У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 листопада 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати

у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого

Григор'євої Л.І.,

Суддів:

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Барсукової В.М.,

Луспеника Д.Д.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення дружини
права на утримання,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду
із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 20 жовтня 1984 року по 24
березня 1992 року він знаходився у шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу  вони  мають  сина  ОСОБА_3, 1985 року  народження, який після каліцтва дружини та розірвання
з нею шлюбу знаходиться на його утриманні.

4 лютого 1990 року дружина  отримала
каліцтво з власної вини, оскільки, знаходячись у нетверезому стані, впала
з балкона квартири, де проживали. Посилаючись на  положення
ст. 83 СК України вважав, що вона не має права на одержання від нього допомоги,
оскільки свідомо поставила себе у  становище  такої, що
потребує  матеріальної допомоги.

Рішенням Северодонецького міського суду Луганської області
від 7 серпня 2007 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_2 права на  одержання
аліментів  від ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 19 лютого                    2008 року рішення Северодонецького міського  суду Луганської області від              7 серпня 2007 року залишено без змін.

У касаційній скарзі
опікуна ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ставиться
питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення
нового рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна  скарга  підлягає задоволенню частково  з
таких  підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили із того, що  непрацездатність ОСОБА_2 виникла внаслідок
того, що вона сама поставила себе у становище такої, що потребує матеріальної
допомоги, оскільки у стані алкогольного сп'яніння впала з балкону, отримала
численні ушкодження, внаслідок яких її визнано непрацездатною. Тому права на
отримання аліментів  від позивача  не
має.

Проте  погодитися з такими  висновками
судів не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 стала непрацездатною  унаслідок каліцтва отриманого 4 лютого 1990
року, визнана інвалідом першої групи, тобто під час перебування сторін у шлюбі.
Рішенням  суду від 19 березня  2004 року вона внаслідок психічного
захворювання визнана недієздатною та за
рішенням виконкому місцевої ради від 11 травня 2004 року ОСОБА_4
призначено її  опікуном.

Як  зазначає  остання, вона
в  інтересах підопічної  звернулася до суду  із позовом до
ОСОБА_1  про стягнення  з нього
аліментів.

Проте суд  цей  позов
тривалий  час  не
розглядає, її клопотання про
об'єднання позовів в одне
провадження безпідставно  відхилив
та ухвалив явно незаконне рішення, а апеляційний суд її апеляційну скаргу
також  безпідставно  відхилив.

Перевіряючи  касаційну  скаргу, колегія  суддів
відмічає,  що  ухвалені
у  справі рішення явно не
відповідають нормам  матеріального та  процесуального права.

Так, каліцтво ОСОБА_2 одержано під час перебування  її у шлюбі, тобто  відносини між
сторонами  виникли під час
дії  Кодексу про шлюб та  сім'ю України.

Статтю 35 цього Кодексу встановлені випадки, коли суд за позовом  одного з подружжя  може
звільнити його  від обов'язку  утримувати другого, який є непрацездатним
і  потребує  матеріальної
допомоги, або обмежити цей
обов'язок строком. На ці випадки позивач не посилався і суди їх  не перевірили.

Позивач позов про позбавлення дружини права на утримання пред'явив, посилаючись
на положення п. 4 ст. 83 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року,
і суди  безпідставно застосували  цю норму
права.

Крім того, встановивши, що не відомо з яких причин ОСОБА_2 стала
непрацездатною, суди визнали її винною у тому, що вона свідомо  поставила
себе  у таке  становище, що потребує  матеріальної допомоги.

Проте, суди не взяли до уваги, що згідно висновків психіатричної           МСЕК - 1 від 13 травня 1998 року
вона безстроково  визнана  інвалідом першої групи від загального
захворювання, та не перевірили з якого часу вона  захворіла на психічний розлад унаслідок якого
визнана інвалідом та чи не є ця хвороба причиною того, що вона впала або
проявила необережність та з цих причин впала з балкона, коли розвішувала
білизну для сушки, як про це заявляв її син.

Враховуючи наведене, ухвалені у справі рішення  підлягають скасуванню із передачею справи
на  новий
розгляд.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати наведене  та  перевірити
обґрунтованість доводів опікуна ОСОБА_4про об'єднання позовів в
одне  провадження, а  також в залежності від встановлених  обставин вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338  ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а  :

Касаційну скаргу опікуна ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Северодонецького міського суду Луганської області
від 7 серпня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 19
лютого                    2008 року
скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню  не
підлягає.

Головуючий                                                                Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                            М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.Г.
Данчук

Д.Д. Луспеник