У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 вересня
2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом міського комунального підприємства “Чернівцітеплокомуненерго”
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про спонукання до укладення договору та стягнення
заборгованості за надані послуги з теплопостачання та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до міського комунального підприємства “Чернівцітеплокомуненерго” про
захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою
міського комунального підприємства “Чернівцітеплокомуненерго” на рішення
апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року міське комунальне підприємство
“Чернівцітеплокомуненерго” (далі - МКП “Чернівцітеплокомуненерго”) звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про спонукання до укладення договору та
стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, посилаючись на
те, що відповідачі в період
з 1 жовтня 2004 року до 31 серпня 2007 року користувалися наданими ним послугами
з теплопостачання, однак не оплатили їх, утворивши заборгованість у розмірі 860
грн. 23 коп., та відмовляються укладати письмовий договір про користування
тепловою енергією.

У листопаді 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до
МКП “Чернівцітеплокомуненерго” про захист прав споживача та відшкодування
моральної шкоди. Просила зобов'язати відповідача за зустрічним позовом
здійснити перерахунок опалення її квартири за період               з 1 грудня 2005 року до 1 травня
2006 року за тарифом 1,67 гривень за 1 кв.м опалювальної площі та скасувати
суму 172 гривні з розрахунку заборгованості, а також стягнути з МКП
“Чернівціоблтеплокомуненерго” на її користь 1 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди. Зазначала, що про зміну тарифу за опалення вказане
підприємство не повідомило її через засоби масової інформації, чим порушило її
права як споживача, а тому заборгованість повинна перераховуватись за тарифом
1,67 гривень за 1 кв.м опалювальної площі. Указувала, що вона є хворою людиною,
якій протипоказано хвилювання, а внаслідок дій МКВ “Чернівцітеплокомуненерго”
вона зазнала моральних страждань, переживань і була змушена лікуватися.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 грудня                 2007 року позов задоволено
частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь МКП
“Чернівцітеплокомуненерго” заборгованість за надані послуги з теплопостачання в
сумі 60 грн. 23 коп. Визнано договір про користування тепловою енергією між МКП
“Чернівцітеплокомуненерго” та ОСОБА_1 укладеним, за виключенням п. 8 підрозділу
“Споживач зобов'язаний”, розділу IV та п. 2 підрозділу “Споживачу
забороняється”, розділу IV зазначеного договору, які визнано нечинними. В іншій
частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю. У задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого                  2008 року рішення суду першої
інстанції в частині визнання договору про користування тепловою енергією між
МКП “Чернівцітеплокомуненерго” та ОСОБА_1 укладеним, за виключенням п. 8
підрозділу “Споживач зобов'язаний”, розділу IV та п. 2 підрозділу “Споживачу
забороняється”, розділу IV зазначеного договору, які визнано нечинними,
скасовано.                        У
задоволенні позовних вимог МКП “Чернівцітеплокомуненерго” до ОСОБА_1 і ОСОБА_2
про примусове укладання договору відмовлено. В іншій частині зазначене рішення
суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі МКП “Чернівцітеплокомуненерго” просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції
виходив із того, що договірні відносини між сторонами, які випливають з
договору про користування тепловою енергією, фактично існують, оскільки комунальне підприємство
“Чернівцітеплокомуненерго” такі послуги у квартиру, в якій проживають ОСОБА_1
та ОСОБА_2, надає, а ті в свою чергу користуються цими послугами та частково в
добровільному порядку оплатили їх. Про зміну тарифів за послуги з
теплопостачання споживачів було повідомлено в установленому законом порядку, а
тому створену ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість слід стягнути з них у
солідарному порядку, що відповідає вимогам ч. 1                         ст. 64 ЖК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання договору про
користування тепловою енергією між МКП “Чернівцітеплокомуненерго” та ОСОБА_1
укладеним, за виключенням п. 8 підрозділу “Споживач зобов'язаний”, розділу IV
та п. 2 підрозділу “Споживачу забороняється”, розділу IV зазначеного договору, які
судом визнано нечинними, та ухвалюючи в цій частині рішення про відмову в примусовому
укладанні договору, апеляційний суд увказав, що відповідно до ст.
638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору. Оскільки істотні умови такого договору не погоджені
обома сторонами, апеляційний суд дійшов висновку, що укладення такого договору без
погодження сторонами є неможливим, а також зазначив, що судом першої інстанції не
враховано, що споживачем відповідних послуг є ОСОБА_2, а не ОСОБА_1

Однак погодитися з таким висновком не можна.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону виконавець зобов'язаний підготувати та
укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням
відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до змісту зазначених положень Закону
споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних
послуг лише в разі відмови від користування такими послугами.

Суд на зазначене уваги не звернув і, відмовляючи
в позові, виходив з обставин, з якими законодавець не пов'язує можливості відмови
в укладенні договору на надання житлово-комунальних послуг, однією з яких є послуга
з централізованого теплопостачання, а тому рішення апеляційного суду залишатися
в силі не може та підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки апеляційний суд помилково
скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, його на підставі                         ст. 339 ЦПК України слід
скасувати та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу міського комунального
підприємства “Чернівцітеплокомуненерго” задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької
області від 20 лютого
2008 року скасувати, залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 грудня 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк