Справа № 22ц-1545/08   Головуючий у
суді 1 інстанції Кулініченко Г.В.
Доповідач у суді 2 інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Хопти С.Ф.,

суддів: Голуб С.А., Олійника
В.І.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на заочне
рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 лютого 2008 року в
справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення коштів за невиконання
грошового зобов”язання, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Обухівського районного
суду від 22 квітня 2005 року на його користь з відповідачки було стягнуто
грошову компенсацію в сумі 32910 грн.  На
підставі даного рішення суду він своєчасно звернувся до виконавчої служби для
його виконання, але будь-які кошти з відповідачки не були стягнені, а також
вона в добровільному порядку коштів не сплатила. З часу прийняття рішення пройшло
більше двох з половиною років, сума яка підлягає стягненню, знецінилась, а тому
позивач, керуючись ст.ст.610,625 ЦК України, просив стягнути з відповідачки на
його користь інфляційну складову грошового боргу в сумі 12378 грн. 37 коп., три
відсотки річних в сумі 2962 грн. 20 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Обухівського районного суду від 18 лютого 2008 року
ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться питання про скасування заочного рішення і
ухвалення нового, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 квітня 2005 року згідно рішення Обухівського
районного суду позов про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ
був задоволений частково, а саме, визнано недобудовану господарську споруду
спільною власністю сторін і поділено між ними зі стягненням на користь позивача
32910 грн.

23 січня 2007 року позивачу, в зв”язку з неможливістю виготовлення
документації на реалізацію незавершеного будівництва, відсутністю будь-якого
майна у відповідача, виконавчий лист виданий на підставі рішення суду від 22
квітня 2005 року, був повернутий без виконання, що підтверджується копією
постанови та листом на ім”я позивача(а.с.8).

Згідно ст.509 ЦК України встановлено, що зобов”язанням є правовідносини, в
якому одна сторона (боржник) зобов”язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов”язку, зобов”язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, якою встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та обов”язків є: договори та інші правочини;
створення творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої
діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі,
інші юридичні факти.

Відповідачка згідно з рішенням суду повинна сплатити на користь позивача
кошти в сумі 32910 грн., тим самим позивач є стягувачем, а відповідач -
боржником. Отже, вони є сторонами виконавчого провадження.

Відносини виникли між сторонами виконавчого провадження, згідно ст.11 ЦК
України, не є підставою для виникнення цивільних прав та обов”язків, тим самим
відсутність підстав для їх виникнення не сприяє виникненню між даними сторонами
зобов”язань, а тому, колегія суддів вважає, між сторонами, як вірно зазначив
суд першої інстанції, згідно ст.509 ЦК України відсутні дані правовідносини.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що „порушення зобов”язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов”язання
(неналежне виконання), а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший
розмір відсотків не встановлений договором або законом”, тим самим визначені
правові наслідки, які настають при порушенні зобов”язань, але між сторонами, з
врахуванням вищезазначеного, зобов”язання, встановлені статтею 509 ЦК України,
не виникли, а тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення  з відповідача на користь позивача інфляційної
складової боргу та трьох відсотків річних.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку щодо безпідставності позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм  матеріального і процесуального права
безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними
у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують
висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені
відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в
матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення
постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення   Обухівського      районного    суду
Київської   області
від 18 лютого  2008 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.

Головуючий :

Судді :