Справа № 2-3430/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2008 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі

головуючого судді

Склярської І.В.

при секретарі

Лазаренко Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно договору позики грошей від 22.12.1997року надав позику відповідачці в сумі 7 360 грн зі строком повернення боргу до 22.06.1997 року. В якості забезпечення займу був укладений нотаріально посвідчений договір застави квартири. Відповідачка ухиляється від повернення грошей, але поверненням 150 грн. 06.01.2001року, 50 грн.17.02.2004року та 50 грн. 10.01.2006року визнала заборгованість.. Просить стягнути з відповідачки суму боргу за договорами позики в розмірі 7 110 грн., суму річних в розмірі 510 грн.98 коп., суму інфляції в розмірі 3 355 грн.95 коп., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги зменшили, з урахуванням частково поверненого боргу по розписці від 22.06.1998року в сумі 1000 доларів США та 250 грн., просили стягнути за договором позики заборгованість в сумі 5100 грн. суму інфляції за весь період прострочки в розмірі 2 255 грн.95 коп., річні, судові витрати за підставами вказаними в позові, просили позов задовольнити.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що гроші в займ брала під примусом чоловіка, для його поїздки за кордон на заробітки, оскільки чоловік вислав 1000 доларів США , вона їх повернула позивачу під розписку в 1998 році. Як свідок суду показала, що більше гроші не повертала, а ні позивачу, а ні його тещі, оскільки вважала, що займав їх її чоловік, а також вона не мала матеріальної можливості їх повертати, оскільки на підприємстві де вона працювала - ХБК , зарплату практично не платили, вона має трьох дітей, яких повинна була утримувати, а також тяжко хворіла, т просила застосувати строк позовної давності.

Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши докази, встановивши обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.12.1997року між позивачем та відповідачкою був укладений в письмовому виді договір позики. В забезпечення договору був укладений договір застави квартири від 22.12.1997року. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.02.2006року нотаріус відмовив у вчиненні виконавчого напису за договором застави, посилаючись на пропуск строку звернення згідно норми ст.ст.257,267 ЦК України.

Правовідносини виникли між сторонами під час дії ЦК УРСР ( в ред. 1963). Згідно ст. 374 ЦК УРСР одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені грошовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей, або рівну кількість речей того ж роду і якості, та який відповідно до ст.375 ЦК України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, на суму понад 50 крб. повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідачкою в силу вимог ст. 376 ЦК УРСР договір займу не оспорений.

За нормою ст. 71 ЦК УРСР, строк позовної давності в даних правовідносинах складає 3 роки.

Суд не погоджується з твердженнями позивача, що строк позовної давності переривався діями відповідачки по визнанню боргу, а саме частковими погашеннями боргу, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а саме письмовими розписками про часткове повернення боргу, тобто в тій формі в якій укладено договір. Крім того, свідок
ОСОБА_3
суду показала, що вона просила зятя, який є позивачем по справі, позичити гроші в борг відповідачці, в наступному до відповідачки ні за власним волевиявленням, ні за проханням зятя, не зверталася з вимогою повернення грошей, розписки про отримання коштів в рахунок часткового погашення боргу не надавала та від відповідачки не брала, гроші позивачу не передавала за його проханням залишити їх у своєму розпорядженні. Також як вбачається з епікризу відповідачки, вона дійсно знаходилася у лікарні, що виключає повернення грошей 17.02.2004року, з копії трудової книжки вбачається, що відповідачка працювала на ХБК та в місті відомо про невиплату заробітної плати та тривалі простої на цьому підприємстві, має трьох дітей.

При таких обставинах, позивачем не доведено перериву строку позовної давності діями відповідачки по визнанню боргу.

В силу ст.75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

При таких обставинах, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.374,375, 71,75 УК УРСР (в ред..1963 р.), 1046, 267 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 10, 11, 84,209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позову
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя Склярська І.В.