дії відповідачки про відмову
повернути  майно, визнання недійсними
договорів купівлі - продажу, повернення сторін у попередній стан,  витребування майна та визнання права власності
на майно  - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір у сумі 314 ( триста чотирнадцять ) гривен.

На рішення  суду   може
бути  подана  апеляційна
скарга  в Апеляційний  суд АРК
через Ялтинський міський  суд  в порядку
та строки  передбачені  ст. ст. 294, 296  Цивільного процесуального  кодексу
України

Суддя: