Справа № 22ц-125 /08                                                Головуючий у 1-й інстанції Богатирчук Г.Л.
20                                                                 Доповідач
апеляційного суду Славгородська Н.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

15   січня  2008   року  колегія
суддів  судової  палати
у  цивільних  справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі: головуючого -
Славгородської Н.П.,  суддів:
Базовкіної Т.М. ,  Мурлигіної О.Я.,  при секретарі Бобуйок І.Ф.,  за участю:

·
позивачки ОСОБА_1,
її представника ОСОБА_2,

·
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за  апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського   районного суду м.  Миколаєва від 22 жовтня 2007
року

за   позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2007 р.
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Позивачка
зазначала,  що 16 березня 2007 р.
відповідач,  керуючи автомобілем
ВАЗ-21043 державний номер НОМЕР_1,  внаслідок грубого порушення Правил дорожнього
руху України здійснив наїзд на групу дітей,
серед яких був її син ОСОБА_4,  1996 р. народження.
її сину були спричинені тяжкі тілесні ушкодження і він довгий час лікувався. На
лікування сина вона витратила 10650
грн. і 2080 грн. на
індивідуальну форму навчання,  оскільки
син самостійно школу не може відвідувати. Крім того,  їй та сину заподіяно моральну шкоду,  яку вона оцінює в 35000 грн.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 22 жовтня 2007 р. позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5450 грн. майнової
шкоди та 20000 грн.
моральної шкоди.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду,  зарахувати 6000 грн.,  які
позивачка отримала від нього до пред'явлення позову,  посилаючись на те,  що суд не врахував зазначену суму та його
матеріальне становище,  а також не
встановив його вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін і
представника позивачки,  дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що 16 березня 2007 р. з вини
ОСОБА_3,  який при керуванні транспортним
засобом допустив порушення Правила дорожнього руху,  син позивачки ОСОБА_4,  1996
р. народження,  отримав тілесні
ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми,
яка супроводжувалася комою та набряком головного мозку,  які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень
за ознакою небезпечності для життя. Постановою Ленінського районного суду
м.  Миколаєва   від   23
липня   2007
р.
провадження   по   кримінальній   справі
за

2

звинуваченням
ОСОБА_3 у скоєнні злочину,  передбаченому
ч. 2  ст.  286 КК України,  закрито у зв'язку з амністією. Постраждалий
знаходився на стаціонарному лікуванні з 16
березня по 13 квітня 2007 р. і з 1 по 11 жовтня 2007 p.,
а також на амбулаторному лікуванні.

Задовольняючи
частково позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди,  суд виходив з того,  що в зв'язку з травмою сина позивачка понесла
витрати у розмірі 5450 грн.,  з яких вартість ліків - 2000 грн.,  томографія головного мозку - 450 грн.,  підсилене харчування - 2000 грн. та допомога
психолога-терапевта -
1000 грн.,  що підтверджується квитанціями
та довідками.

Такий
висновок суду не відповідає матеріалам справи,
в яких є квитанції та копії чеків на придбання лікарських препаратів та
предметів особистої гігієни в розмірі 1805
грн. 67 коп.
(а.с. 31-33),  а також товарні чеки про
оплату 150 грн. за
проходження обстеження головного мозку (а.с. 34),  тобто позивачкою надані докази про понесення
нею всього 1955 грн. 67 коп. витрат.

Як
вбачається з протоколу судового засідання,
зазначені докази судом не досліджувались (а.с. 35-36).

Крім
того,  в матеріалах справи відсутній
висновок ВКК,  що постраждалий потребував
підсиленого харчування,  а також докази
понесених на це витрат та на допомогу психолога-терапевта.

Ухвалюючи
рішення про стягнення 20000
грн. у відшкодування моральної шкоди,
суд не навів ніяких мотивів,  з яких
вважав вимоги про відшкодування моральної шкоди обгрунтованими,  а також не навів мотивів відносно розміру
відшкодування цієї шкоди і визначив суму,
яка є надмірною.

Згідно  ст.  23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної шкоди,
яка полягає у фізичному болю та стражданнях,  яких фізична особа зазнала у зв'язку з
ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї
самої,  членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Виходячи
з фактичних обставин справи,  зазначеного
положення закону та  ст.  1167 ЦК України наявні підстави для
відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи
ступінь тяжкості завданих потерпілому тілесних ушкоджень,  тривалий час знаходження його на
лікуванні,  наслідки отриманої
травми,  а також невмисну форму вини
відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень,
його матеріальне положення та виходячи із засад розумності,  виваженості та справедливості,  колегія суддів вважає,  що розмір відшкодування моральної шкоди
необхідно визначити в 10000 грн.

З
матеріалів справи вбачається,  що до
пред'явлення позову позивачка отримала від ОСОБА_3 у відшкодування шкоди
загалом 6000 грн.,  що підтверджується її
розписками від 26 березня,  6 і 20
квітня,  28 травня 2007 р. (а.с. 20-23).

Суд не
звернув уваги на вказані обставини та не зарахував сплачену відповідачем
позивачці грошову суму у відшкодування шкоди.

Таким
чином,  враховуючи сплачені ОСОБА_3 6000 грн.,  позивачці відшкодована майнова шкода,  а розмір невідшкодованої моральної шкоди
становить 5955 грн. 67 коп. (1955, 67+10000-6000).

У
зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин,
що мають значення для справи,  а
також неправильним застосуванням норм матеріального права,  відповідно до п.п. 1,
4 ч. 1
ст.
309 ЦК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволені вимог про відшкодування майнової шкоди та про
стягнення у відшкодування моральної шкоди 5955 грн. 67 коп.

Відповідно
до  ст.
88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави 8 грн.
50 коп. судового збору та 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

3

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те,
що суд не встановив його вину у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди,  є безпідставними,  враховуючи наявність постанови суду про
закриття провадження по кримінальній справі у зв'язку з амністією.

Керуючись
статтями 303,  309,
316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 22 жовтня 2007 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5955
грн. 67 коп.
моральної шкоди,  в дохід держави 8 грн. 50 коп. судового
збору та 7 грн. 50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але протягом двох місяців з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України.