У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 квітня 2008 року
м.Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України у складі :

Левченка Є.Ф., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Ворошиловської районної ради м. Донецька про визнання права власності
на частину будинку в порядку спадкування,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У липні 2007 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що її
батьку ОСОБА_2 на праві власності належало 15/100 частин будинку АДРЕСА_1,
батько помер в грудні 1981 року, вона є його єдиною спадкоємицею й фактично
прийняла спадщину, проте не одержала в нотаріальній конторі відповідного
свідоцтва, так як ОСОБА_2 належним чином не оформив документи про право
власності в бюро технічної інвентаризації.

Позивачка просила
визнати за нею право власності в порядку спадкування на  15/100 частин будинку АДРЕСА_1.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 10 серпня              2007 року позов задоволено.

ОСОБА_3 оскаржила
зазначене рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 11 грудня 2007 року апеляційну скаргу
ОСОБА_3 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове рішення,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини 1
статті 338 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з
передачею справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та
обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

9 серпня 2007 року ОСОБА_3 звернулася до Ворошиловського районного суду м.
Донецька із заявою про залучення її до участі в справі як третю
особу, посилаючись на те, що вона є власником 85/100 частин будинку АДРЕСА_1, право власності на 15/100 частин якого є предметом
позову                  ОСОБА_1, а тому рішення суду по справі може вплинути на її
права.

Суд у порушення вимог статті 36 ЦПК
України заяву ОСОБА_3 не розглянув, ухвалу з цього питання не постановив.

Крім того, в обґрунтування
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 зазначала, що
садиба АДРЕСА_1 складалася з трьох будинків - А-1, Б-1, Г-1 та нежилих
приміщень, її родина займала будинки А-1, Б-1, а ОСОБА_2 - будинок Г-1, і саме цей будинок, визначений як 15/100 частин будинку № 76, міг бути об'єктом спадкування. Проте будинок Г-1 після
смерті ОСОБА_2 зруйнований і рішенням виконавчого комітету Ворошиловської
районної ради м. Донецька визнаний знищеним, а тому рішенням про визнання за
позивачкою права власності на спадщину, якої не існує, суд вирішив питання про
її права та обов'язки.

Апеляційний суд прийняв до розгляду
апеляційну скаргу ОСОБА_3, однак у порушення вимог статей 303, 311, 315 ЦПК
України доводів такої скарги належним чином не перевірив, на порушення судом
першої інстанції норм процесуального права уваги не звернув, в ухвалі не
зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують доводи ОСОБА_3 щодо
вирішення судом питання про її права та обов'язки, і залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтями 332, 338 ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 10 серпня
2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 грудня
2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:
Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін