Справа №
першій інстанції суддя   Левченко В.П.
суддя-доповідач    Моісеєнко Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008
року колегія суддів судової палаті у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

Головуючого,
судді:   Моісеєнко Т.І. суддів:   Мудрової В.В. Іщенка В.І. при
секретарі:   Брежнєвій O.K. розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
цивільну   справу   за
позовом   ОСОБА_1до ОСОБА_2про
відшкодування майнових збитків та моральної шкоди за апеляційною скаргою   ОСОБА_1. на рішення Керченського міського
суду Автономної Республіки Крим від 13 листопада 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому
2007 року ОСОБА_1. пред'явив у суді позов до ОСОБА_2. про відшкодування майнових
збитків у сумі 860 гривен, витрачених на лікування, та моральної шкоди у сумі
20000 гривен.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що 15 серпня 2006 року близько 07 годин 30 хвилин на
вулиці Орджонікідзе у місті Керчі відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ - 21063,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
допустив зіткнення з мопедом «Хонда»,
яким керував позивач. Унаслідок зіткнення позивачу були спричинені тілесні
ушкодження, вин тривалий час перебував на лікуванні, на яке витратив 860
гривен, та йому була встановлена 2 група інвалідності.

У
позовній заяві вказується, що позивач після дорожньо-транспортної пригоди (
далі -«ДТП») знаходиться
у психологічній неврівноваженості, втратив сон, покій, відчуває дискомфорт,
його принижує статус інваліда в результаті чого вин зазнає моральні страждання.

На
підставі статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, позивач просив суд
стягнути на його користь з відповідача 860 гривен у відшкодування майнових
збитків і 20000 у відшкодування моральної шкоди.

У
подальшому, під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач уточнив
свої вимоги та просив суд відшкодувати спричинену йому шкоду, посилаючись також
на статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України.

Рішенням
Керченського міського суду від 13 листопада 2007 року у задоволенні позову
ОСОБА_1. було відмовлено у повному обсязі, з ОСОБА_1. на користь Кримського
НДІСЕ стягнуто 150 гривен за проведення судової автотехнічної експертизи.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду
доказів про наявність вини відповідача у ДТП,
внаслідок якої позивачу було спричинена шкода.

Не
погодившись з рішенням суду ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, посилаючись на
порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та неправильним
застосуванням норм процесуального права.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що скарга ОСОБА_1. підлягає
частковому задоволенню.

Судом
встановлено, що 15 серпня 2006 року близько 07 годин 30 хвилин на вулиці
Орджонікідзе у місті Керчі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю
ОСОБА_1., який
керував мопедом «Хонда»,
та ОСОБА_2., який керував автомобілем ВАЗ - 21063, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Унаслідок
ДТП ОСОБА_1.
отримав закритий перелом правої стегнової кістки, з 15.08.2006 року по 20.10.06
року знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні ТМО
№1 м. Керчі (а.с. 10).

13
лютого 2007 року медично-соціальною експертною комісією ( далі - «МСЕК»)
позивачу безстроково встановлена 2 група інвалідності по загальному
захворюванню (а.с.8).

Згідно
висновку судово- медичної експертизи №380 від 12.04.2007 року, тілесні
ушкодження, отримані ОСОБА_1. під час ДТП,
є середньої степені тяжкості, та спричинили тривалий розлад його
здоров'я   - більше 21 дня (а.с. 41-44).

З
висновків експертизи №380 від 12.04.2007 року вбачається, що встановити причинний
зв'язок між травмою, яку ОСОБА_1. отримав в результаті ДТП, та присвоєнням йому
інвалідності не є можливим, оскільки не надана відповідна справа МСЕК.

Ці
обставини судом першої інстанції не були прийняти до уваги , заходів,
передбачених процесуальним законодавством, щодо належного доведення наявності
або відсутності причинного зв'язку між травмою ОСОБА_1., інших
захворювань та встановлення йому інвалідності, не вжито.

З
матеріалів справи також вбачається, що пояснення ОСОБА_1. і ОСОБА_2. з приводу
обставин ДТП, у тому
числі місця зіткнення транспортних засобів, надані ними під час дослідчої
перевірки та під час судового розгляду справи, мають розбіжності. У висновку
судової авто технічної експертизи № 2046 від 28.09.2007 року зазначено, що у
наданих для дослідження матеріалах містяться два можливих варіанта розташування
місця зіткнення автомобіля ВАЗ-21063 та мопеда «Хонда», тому для об'єктивної
оцінки дій водіїв було наведено два варіанта обставин зіткнення , як по
поясненням ОСОБА_1., так і по поясненням ОСОБА_2..

Із
змісту висновку експерта № 2046 від 28.09.2007 року вбачається, що з умов, якщо
відповідають дійсності пояснення ОСОБА_1. з приводу місця зіткнення та хто із
водіїв першим виїхав на проїжджу частину дороги , то з метою забезпечення безпечності
руху водій ОСОБА_2. повинен був діяти відповідно вимог п.10.2, п.10.1 і п.1.5
Правил дорожнього руху України ( далі «ПДД України»). При цьому, технічна
можливість запобігти зіткнення для водія ОСОБА_2. полягала у виконанні ним
вимог п.10.2, п.10.1 ПДД України. При обставинах цього варіанта, питання про те
мав чи не мав водій мопеда ОСОБА_1. технічну можливість запобігти зіткнення , в
експертизі не вирішено.

Згідно другого варіанта обставин пригоди, наведеного
експертом, якщо відповідають дійсності пояснення ОСОБА_2. з приводу місця
зіткнення та хто із водіїв першим виїхав на проїжджу частину дороги, то з метою
забезпечення безпечності руху водій ОСОБА_1. повинен був діяти відповідно вимог
п.10.2, п.10.1, п.1.5, п. 11.4 і п.11.14 ПДД України. При обставинах цього
варіанта, технічна можливість запобігти зіткнення для водія ОСОБА_1. полягала у
виконанні ним вимог п.12.3 ПДД України. При цьому варіанті, ОСОБА_2. не мав
технічну можливість запобігти зіткнення своїми одноособовими діями.

Розбіжності,
які мають місце у поясненнях водіїв і у висновку експерта судом не усунені,
незважаючи на те, що мають суттєве значення для вирішення справи за позовом
ОСОБА_1.

Як
вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1. пред'явив позовні вимоги про
відшкодування шкоди на підставі статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України,
що встановлюють загальні підстави відповідальності за завдану майнову та
моральну шкоду.

У
подальшому позивач доповнив свої вимоги та просив суд відшкодувати спричинену
йому шкоду, посилаючись також на статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України,
що регулюють підстави відповідальності та порядок відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно
частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що
створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб.

Згідно
1.10. ПДД України транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення
людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання
чи механізмів.

Оскільки
мопед «Хонда» та автомобіль
ВАЗ-21063 відповідно до наведених вимог закону є транспортними засобами і
діяльність, пов'язана з їх використанням, зберіганням або утриманням, створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб,
колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосування
правових норм, що регулюють підстави відповідальності та порядок відшкодування
шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Ухвалюючи
оскаржене рішення, суд першої інстанції розглянув лише позовні вимоги, яки були
пред'явлені на підставі статті 1188 Цивільного кодексу України, зазначивши, що
згідно наведеної правової норми, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у разі наявності вини осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди.

Разом з
тим, ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України встановлено, що така шкода
відшкодовується на загальних підставах, яки регулюються у тому числі статтями
1166, 1167 ЦК України,
посилаючись на яки позивач обґрунтовував свої вимоги.

Позовні
вимоги, яки були пред'явлені на підставі статей 1166, 1167 ЦК України, при
ухваленні оскарженого рішення судом першої інстанції не були розглянути,
мотиви, з яких суд вважав наявність або відсутність фактів, якими позивач
обґрунтовував свої вимоги, в рішенні суду не зазначено.

Суд
першої інстанції також не прийняв до уваги положення пункту 1 частини 2 статті
1167 Цивільного кодексу України, згідно якої моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки
судово - медична експертиза №380 від 12.04.2007 року не містить висновків щодо
причинного зв'язку між травмою, яку ОСОБА_1. отримав в результаті ДТП, та присвоєнням йому
інвалідності внаслідок відсутності відповідної справи МСЕК, суду першої
інстанції необхідно було вжити заходів, передбачених процесуальним
законодавством, щодо належного доведення наявності або відсутності причинного
зв'язку між травмою ОСОБА_1., інших захворювань та встановлення йому інвалідності.

Для
правильного вирішення справи, виходячи із того, що спірні правовідносини
виникли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, необхідно
також встановити наявність або відсутність вини у ДТП не лише відповідача, а і
позивача.

Із змісту висновку експерта № 2046 від 28.09.2007 року
вбачається, що аналітичним шляхом в цієї експертизі вирішення питання, чи
відповідають дійсності пояснення ОСОБА_1 стосовно суттєвих обставин ДТП, не є можливим і для
цього потрібно проведення експерименту в умовах місця пригоди (а.с.63 на зв.).

Однак,
ці обставини судом першої інстанції також не були враховані, питання щодо
необхідності усунення неповноти та неясності, яки є у висновках експертів, у
встановленому процесуальними законодавством не вирішувалось.

За таких
підстав колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх
підстав для відмови у задоволені позову ОСОБА_1., у зв'язку з чим оскаржене
рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки воно
постановлено без повного з'ясування обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення справи.

Крім
того, суд не розглянув усі позовні вимоги, якими були обґрунтовані позовні
вимоги ОСОБА_1., а саме з підстав, передбачених статями 1166, 1167 ЦК України і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Зазначені
обставини, згідно пункту 5 частини 1 статті 311 Цивільного процесуального
кодексу України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з
направленням справи на новий розгляд

На підставі наведеного, керуючись статями 303, 307 , пунктом 5 частини 1
статті 311, Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково. Рішення Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим від 13 листопада 2007 року - скасувати, направити
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом
двох місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.