Справа № 22ц-599-2008 р.                                                     Головуючий
45                                                                            Мазай Н.В.
апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
березня 2008 p.
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області в складі:

головуючого                    Магди Л.Ф.

суддів                                Трюхана
Г.М.  Бабенка В.М.

при
секретарі        Макарчук Н.С.

з участю
адвоката ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2  - ОСОБА_3  на рішення Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 24 грудня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4,  Халаїдівської сільської ради
про визнання дій незаконними,  усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання повернення земельної ділянки,  відшкодування судових витрат,  вивчивши матеріали справи, -

встановила:

ОСОБА_2
31 липня 2007 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,  Халаїдівської сільської ради про визнання дій
незаконними,  усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання повернення земельної ділянки,  відшкодування судових витрат. В позовній
заяві вказував,  що рішенням загальних
зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Заповіт Леніна» від 15 грудня 1978
р. йому була виділена присадибна земельна ділянка АДРЕСА_1,  розміром 0, 25 га,  на якій він в установленому законом порядку
побудував будинок. Пізніше,  в 1984 р.
йому було додано ще 0, 13 га землі.

На
сьогоднішній день по земельно-шнурових книгах села за ним рахується 0, 38 га
присадибної ділянки,  а фактично в його
користуванні перебуває 0, 3546 га. Зменшення його земельної ділянки сталося з
вини відповідачки ОСОБА_4,

власниці
домоволодіння АДРЕСА_1,  яка самовільно
захопила частину його земельної ділянки. Так,
на час спорудження будинку відстань до межі з земельною ділянкою
відповідачки складала 2 м,  а в даний час
ця відстань складає 1 м 55 см.  З
протилежного боку земельної ділянки відстань від межі в сторону його домоволодіння,  захоплена відповідачкою,  складає 1 м 92 см.

Звернення
до органів місцевого самоврядування з питання землекористування та застосування
заходів впливу на відповідачку позитивних результатів не дали,  вона й надалі погрожує відібрати в позивача
земельну ділянку. Тому ОСОБА_2  просив
суд зобов'язати ОСОБА_4 повернути йому захоплену частину земельної ділянки та
не чинити перешкод в користуванні цією ділянкою.

Рішенням
Монастирищенського районного суду від 24 грудня 2007 р. в задоволенні
позову ОСОБА_2  відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу,  в якій
просить про скасування рішення суду і скерування справи на новий судовий
розгляд,  посилаючись на те,  що суд неповно дослідив докази по
справі,  висновки суду не відповідають
обставинам справи.

ОСОБА_4
та представник Халаїдівської сільської ради в судове засідання не
з'явилися,  повідомлені про час і місце
розгляду справи в установленому законом порядку,  просили судову колегію розглядати справу без
їх участі.

Заслухавши
суддю-доповідача,  ОСОБА_3  і адвоката ОСОБА_1,  які підтримали апеляційну скаргу,  перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  колегія суддів приходить до висновку про
те,  що апеляційна скарга повинна бути відхилена
виходячи з наступного.

Судом в
ході розгляду справи встановлено,  що
спір між ОСОБА_2  і ОСОБА_4 3 приводу
межі між їх земельними ділянками виник в 1995-1996 p. p.,  і саме тоді самим позивачем була встановлена
огорожа,  яка слугувала орієнтиром для
визначення межі,  що розділяє їх земельні
ділянки. Місце розташування огорожі з того часу не змінювалось,  що визнали сторони та підтвердили свідки,  допитані судом.

Звернувшись
до суду з даним позовом 31 липня 2007 p.,  представник
позивача - його дружина ОСОБА_3  в
судовому засіданні посилалася на те,  що
під час визначення межі між земельними ділянками сторін в 1996 р. відповідачка
захопила частину їх земельної ділянки та пояснила,  що в суд з позовом з цього питання вони не
зверталися,  оскільки сподівалися
вирішити спір мирним шляхом.  Питання про
поновлення строків позовної давності позивач та

його представник
під час розгляду справи не ставили. Зі свого боку представник відповідачки
заявив в ході розгляду справи клопотання про застосування строку позовної
давності.

За
наведених обставин суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2  в зв'язку з пропуском строків позовної
давності,  зважаючи на те,  що позивач пропустив трирічний строк позовної
давності,  встановлений  ст.  71
ЦК України (в
редакції 1963 p.,  який діяв на час виникнення правовідносин сторін).

Тому
колегія суддів вважає,  що рішення суду
ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального справа і підстав
для його скасування не вбачає.

Наведені
в апеляційній скарзі доводи перевірялись судом і їм дана належна оцінка,  висновків суду вони не спростовують.

А тому
керуючись  ст.  ст.
307,  308,  314,
315 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2  -
ОСОБА_3  відхилити,  рішення Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 24 грудня 2007 р. залишити без змін.

Ухвала
судової палати набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту
її проголошення.