Справа
№ 2-23/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26 лютого 2008 року
Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі:  головуючого-судді     Довжанин М. М.

при секретарі    Попадинець
Я. В.

з участю позивачки
ОСОБА_1 та її представника

ОСОБА_2

з участю  представника

відповідачки
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог - Хустська державна нотаріальна контора про визнання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка
звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Єдиним спадкоємцем по закону являється вона - ОСОБА_1. В установлений
законом строк вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини,
де їй повідомили, що її мати залишила заповіт, яким заповіла &frac12; частину належного їй на праві
власності житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 Заповіт був посвідчений державним
нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори від 10 листопада 2004 року
за місцем помешкання померлої ОСОБА_5 Вважає даний заповіт недійсним через те,
що ОСОБА_5 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними під час
складання заповіту.

В 2004 році ОСОБА_5 виповнилось 77
років. Ще з 1981 року остання страждала на гіпертонічну хворобу мозкової форми. Неодноразово переносила гіпертонічні
кризи. Після смерті свого сина, який помер 1983 року після повернення з Армії,
стан здоров'я матері сильно погіршився. У 1984 році та два рази у 1985 році
ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в кардіологічному відділенні Хустської ЦРЛ з дігнозом гіпертонічна хвороба II-го ступеню змішаного типу, гіпертонічний криз.

На початку 1986 року вона лікувалась в кардіологічному
відділенні Хустської ЦРЛ з діагнозом діецефальний синдром з симпатоадреналовими
пароксизмами. У травні 2000 року перебувала
на лікуванні з діагнозом гіпертонічна хвороба II-го ступеню, лівобічний геміпарез. У цей період з'явилися випадки
несприйняття нею дійсних подій, правильної життєвої орієнтації.

У подальшому її фізичний і
психічний стан погіршився. Коли позивачка на Різдво 2005 року приїхала додому,
мати вже погано впізнавала оточуючих людей, у неї спостерігались порушення
пам'яті і інтелекту. Через параліч лівої частини тіла вона практично перестала ходити, навіть сидіти подовгу не могла. Ночами вона майже
не спала, безпричинно кричала. Емоційний
стан став вкрай нестійким: часто була плаксивою і дратівною, або навпаки
- "загальмованою", апатичною, її поведінка і вчинки були
неадекватними.

Позивачка вважає, що на день
посвідчення заповіту на користь ОСОБА_4 у її
хворої матері ОСОБА_5 спостерігався процес психічного розладу.

В судовому
засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на
наведені в заяві обставини.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 позов заперечили. Пояснили
суду, що ні до підписання заповіту, ні під час його складання ОСОБА_5 не
знаходилась в хворобливому стані, який би її позбавляв можливості усвідомлювати
значення своїх дій. Вона не хворіла на психічні розлади і повідінка її була
завжди адекватною.

Представник Хустської держнотконтори Рошинець Н. П. позов вважає
безпідставним. Ствердила суду, що заповіт нею був посвідчений за місцем
проживання ОСОБА_5 у зв'язку з похилим віком заповідачки. При посвідченні
заповіту ніяких психічних відхилень нею не було виявлено у ОСОБА_5.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є матір'ю
позивачки, померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

10 листопада 2004 року нею було складено заповіт, посвідчений державним
нотаріусом Хустської держнотконтори, згідно якого ОСОБА_5 заповіла &frac12;
частину належного їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 відповідачці
ОСОБА_4

З матеріалів справи та амбулаторної карти слідує, що ОСОБА_5 склала
заповіт, коли їй виповнилось 77 років. З 1981 року вона страждала на
гіпертонічну хворобу з розладами мозкової діяльності. В 1984, 1985 та 1986
роках лікувалась стаціонарно в Хустській ЦРЛ з діагнозом гіпертонічна хвороба
ІІ-го ступеню змішаного типу, гіпертонічний кризис. У травні 2000 року
перебувала на лікуванні з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ-го ступеню,
лівобічний геміпарез, тобто параліч лівої частини тіла.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона як дільничий лікар в 2004 році
декілька разів приходила додому до ОСОБА_5 на виклик. Ця жінка була
паралізована, в неї було порушення мозкового кровообігу, на поставлені питання
відповідала неадекватно, можливо і не розуміла значення своїх дій.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ствердили суду, що вони добре знали
померлу ОСОБА_5 і часто з нею спілкувалися. В 2004 році вона хворіла, часто
заговарювалася, скаржилася, що її хочуть вбити, боялася одна ночувати.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є медичним
працівником, проживав по сусідству з ОСОБА_5 і часто приходив до неї. Вона
поводилась неадекватно, була дратівливою, часто не могла відповідати на прості
питання.

По справі була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза
відносно психічного стану померлої ОСОБА_5

Згідно висновку експертів ОСОБА_5 виявляла ознаки судинної деменції
(атеросклеротична енцефалопатія), про що свідчать її вік (77 років), дані
диспансерного обліку (з 1978 року) з приводу гіпертонічної хвороби, мозкової
форми, яка мала неблагоприємний перебіг, з частими гіпертонічними кризами,
стаціонарними лікуваннями в кардіологічному та неврологічному відділеннях,
порушення мокового кровообігу, лівобічного геміпарезу, прогресуючого склерозу
судин головного мозку з явищами енцефалопатії, що супроводжувалось порушенням
пам'яті, інтелекту епізодичними психотичними розладами, емоційним порушенням і
т.д. Наявність у ОСОБА_5 судинної деменції позбавляло освідчувану в момент
складання заповіту 10 листопада 2004 року можливості в повній мірі
усвідомлювати значення свої дій та вчинків, керувати ними, цілеспрямовано вести
свої справи.

За таких обставин суд вважає, що під час складання заповіту10 листопада
2004 року ОСОБА_5 Г. І. не розуміла значення своїх дій і не могла керувати
ними.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не
могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що ОСОБА_5 склала оспорюваний заповіт у
той момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними,
суд приходить до висновку, що цей заповіт слід визнати недійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України,  ст.ст. 203, 215, 225, 1257 ЦК
України, суд -

Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Заповіт, складений ОСОБА_5 та посвідчений нотаріусом Хустської державної
нотаріальної контори 10 листопада 2004 року на користь ОСОБА_4 визнати
недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в
сумі 8 грн. 50 коп. сплаченого державного мита та 7 грн. 50 коп. витрат на ІТЗ
розгляду судового процесу.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
протягом 10 днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду
Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного
суду              підпис              Довжанин М. М.

З оригіналом
вірно.

Суддя Хустського

районного суду                                       Довжанин
М. М.