Справа № 2-94/2008
РІШЕННЯ

ІМ ЕНЕМ УКРАЇНИ

02
липня  2008 р.                                              Хортицький районний суд
міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Панкеєва О.В.,

при секретарі Голівщук Т.М.,,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3. представника
відповідача Прокопенко І.Г., представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства
"Запорізький завод феросплавів", 3-тя особа: ОСОБА_2, про стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу , стягнення компенсації за затримку
розрахунку, затримку видачі трудової книжки, змінення запису у трудовій книжці,
та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

28.09.2007 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ВАТ "Запорізький
завод феросплавів" (надалі - ВАТ "ЗФЗ") про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди. В позові зазначила, що 30.08.2007 р. вона була звільнена з
посади контролера на контрольно-пропускному пункті воєнізованої охорони за п. 2
ч. 1 ст. 40 КЗпП. Своє звільнення вважає неправомірним, оскільки у підприємства
була можливість перевести її на іншу роботу і вона мала переважне право на
залишення на роботі. Крім того, зазначила, що в день звільнення з нею не був
проведений остаточний розрахунок, не видано трудову книжку, і внаслідок всіх
зазначених неправомірних дій їй було завдано моральну шкоду у сумі 10000
гривень.

4.03.2008 року позивач надала уточнену позовну заяву, в якої посилаючись на
ст. ст. 40, 47, 116, 237 КЗпП, стягнути з відповідача 11.645,82 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, 5.000 грн. компенсації за затримку розрахунку
при звільненні, 10.000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також
внести зміни до трудової книжки, вказавши причиною звільнення вихід на пенсію.

Ухвалою суду від 4.06.2008 року за заявою позивача провадження у частині
позовних вимог про поновлення на роботі було закрито.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримала та
зазначили, що 30.08.2007 р. позивач була звільнена з посади контролера на
контрольно-пропускному пункті воєнізованої охорони за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП. В
день її звільнення з нею не був проведений остаточний розрахунок, не видано
трудову книжку, і внаслідок всіх зазначених неправомірних дій їй було завдано
моральну шкоду у сумі 10000 гривень, а
також вимагають стягнути
компенсацію за затримку розрахунку.

Представник відповідача ВАТ "ЗФЗ" Прокопенко  І.Г. та представник третьої  особи
ОСОБА_4   проти позову
заперечують, пояснивши суду , що ОСОБА_1 було звільнено 30.08.2007 року у
зв'язку зі станом здоров'я за згодою профкому. В день звільнення відповідач не
працювала, тому з нею не було проведено розрахунок в день звільнення. 5.09 та
17.09.2008 року на її картку перераховувалися кошти, але вони були повернуті як
не витребувані ОСОБА_1 , вважають, що підстав для стягнення  моральної шкоди та компенсації немає.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що
позовні вимоги  не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ВАТ "ЗФЗ" на посаді
контролера КПП з 13.11.2006 р. (трудова книжка, а.с. 3).

Наказом № 593/к від 30.08.2007 р. ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади
за п. 2) ч. 1 ст. 40 КЗпП у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за
станом здоров'я (а.с.2).

У відповідності до довідки висновків ВКК від 03.08.2007 р. (а.с. 3,4, 12)
позивачці протипоказана робота в умовах несприятливого мікроклімату, зокрема в
умовах низької температури.

Наявність у ОСОБА_1 медичних протипоказань щодо роботи контролером КПП
сторонами не оспорюється.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП позивачці було запропоновано 6
вакантних посад на підприємстві, але 16.08.2007 р. вона письмово від цих
пропозицій відмовилася (а.с. 22 ).

При цьому кількість та найменування запропонованих вакансій повністю
відповідає даним звітності підприємства станом на липень-жовтень 2007 р.
(а.с.23).

30.08.2007 р. президія профспілкового комітету ВАТ "ЗФЗ" надала
згоду на звільнення ОСОБА_1 за станом здоров'я (виписка з протоколу № 77-3,
а.с. 21)  Зазначені обставини підтвердили
і допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13

Твердження позивачки про порушення порядку розгляду профспілковим органом
питання про надання згоди на її звільнення суд до уваги не приймає, оскільки у
відповідності до роз'яснень, що
містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №
9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", і на підставі
ухвали від 15.01.2008 р. це питання було повторно розглянуто на засіданні
профспілкового комітету, який 16.01.2008 р. повторно надав згоду на звільнення
ОСОБА_1 з тих самих підстав (а.с. 107).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про виплату їй середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки, суд виходить з наступного.

03.09.2007 р. ОСОБА_1 письмово звернулася з вимогою видати їй трудову
книжку, але ця вимога задоволена не була, оскільки трудова книжка позивачки
була надіслана адміністрацією підприємства до органу ПФУ (а.с. 5,13 ).

Як вбачається з заяви про призначення пенсії ОСОБА_1, заповненої нею
власноруч і датованої 29.08.2007 р., позивачка виявила бажання отримувати
пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2), а тому у відповідності до
Порядку подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій від 25.11.2005 р. її заява разом з трудовою
книжкою була надіслана відділом кадрів ВАТ "ЗФЗ" до органу Пенсійного
фонду України. На звороті бланку заяви міститься відмітка про те, що
трудова книжка була повернута співробітнику відділу кадрів підприємства
12.09.2007 р. В той самий день ВАТ "ЗФЗ" повідомило позивачку рекомендованим
листом про необхідність отримати трудову книжку (а.с. 27).

Оскільки заява про призначення пенсії заповнювалася ОСОБА_1 ще 29.08.2007
р., тобто за день до видання наказу про звільнення, у суду немає підстав
розцінювати дії адміністрації підприємства в частині надіслання трудової книжки
позивачки до ПФУ як порушення правил ст. ст. 47, 116 КЗпП. Навпаки, вчинення
такої дії було обов'язком підприємства.

У відповідності до п. 2) ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним
органом у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або
виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної
роботи. Згідно з ч. 2 цієї ж статті звільнення з цих підстав здійснюється лише
у тому випадку, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу
роботу.

Згідно п. 37
Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України
№ 22-1 від 25.11.2005 р. (реєстрація в Міністерстві юстиції 27.12.2005 р.)
орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії,
відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше
призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при
зверненні особи з відповідною заявою встановленого зразка. Згідно п. 1 цього
Порядку заява про призначення пенсії особі, яка продовжує працювати, подається
нею через уповноважену посадову особу підприємства.

Оцінивши надані сторонами докази у
їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги  позивачки ОСОБА_1  про стягнення компенсації за затримку
трудової книжки а також внесення змін у неї про причини звільнення -
безпідставні.

Вимоги позивач про стягнення
компенсації за затримку розрахунку та моральної шкоди також не підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 116 КзПП
України при звільненні працівника виплати усіх сум проводиться в день
звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював , то зазначені суми
мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги
працівника про розрахунок.

Позивач не оспорює , що у день
звільнення вона не працювала. А за розрахунком не зверталася.

Із наданих відповідачем довідки та
відомостей вбачається, що 5.09. та 17.09.2007 року ЗФЗ перераховувала ОСОБА_1
не витребувані нараховані  їй кошти, але
вони були повернуті банком у зв'язку з тим, що відповідач їх не отримувала.
Тому 5.02.2008 року ЗФЗ повторно перерахувала їй нараховані при звільненні
кошти. Виходячи з викладеного суд не вбачає вини підприємства у   несвоєчасно розрахунку з ОСОБА_1

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з вимог позивача, яка не
зазначила у позові у чому саме полягає завдана їй моральна шкода та з чого вона
виходила зазначаючи її розмір ( арк.с. 1, 38,103), та того, що суд не встановив
неправомірних дій відповідача , тому підстав для стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 40, ст. ст. 116, 237-1 КЗпП України, 10,11, 60, 56, 84, 86, 88, 209,
212-218  ЦПК України , суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства
"Запорізький завод феросплавів", 3-тя особа: ОСОБА_2, про стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу , стягнення компенсації за затримку
розрахунку, затримку видачі трудової книжки, змінення запису у трудовій книжці,
та відшкодування моральної шкоди  - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження може бути подана
протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга повинна бути
подана протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя