Справа №2-231/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

24 квітня 2008
року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого -
судді  Хомика А.П.

про секретарі
-           Кіндратишин Л.Р.

з участю
адвоката -   ОСОБА_9,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету Трускавецької міської ради, третьої особи
ОСОБА_2, про визнання права власності на самочинне будівництво та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и
в :

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на
самочинне будівництво, посилаючись на те, що в 1971 році вона вийшла заміж за
ОСОБА_3 і стали проживати в будинку її батьків в АДРЕСА_1 площа вказаного
будинку була недостатньою, а тому, з дозволу батька ОСОБА_2, вони
реконструювали господарську будівлю в житловий будинок, батьки віддали їм в
користування частину земельної ділянки. Фактично на земельній ділянці, якою
користувався її батько, знаходилось два будинки, один належав її батькові та на
нього були всі відповідні документи, в іншому проживала вона та її сім'я, на
нього не було жодних документів.

Будівельні
роботи закінчили в 1974 році. Через незнання відповідних законів та в зв'язку з
фінансовими труднощами, вона вчасно не оформила відповідні документи на право
власності на вказаний будинок. Для того, щоб виготовити відповідні документи на
вказаний будинок в якому проживала її сім'я, необхідно було зареєструвати за
нею земельну ділянку.

Після смерті
батька, будинок по АДРЕСА_1 успадкував її брат - третя особа по справі -
ОСОБА_2., який приватизував земельну ділянку. Останній відмовився надати згоду
на оформлення будинку, який знаходився на його земельній ділянці. Щоб вирішити
спір між нею та її братом, ОСОБА_2, виконком Трускавецької міської ради
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 На підставі рішення Трускавецького
міського суду від 15.11.2005 року у ОСОБА_2 було вилучено земельну ділянку,
необхідну для обслуговування будинку АДРЕСА_1. Рішенням Трускавецького міського
суду від 24.10.2005 року вказану земельну ділянку розподілено між нею та її
братом ОСОБА_2

Про
відповідність будинку будівельним нормам та правилам, на її думку. свідчить те,
що Дрогобицьким МБТІ та ЕО виготовлено поверховий план будинку АДРЕСА_1 та
складено схем-план земельної ділянки, на якій зазначено будинок, а тому просить
суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

Не погодившись
із первісним позовом, ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову покликається
на те, що 27.01.1993 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким заповів йому - своєму
синові, ОСОБА_2., належний йому на праві власності жилий будинок з
господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.
помер.

Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину, виданого Трускавецькою державною нотаріальною
конторою 30.11.1994 року, єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 став він - його син
ОСОБА_2. Спадкове майно складалося з дерев'яного житлового будинку
"А-1", що складається з однієї кухні, двох жилих кімнат площею 32,0
кв.м., до якого належать цегляні вбиральні "Е" та "Ж",
металева огорожа "1-3", бетонне замощення "І, II", кран
дворовий "к". Вказане майно належало померлому на підставі свідоцтва
про право власності, виданого Трускавецьким міським відділом комунального
господарства 06.09.1960 року, зареєстрованого в Дрогобицькому міжміському бюро
технічної інвентаризації 06.09.1960 року за №79.

Відповідно до
довідки-характеристики, виданої Дрогобицьким міжміським бюро технічної
інвентаризації від 07.06.1994 року №674, окрім будівлі та споруд, зазначених у
свідоцтві про право на спадщину, було побудовано самовільно житловий будинок
"Б-1", веранда "а", сарай "Б", гараж
"Д", сарай "В".

Зазначене
свідчить, що станом на день смерті спадкодавця, йому належав не лише житловий
будинок, зазначений в свідоцтві про право на спадщину, але й господарська
будівля, переобладнана під житлову будівлю, позначену на плані будинковолодіння
літерою "Б-1". Зазначена будівля була приналежністю до житлового
будинку "А". Ці будівлі не були включені до свідоцтва про право на
спадщину, оскільки були переобладнані самовільно спадкодавцем, його батьком.

Та обставина, що
ця будівля була споруджена за життя батька, підтверджується планом
будинковолодіння, складеним у 1968 році.

У зв'язку із
тим, що дочка спадкодавця, ОСОБА_1, тимчасово не мала де жити, спадкодавець
ОСОБА_2. у 1971 р.- 1973 р.р. переобладнав господарську будівлю стодоли під
житловий будинок і надав можливість проживати у цій будівлі доньці - ОСОБА_1 з
чоловіком ОСОБА_4 Однак це не означає, що право власності ОСОБА_2 - батька на
будівлю припинилося. За законом, переобладнання будівлі не є підставою для
припинення права власності на неї.

16.01.1993 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виписалися і переїхали проживати в квартиру за адресою:
АДРЕСА_2

Протягом
2002-2006 р.р. судами розглядалися спори між ними з приводу права користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1

30.07.2004 р.
виконавчим комітетом Трускавецької міської ради прийнято рішення №161 про
узаконення самовільно-збудованого житлового будинку по АДРЕСА_1. Відповідно до
цього рішення Трускавецький міськвиконком узаконив самовільно збудований
житловий будинок по АДРЕСА_1; присвоїв житловому будинку поштову адресу
АДРЕСА_1; дав дозвіл ОСОБА_1 на користування та проживання в житловому будинку
по АДРЕСА_1; доручив Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО підготувати та видати
документи про право власності згідно даного рішення.

Зазначене
рішення виконкому у 2006 році ним було оскаржене до Трускавецького міського
суду, однак у позові йому було відмовлено.

Вважає, що
власником усіх будівель та споруд є ОСОБА_2., як єдиний спадкоємець свого
батька ОСОБА_2

Оскільки
спадщина відкрилася і була прийнята ОСОБА_2 до набрання чинності Цивільним
кодексом України 2003 року, до спірних правовідносин застосовується ЦК УРСР
(1963р.)

Відповідно до
ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Він - ОСОБА_2. спадщину прийняв, а тому житловий будинок і
господарські споруди, які належали батькові на час смерті, перейшли у спадок до
нього і належать йому.

Будівництво
господарської споруди - стодоли, яка згодом була переобладнана ним же в
житлову, здійснював його батько, ОСОБА_2., і передав цю господарську споруду
разом з житловим будинком у спадок йому - своєму сину ОСОБА_2.

Таким чином, він
є єдиним власником будівлі по АДРЕСА_1, який успадкував як житловий будинок,
так і всі надвірні будівлі, в тому числі переобладнану спірну.

Відповідно до
ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до
ст. 346 ЦК України право власності може бути припинено у випадках встановлених
законом.

Відповідно до
ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Просить суд
постановити рішення, яким визнати за ним право власності на нерухоме майно -
будівлю, позначену літ. "Б-1", яка знаходиться  в АДРЕСА_1 та покласти судові витрати на
ОСОБА_1

В судовому
засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 свої позовні вимоги підтримав, а позову
ОСОБА_2 не визнав. Пояснив суду, що спірна будівля була переобладнана з
господарської будівлі в житловий будинок в 1971-1974 роках з дозволу власника
ОСОБА_2 та за його життя. Переобладнання здійснював він та його дружина -
позивачка по справі за власні кошти: оплачували вартість будматеріалів, про що
свідчать копії квитанцій, та роботу відповідних будівельних спеціалістів, що
підтверджують свідки. За їх же кошти до будинку було підведено газо- та
водопостачання, за яке вони постійно сплачували відповідні платежі. Покійний
ОСОБА_2. жодної участі у переобладнанні спірної будівлі не приймав, але не
заперечував проти цього. До дня своєї смерті в 1993 році жодних претензій з боку
ОСОБА_2 (батька) до них з приводу володіння будівлею не було і останній
погоджувався, що і після його смерті це нерухоме майно буде належати його
доньці - позивачці по справі. Просить позов задоволити, а в задоволенні позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Представник
відповідача - Трускавецької міської ради Потічна Н.Ю. в судовому засіданні
позов ОСОБА_1 визнала та пояснила суду, що не заперечує проти визнання за
ОСОБА_1 права власності на самовільно збудований будинок по АДРЕСА_1, оскільки
позивачкою з дозволу власника - її батька ОСОБА_2 було переобладнано
господарську будівлю у житловий будинок на земельній ділянці, яка знаходилась у
його користуванні. Позивачкою та її чоловіком - представником по справі ОСОБА_4
за власні кошти було проведено переобладнання спірного будинку, підведено водо-
та газопостачання. Покійний ОСОБА_2. не заперечував проти цього протягом
тривалого часу до дня смерті. Рішенням Трускавецького міського суду від
15.11.2005 року у ОСОБА_2 було вилучено земельну ділянку, необхідну для обслуговування
будинку АДРЕСА_1, а рішенням Трускавецького міського суду від 24.10.2005 року
вказану земельну ділянку розподілено між позивачкою та її братом ОСОБА_2 Отже,
позов ОСОБА_1 є підставним, оскільки самочинне будівництво здійснене на
земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності.

ОСОБА_2. та його
представники позову ОСОБА_1 не визнали, а свій позов підтримали. Суду пояснили,
що спірну будівлю будував його покійний батько ОСОБА_2. В наступному, ним же ця
господарська будівля була переобладнана у житловий будинок для тимчасового
проживання ОСОБА_1 та її сім'ї. Спочатку батько склав заповіт, яким заповідав
все своє майно йому та позивачці в рівних долях, однак, в подальшому батько
змінив заповіт і заповів все своє майно лише йому. Отже, спірна будівля входить
до спадкового майна і він ОСОБА_2., як єдиний спадкоємець свого батька, є її
власником.

Вислухавши
пояснення учасників судового розгляду, свідків, перевіривши матеріали справи,
суд вважає, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення, а позов
ОСОБА_2. - безпідставним та в його задоволенні слід відмовити, виходячи з
наступного.

Рішенням Трускавецького міського суду від
15.11.2005 року у ОСОБА_2 було вилучено земельну ділянку, необхідну для
обслуговування будинку АДРЕСА_1, а рішенням Трускавецького міського суду від
24.10.2005 року вказану земельну ділянку розподілено між позивачкою та її
братом ОСОБА_2

Рішенням
Трускавецької міської ради №17 від 29.06.2006 року (пункти 1.3., 4) передано у
власність на АДРЕСА_1 ОСОБА_1  земельну
ділянку загальною площею 0,22 га: 0,1 га - для обслуговування житлового
будинку, 0,12 га - для ведення садівництва; передано ОСОБА_1 в оренду терміном
на 49 років на АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0,049 га для облаштування
заїзду з АДРЕСА_1

Свідки ОСОБА_5
та ОСОБА_6 пояснили суду, що позивачка та її чоловік з дозволу батька ОСОБА_2 в
1971-1974 роках на земельній ділянці останнього переобладнали господарську
будівлю в житловий будинок. Ці роботи ними здійснено за власні кошти та
власними силами, проведено газо- та водопровід. Зокрема, свідок ОСОБА_6
пояснила суду, що разом з ОСОБА_4 та своїм покійним чоловіком в 70-х роках
працювали у будівельній організації. ОСОБА_4 виписував будівельні матеріали для
цього будівництва, а вони з чоловіком допомагали йому у будівництві. За
виконану роботу гроші їм платили подружжя ОСОБА_1. Покійний ОСОБА_2. жодної
допомоги при будівництві не надавав, але не заперечував, що донька будує собі
житло. Свідок ОСОБА_5 доповнила, що є рідною сестрою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Може підтвердити,
що сестра з чоловіком переобладнала спірну будівлю з дозволу їх покійного
батька. Воля батька була висловлена так: сину він заповів свій будинок, а
доньці - залишив переобладнаний нею будинок.

Суд не бере до
уваги покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в тій частині, що переобладнання
спірної будівлі у житловий будинок здійснювалось покійним ОСОБА_2 за власні
кошти,, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, а саме:
копіями рахунків та накладних, згідно яких саме ОСОБА_4 в 1972-1973 р.р.
оплачував будівельні матеріали - цемент, бетон тощо; копіями документів, згідно
яких ОСОБА_4 оплатив проектну документацію та провів газифікацію житлового
будинку по АДРЕСА_3 (в даний час АДРЕСА_1) в 1973 році, а в 1978 році -
встановив водонагрівач АГВ-80, ПГ-4, в подальшому оплачував отримані послуги як
абонент.

Таким чином,
переобладнання спірного будинку позивачкою ОСОБА_1 здійснене на відведеній
земельній ділянці, без порушення будівельних норм і правил, таке будівництво не
суперечить суспільним інтересам і не порушує прав інших осіб, а тому суд
приходить до переконання, що визнання позову відповідачем не суперечить закону,
не порушує нічиї права, свободи та інтереси. При таких обставинах підстав для
неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено, а тому позов
ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд
вважає, що не підлягає до задоволення позов ОСОБА_2 і в його задоволенні слід
відмовити, оскільки судом встановлено, що спірна будівля була самочинно
переобладнана саме ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка передана їй у приватну
власність, з дозволу покійного ОСОБА_2 - її батька, а тому не може бути
спадковим майном останнього і перейти у власність ОСОБА_2 (сина).

Керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 321, 346, 376, 392 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Первісний позов
задоволити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - житловий
будинок АДРЕСА_1.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме
майно - відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя