Справа № 2- 147/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

13 травня 2008 року
м.Олевськ

Олевський районний
суд Житомирської області в складі :

головуючого -
судді              Волощука     В.В.

при секретарі
Бейкун          С.Б.

з участю:

позивача             ОСОБА_1

представника
позивача              ОСОБА_2

відповідачки              ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у
м. Олевську справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні майном,
-

В С Т А Н О
В И В :

В березні 2008 року позивач
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд зобов”язати
відповідачку усунути перешкоди в користуванні належною позивачу літньою кухнею
на земельній ділянці АДРЕСА_1 шляхом знесення, самочинно збудованого гаража на
земельній ділянці відповідачки ОСОБА_3, АДРЕСА_2.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, які заявлені
у позовній заяві та просять суд задовольнити позов.

Відповідачка у судовому засіданні
заявлені до неї позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що вона вселилася в
будинок АДРЕСА_2 у 1988 році і на той час спірна тимчасова споруда вже була
збудована попереднім власником, який проживав за вказаною адресою. Тимчасова
споруда була збудована в притул до літньої кухні позивача за особистою згодою
позивача ОСОБА_1, та слугувала для збереження палива.

У зв”язку з чим вважає, що вона не
здійснювала самочинного будівництва спірної споруди, яку на даний час вона
тимчасово використовує під гараж. Вважає, що заявлений до неї позов є
безпідставним так, як позивач сам збудував літню кухню на своїй земельній
ділянці у порушення правил державних будівельних норм.

Допитаний у судовому засіданні
свідок ОСОБА_4, суду показав, що він 25.01.2008 року, як старший інспектор
служби цивільного захисту з метою перевірки по заяві ОСОБА_1, виходив по місцю
розташування домоволодінь ОСОБА_1, та ОСОБА_3, по провулку Герцена в м.Олевську
де встановив, що побудована тимчасова споруда, яка використовується під гараж
відповідачкою по АДРЕСА_2, збудована в притул до цегляної літньої кухні
позивача АДРЕСА_1 і у зв”язку з чим прийшов до висновку, що будівництво гаража
та літньої кухні громадян ОСОБА_3, та ОСОБА_1, здійснено самовільно, в
порушення норм місця розташування об”єктів, без дозволу Олевської райінспекції
державного архітектурно-будівельного контролю, без оформлення будівельних
паспортів, відповідних правоустановчих документів та в порушення державних
будівельних норм відповідно до яких для обслуговування будівель та здійснення
їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої
конструкції стіни повинна бути не менше 1.0 м.

Свідок ОСОБА_5, у судовому засіданні
показав, що він як інспектор державного архітектурно-будівельного контролю
Олевської РДА, 21.01.2008 року проводив обстеження забудов земельних ділянок
АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 та прийшов до висновку про те, що тимчасова споруда, яка
використовується під гараж розташована в притул до літньої кухні суміжної
ділянки без дозволу виконкому міської ради, погодження з власником сусіднього
будинку ОСОБА_1, та не відповідає вимогам державних будівельних норм (далі
ДБН). Разом з тим приміщення літньої кухні позивача так і розташування
тимчасової споруди відповідачки ОСОБА_3, розміщені у порушення норм ДБН,
відповідно до яких споруди та будівлі повинні розміщуватися на відстані до межі
сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни не менше 1.0
метра, що сторонами не було зроблено при забудуванні об”єктів та не було
встановлено місця розташування як літньої кухні так і тимчасового гаража
місцевими органами містобудування та архітектури на підставі дозволу на
будівництво виконавчих органів місцевого самоврядування, а також затверджених
чинних містобудівних документів.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, відповідача, оцінивши покази свідків по даній справі та матеріали
справи, судом було встановлено наступне:

позивач та відповідачка мешкають
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва № 456 від 11.04.1978 року позивач
є власником будинку АДРЕСА_1/а.с.11/.

Згідно до архівної виписки Олевської
РДА Житомирської області від 01.02.2008 року за № 49, з якої слідує, що
Рішенням Олевської селищної ради народних депутатів від 25.05.1995 року
ОСОБА_1, було передано безкоштовно у приватну власність та користування
земельну (присадибну) ділянку площею 0.07 га./а.с.10/.

Право власності на виділену земельну
ділянку відповідно до рішення Олевської селищної ради від 25.05.1995 року
ОСОБА_1, не набув в установленому законом порядку.

В 1986 році позивач на виділеній
йому у власність присадибній земельній ділянці побудував літню кухню про, що
свідчить архівна виписка Олевської РДА відповідно до якої за рішенням Олевської
селищної ради від 25.03.1986 року ОСОБА_1, було надано дозвіл на будування
літньої кухні АДРЕСА_1.

По сусідству в 1988 році в будинок
по АДРЕСА_2 вселилася із своєю сім”єю ОСОБА_3, яка в 1993 році набула права
власності на будинок про, що свідчить свідоцтво про право власності на житло
від 29.10.1993 року за № 115.

Держвного акту на присадибну
земельну ділянку по АДРЕСА_2 відповідачка не має.

На момент вселення відповідачки в
будинок по АДРЕСА_2 спірна тимчасова споруда, яка використовувалася під споруду
для зберігання палива вже була побудована в притул до літньої кухні позивача
за  погодженням та згодою ОСОБА_1,
попереднім власником, який проживав АДРЕСА_2, що також підтвердили у судовому
засіданні позивач та відповідачка. Попередній власник домоволодіння по АДРЕСА_2
на початок та день розгляду справи у суді помер.

В грудні 2007 року відповідачка
придбала легковий автомобіль і з метою зберігання останнього від атмосферних
опадів стала використовувати  спірну
споруду тимчасово під гараж, обладнавши його водовідводом та оббивши тимчасову
споруду відходами лісосировини.

ОСОБА_1, в період 1988 року по 2008
рік не звертався до органів місцевого самоврядування та до суду з приводу
неправильного розташування тимчасової споруди, яка належить відповідачці і яку
ОСОБА_3, протягом 20-ти років використовувала тимчасово під споруду для
зберігання палива. Спір виник лише після того, як відповідачка пристосувала
спірну споруду тимчасово під гараж.

В січні 2008 року за заявою ОСОБА_1,
до Олевської міської ради та до Олевського РВ ГУ МНС України в Житомирській
області було проведено перевірку щодо забудови гаража відповідачкою ОСОБА_3,
якою було встановлено, що будівництво гаража та літньої кухні громадян ОСОБА_3,
та ОСОБА_1, здійснені самовільно, без відповідного дозволу виконавчих органів
місцевого самоврядування, дозволу райінспекції ДАБК, оформлення будівельного
паспорту, а також будова гаража, яка розташована впритул до літньої кухні
суміжної ділянки не відповідає вимогам ДБН. За результатами перевірки було
складено акт забудови земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, від 21.01.2008
року та припис від 24.01.2008 року про скоєння відповідачкою ОСОБА_3, адміністративного
правопорушення передбаченого ст.97 КУпАП та запропоновано усунути зазначені
недоліки до 01.03.2008 року.

Постанова компетентного органу
відносно ОСОБА_3, про порушення нею вимог ст.97 КУпАП  не виносилася.

Так відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень, слідує, що Цивільний кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов”язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Частиною 1 ст.376 ЦК України
передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Виходячи з такого юридичного
визначення самочинного будівництва, суд приходить до висновку, що дія цієї
статті не поширюється на випадки розміщення на земельній ділянці об”єктів, які
не пов”язуються із землею фундаментом і не визнаються у законодавстві
нерухомістю. За чинним містобудівельним законодавством, реалізація права на
забудову передбачає виконання комплексу організаційно-правових дій, спрямованих
на набуття права на земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.
Щоб здійснити будівництво, громадянин зобов”язаний набути у встановленому
порядку право власності на землю чи право користування земельною ділянкою,
одержати державний акт на право власності на земельну ділянку чи договір оренди
землі, або державний акт на право постійного користування землею, зареєструвати
обраний правовий титул використання землі в порядку, передбаченому ЗУ „Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, та
визначити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Тому не дивлячись на те, що позивач
ОСОБА_1, одержав рішення Олевської селищної ради від 25.05.1995 року яким
останньому передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування
земельну (присадибну) ділянку площею 0.07 га., для будівництва та
обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на якій у
1986 році (до винесення рішення селищної ради), збудував літню кухню, суд
вважає, що позивач самочинно вчинив забудову літньої кухні, оскільки у
забудовника не виникло право на земельну ділянку для цієї мети і у зв”язку з
чим позивач не має права вимоги до відповідача про усунення перешкод у
користуванні майном.

Згідно до ст.24 ЗУ „Про планування і
забудову територій” слідує, що дозвіл на будівництво надається за умови
наявності права власності або права користування земельною ділянкою,
підтвердженого відповідним документом. Будівництво без дозволу є самочинним.

Керуючись : ст.ст.
10,11,15,57,60,88,ч.3 ст. 209,212-215,217 ЦПК України, ст.376 ЦК України, ст.24
Закону України „Про планування і забудову територій” суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову  ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні майном - відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Сторони від сплати судових витрат
звільнені на підставі ст.4 п.18 ЗУ “Про державне мито”.

Рішення
може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Олевский районний
суд на протязі 20 днів, після подачі заяви про апеляційне оскарження рішення
суду, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду,
або на протязі 10 днів без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду.

Суддя: