Справа № 22ц-1490/2008
Головуючий у першій інстанції
Доповідач - Бойко О.В.
15 вересня 2008 року
Апеляційний суд Чернігівської
суддів:
участю:         представника відповідача
позивача ОСОБА_3, його
представника ОСОБА_4,
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04
липня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору
довічного утримання, відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в
якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 11 березня 2008
року між ним та ОСОБА_1, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В
обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач
неналежним чином виконував умови договору, а з квітня 2008 року взагалі припинив
його виконувати, внаслідок чого позбавив його матеріального забезпечення та
догляду і чим спричинив йому моральну шкоду.
Рішенням Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 04 липня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, а
саме:  договір довічного утримання,  укладений 11 березня 2008 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, посвідчений і зареєстрований приватним нотаріусом Чернігівського
міського нотаріального округу, розірвано; квартиру АДРЕСА_1 повернуто у
власність ОСОБА_3,  стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 судові витрати: зі сплати витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 07 грн. 50 коп., судовий збір у розмірі
8 грн. 50 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 1150 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2008
року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що в судовому засіданні
було доведено, що всі обов'язки ним виконувались належним чином, не були
виконані лише ті умови договору, від виконання яких позивач відмовився.

Також, апелянт вказує, що суд безпідставно
відмовив йому в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи чеків
про придбання продуктів харчування, які є доказом належного виконання договору
довічного утримання.

Крім того, апелянт не погоджується з
розміром стягнутих з нього витрат на правову допомогу, оскільки позовні вимоги
були задоволені частково, то і ці витрати повинні були присуджені пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишити рішення
суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним і
обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її
задовольнити, позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не
визнали, просили в її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,  а
рішення суду 1 інстанції - частковій зміні, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не
оспорюється сторонами по справі, 11 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
був укладений договір довічного утримання, згідно умов якого ОСОБА_3 передав у
власність ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності квартиру
АДРЕСА_1,  а  ОСОБА_1 в свою чергу зобов'язався добровільно
надавати йому матеріальне забезпечення та здійснювати догляд (а.с.5).

Відповідно до норм ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на
вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від
його вини.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 допомога
ОСОБА_3 надавалась епізодично, а саме:
частково купувалися продукти харчування, робилося прибирання в квартирі,
надавались побутові послуги у вигляді прання білизни, за весь час дії договору
були надані кошти у розмірі 200 грн.

Також судом встановлено і не
спростовується відповідачем по справі, що з
травня 2008 року він взагалі припинив виконувати умови договору та не
пропонував виконувати свої зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в цій
частині, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем
неналежно виконувалися умови договору довічного утримання, укладеного з
ОСОБА_3, що і стало підставою для його розірвання відповідно до ст. 755 ЦК
України.

Даний висновок суду ґрунтується на
матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Доводи апелянта стосовно того, що він всі
обов”язки виконував належним чином, а не виконував тільки ті, від яких
відмовився позивач, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки це не знайшло
свого підтвердження у судових засіданнях, з даного приводу суду не надано
жодного доказу.

Доводи апелянта стосовно безпідставної
відмови суду 1 інстанції в приєднанні до матеріалів справи чеків на придбання
продуктів харчування не можуть бути підставою для задоволення апеляційної
скарги, оскільки наявність чеків ще не свідчить про те, що продукти куплялись
саме для позивача на виконання умов договору.

Що стосується доводів
апеляційної скарги стосовно неправильного стягнення на користь позивача судових
витрат, то вони частково є обгрунтованими, оскільки відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 „Про граничні розміри
компенсації витрат, пов”язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ,
і порядок їх компенсації за рахунок держави”,
витрати, пов”язані з правовою допомогою стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, підлягають компенсації у сумі, яка не повинна
перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі,
виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Як вбачається з журналів судових
засідань (а.с.23-26, 39-60),
ОСОБА_4,  яка надавала правову
допомогу позивачу, приймала участь у судових засіданнях у суді 1 інстанції в
загальній кількості не більше 4-х годин, а тому, виходячи з вимог вищевказаного
нормативного акту, розміру мінімальної заробітної плати у сумі 525 грн., оплата
витрат на правову допомогу, яка може бути стягнута на користь позивача, складає
960 грн. (40% від 525 грн.=210 грн.х3год.51хв.=810грн.+150 грн. за складання
позовної заяви=960 грн.). За участь ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного
суду, яке тривало не більше години, з відповідача на користь позивача належить
стягнути 210 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307,
п.4 ч.1 ст. 309, 313, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 04 липня 2008 року змінити в частині стягнення витрат на правову
допомогу, зменшивши їх розмір до 960 грн.00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 210
грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути оскаржене
в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :                                             Судді: