Справа
№2-1142008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

14
травня 2008 року    Ізюмський міськрайсуд
Харківській області

у складі: головуючого - судді Дроздової Н.В.

при секретарі        Шарибкіній В.В.

розглянувши   у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі

справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по розписці,

в с т а
н о в и в:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу по розписці
в розмірі 3500 грн.

В обґрунтування
позову вказав, що 15 серпня 2007 року він позичив позивачці ОСОБА_2 3500 грн.
строком на два місяці. Гроші він передав їй в повному обсязі. У встановлений
строк вона гроші йому так і не
повернула, в зв»язку з чим він був вимушений звернутися до суду і просив
стягнути з відповідачки вказану суму боргу.

В судовому
засіданні позивач та його представник підтвердили зазначені в позові обставини
і просили стягнути з відповідачки ОСОБА_2 суму боргу по розписці в розмірі 3500
грн.

Відповідачка
в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і вказала, що не позичала на
свої потреби у ОСОБА_1 вказаної суми, а розписку він примусив її написати.
Пояснила, що свого часу вона працювала продавцем в СПД ФО ОСОБА_3 ПП «ОСОБА_1».
15.08.2007 року при перевірці була виявлена недостача на суму 2742 грн.
Адміністрація підприємства запропонувала вказану суму розділити на всіх
працюючих, але вона по недосвідченості, вважаючи, що якщо недостача виникла на
її зміні, погодилась виплатити її сама. При цьому 700 грн. було утримано з її
заробітної плати в рахунок погашення боргу, але надати доказ цьому вона не
може. В подальшому нею була написана розписка за вимогою адміністрації, де вона
зобов»язувалась погасити борг на протязі двох місяців. Але в зв»язку з
нехваткою коштів та тяжким матеріальним становищем в указаний термін борг вона
повернути не змогла. 21.08.2007 року вона звільнилась з указаного підприємства,
а із-за того, що вона борг не виплатила адміністрація підприємства її ображала
та погрожувала зверненням до суду та в інші правоохоронні органи. Також
зазначила, що наданий їй судом термін для звернення в різні організації, в тому
числі в правоохоронні органи за захистом своїх прав ніяких позитивних
результатів не дав і ніяких доказів та доводів, що вказана сума це недостача в
підприємстві за час її роботи, а не борг, і що її примусили написати розписку -
вона надати не може.

Суд,
заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачку, допитавши
свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Допитані судом
свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожен окремо, показали, що 15 серпня 2007 року
ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 3500 грн. на свої особисті потреби, в зв»язку з чим
нею і була написана розписка. Вказану суму ОСОБА_1 передав їй в їх присутності
в повному обсязі. Борг вона зобов»язувалась повернути на протязі двох місяців,
але не повернула його.

Свідок
ОСОБА_6 пояснила, що її донька ОСОБА_2 працювала продавцем в СПДФО ОСОБА_3. В
цьому магазині постійно виникали недостачі. Так і на зміні її доньки виникла
недостача в сумі 2742 грн., яку адміністрація магазину сказала їй повернути і
змусила про це написати розписку, при цьому в розписці була вказана сума 3500
грн. і не враховано, що 700 грн. було вирахувано з її заробітної плати.

З
урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність
і правдивість фактів, повідомлених свідками.

Відповідно
до п. 3 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів
громадян вчиняються у письмовій формі

Згідно зі ст.
629 ЦК України  договір є обов»язковим до
виконання сторонами.

На підставі ст.
1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позичкодавцеві  позику ( грошові кошти у такій сумі, що були
йому передані позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З тексту
розписки від 15.08.2007 року, даної ОСОБА_2, вбачається, що вона взяла у
ОСОБА_1 позичку в сумі 3500 грн. на строк два місяці, з кінцевим терміном
повернення 15.10.2007 року. Дана розписка була написана нею власноручно, в
добровільному порядку, в присутності двох свідків.

Згідно
трудового договору від 08.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
остання була прийнята на роботу в СПДФО ОСОБА_3 продавцем продовольчих товарів.

Заяви до
Ізюмської ОДПІ та Ізюмської міжрайонної прокуратури, подані ОСОБА_2, свідчать
про те, що вона зверталася в ці інстанції за захистом своїх прав з проханням
розібратись в даній ситуації та провести перевірку господарської діяльності
вказаного підприємства. Згідно відповіді на її заяву від 03.04.2008 р.
№26301026-40 від Ізюмської ОДПІ порушень
податкового законодавства СПД ФО «ОСОБА_3» не встановлено.

Що стосується її ствердження про  усне
звернення до  МВ ГУМВСУ в
Харківській області про примусове написання нею ОСОБА_1 розписки і відмову в
прийнятті заяви - доказів відповідачка не надала, так як і не надала
взагалі  ніяких належних доказів в
підтвердження своїх доводів.

Таким
чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність
підстав для задоволення позову.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213,214, 215   ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1049 ЦК
України, суд

В И Р І ШИ В :

Позовну
заяву ОСОБА_1задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1суму боргу по розписці в розмірі 3500-00 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 51-00 грн.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30-00 грн.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської
області через Ізюмський міськрайсуд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст 295 ЦПК України.

Головуючий: