Справа  №  2-222/2008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

26 серпня  2008
року                                                                                      м.
Сімферополь

Київський    районний
суд     м. Сімферополя   в
складі:

Головуючого,
судді
Харченко          І.О.,

при   секретарі                           Мевлюдовій
Ф.І.,

розглянувши
у    відкритому   судовому
засіданні   в    м. Сімферополі    цивільну
справу   за   позовом
ОСОБА_1   до   виконкому
Київської  районної  ради
м. Сімферополь,  ОСОБА_2,  КП  «Приватизаційне  бюро»,
треті  особи  -  КРП  СМБРТІ,
ВГІРФО  Київського  РВ СМУ
ГУМВС України  в  АР Крим, Сімферопольська  міська
рада,  виконком  Сімферопольської  міської
ради,  КП   ЖЄО
Київського  районного м.
Сімферополь,  про визнання  права
на  житло,  скасування
рішення   виконкому  про
виділення  квартири,  скасування
приватизації,   зняття   квартири
з  обліку   як
приватизованої   та   спонукання
до   виконання    певних
дій , -

В С Т А Н О В И В:

31.01.2007
року  ОСОБА_3  і
ОСОБА_1 звернулися   до   суду
з  позовом  до
виконкому   Київської   районної
ради  м. Сімферополь,  ОСОБА_2,
Комунального  підприємства  „Приватизаційне  бюро”,
треті   особи - КРП  СМБРТІ,
ВГІРФО  Київського  РВ
СМУ  ГУМВС України  в  АР
Крим, Сімферопольська  міська  рада, виконкому  Сімферопольської  міської
ради  та   КП
ЖЄО  Київського   району
м. Сімферополь, про визнання
права на  житло, скасування  рішення
виконкому та скасування
приватизації   квартири.

Після  смерті
позивачці  ОСОБА_3  (а.с.
82, 87),   позивачкою
ОСОБА_1позов  було  уточнено.
Свої    вимоги   позивачка
виклала  у  позовній
заяві.

Ухвалою  Київського
районного  суду   м. Сімферополя  від
23.05.2007 року залучено  до  участі
в   справі   як
третю   особу -
Сімферопольську  міську  раду (а.с. 67),  а
ухвалою   від   07.04.2008 року  залучено
до  участі   цій
справі,  як   третіх
осіб - виконком
Сімферопольської  міської  ради
та  Комунальне підприємство
„Житлово-Експлуатаційне    об'єднання    Київського
районного   м. Сімферополя” (а.с.
150).

В
судовому  засіданні  позивачка
уточнений  позов   підтримала
та   просила   його
задовольнити  з  мотивів   та
підстав,   викладених  у
позові.   Суду  вони
пояснили,   що ОСОБА_3, як  дружина
ОСОБА_4, приписанного  у  квартирі
АДРЕСА_1,  з  1978
року  прожила   без
прописки  у   спірній
квартирі   разом  з
батьками   чоловіка  -ОСОБА_5,
який  був  наймачем
спірної   квартири,  ОСОБА_6
та   його   братом
ОСОБА_7.  У подружжя  у
шлюбі  ІНФОРМАЦІЯ_1  народилась
донька - ОСОБА_1, яка   була   вписана
до  особового  рахунку
і   проживала  у
спірній   квартирі  до
21.02.2002 року,  тобто  до
арешту за скоєний  злочин.   Позивачка
ОСОБА_3  18.07.1986  року
була    приписана у  спірній
квартирі, але   28.09.1993 року,
на підставі  вироку   Київського
районного суду  м.
Сімферополь   її  з
цієї   квартири   виписали.
Повернувшись  у  червні
місяці  1996 року  з
міст  позбавлення   волі,
позивачка   ОСОБА_3  стала
проживати  у  спірній
квартирі  без  приписки
разом  з  ОСОБА_6
та   ОСОБА_7.    Її
чоловік   ОСОБА_4  помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, а  ОСОБА_5, помер у
1995 році.  ІНФОРМАЦІЯ_3  померла
ОСОБА_7.,  а  ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_6  21.02.2002 року   ОСОБА_3
та ОСОБА_1 були  заарештовані  за
скоєний   злочин.  Вироком
Київського  районного  суду м. Сімферополь   від
24.04.2002 року  по  кримінальній
справі № 1-376/2002  року, позивачка   ОСОБА_3
засуджена   до 3 років  позбавлення
волі,  а  позивачка ОСОБА_1  до  4
років   позбавлення   волі. У серпні   місяці
2004 року  повернувшись  з
міст   позбавлення   волі
позивачка   ОСОБА_1  дізналася,
що  спірна   квартира
30.08.2002 року  рішенням   виконкому
Київської  районної  ради м. Сімферополь  надана
відповідачці  ОСОБА_2, яка  цю
квартиру  приватизувала   08.06.2006 року,  але
в   квартирі  не
проживає. У   квітні   місяці
2005 року  повернулась  з
міст  позбавлення  волі
позивачка   ОСОБА_3   Вона
не  заперечувала   того, що
до арешту  у  2002 року
її   мати   проживала
АДРЕСА_2,  а   вона
АДРЕСА_3.   Наполягала  на
задоволені  позову,  оскільки
у  неї   немає
іншого  житла,   вона
знімає  квартиру.

В судовому  засіданні
представник  позивачка позов
підтримав, просив суд визнати
право  позивачки  ОСОБА_1
на  спірну  квартиру,
відмінити рішення  виконкому  про
виділення  спірної  квартири
відповідачці   ОСОБА_2,
відмінити   рішення   КП „ПБ”
про  приватизацію   спірної
квартири, зобов'язати  СМ
БРТІ   зняти  з
обліку   як  приватизовану
спірну  квартиру  та
зобов'язати   ВГІРФО зареєструвати
позивачку по спірній  квартирі. Крім
того, представник пояснив, що позивачка
дійсно  була   внесена
до   особового    рахунку
спірної    квартири   і
мешкала  в  цій
квартирі  з  дня
свого  народження  та
до   арешту  у  2002
року.  Коли  вона
досягла  16  років, то не
змогла  отримати  паспорт з
реєстрацією  по  спірній
квартирі, оскільки  представники паспортного  столу
та  ЖЄО пов'язували її реєстрацію
з погашенням  заборгованості  по
комунальним   платежам. На  цей час позивачці  надано паспорт, але  свого
житла   вона  не
має. Представник   вказував, що
оскільки позивачка була  засуджена  до
позбавлення   волі, то за   нею
по закону  зберігається  жиле приміщення   протягом
усього  часу   відбування
покарання.

У  судовому
засіданні   представник   виконкому
Київської  районної  ради
позов   не  визнала,
пояснила,  що  спірна
квартира  на  час
надання  її   відповідачці   ОСОБА_2 була
вільна,   так як в  ній
ніхто  не  мешкав,
в  особовому   рахунку
ніхто  як  зареєстрований  не
числився&cedil;  а  тому  виконком
приймаючи   рішення  про
виділення   спірної   квартири
ОСОБА_2,  діяв   відповідно
до  законодавства,  тому
просила суд   у   задоволені
позову   ОСОБА_1   відмовити.

У
судовому  засіданні  представник
відповідачки  ОСОБА_2  позов
не визнав,  мотивуючи  свої
заперечення  тим,   що
ОСОБА_2,   мешкала   у
гуртожитку  та  стояла
на   квартирному   обліку у
виконкомі   Київської  районної
ради, як особа,   що  потрібує
поліпшення    житлових   умов.
Спірну   квартиру  ОСОБА_2 отримала   правомірно
на  підставі  ордеру, вона
уклала  договір  найму
жилого приміщення і 06.08.2006 року
приватизувала  спірну  квартиру. Представник не заперечував  проти того, що відповідачка ОСОБА_2 не мешкає
в квартирі, пояснивши, що   як  на
час  отримання   спірної
квартири,  так  і  до
тепер  квартира не придатна    для
проживання,  оскільки   потребує
капітального   ремонту.  ОСОБА_2 на
протязі  4-х   років
збирала   кошти   на
проведення   ремонту і  готова
почати ремонт, але  оскільки  ця
справа  розглядається   судом, то
до  ремонту не приступає. ОСОБА_2
іншого  житла  не має, на
цей   час  мешкає у
родичів.  Представник  просив суд
у  позові   ОСОБА_1 відмовити  на
підставі   того,  що за позивачками   відповідно
до  закону   не повинно
було  зберігатися   житло
на  час  відбування ними покарання  у
вигляді позбавлення   волі,   оскільки
на  момент   осудженні
вони  в  квартирі
не   проживали,  не
були   там  зареєстровані,   крім
того  ніхто   з
їх  родичів  в
цій    квартирі   з
січня   2002  року
не  проживав.

У
судовому  засіданні  представник
КП „Приватизаційне  бюро”
позов  визнав частково (а.с.64).  Він
пояснив,  що позивачами  пропущено
строк  позовної давності, крім
того він вважав, що справа повинна розглядатися по нормам Кодексу адміністративного   судочинства України,  а
не  по  нормам
ЦПК України.

Третя  особа -
Сімферопольська  міська   рада
до  суду   відгуку на позов не надало,  представник
до  суду  не
з'явився,  про  час
и  місце   судового засідання третя особа   повідомлялася   належним
чином.  Представник  Сімферопольської   міської
ради  Вороб'йова  О.В.
подала  до  суду
заяву, якою просила  позов
розглянути  без  її
присутності   (а.с.  143, 144).

У
судовому  засіданні  представник третьої  особи -
виконкому   Сімферопольської   міської
ради,  позов  не
визнала   пояснивши,  що
спірна квартира на    час   надання
ордеру    ОСОБА_2  була
вільною,  а  тому
нема   підстав  для задоволення  позову
ОСОБА_1.

У
судовому   засіданні  представник
третьої  особи -  КП „ЖЄО” позов  не
визнав,  пояснивши, що  на
час  її  надання
ОСОБА_2 спірна  квартира  була вільною,    ОСОБА_3
та  ОСОБА_1 там  не
проживали,   були   виписані
на  підставі  рішення
суду    1993  році,
інші   члени   родини
померли  в  січні
2002  року.

Третя   особа -
КРП „СМБРТІ” до  суду   відгуку
на  позов  не надало, представник до суду не з'явився,
про час и місце судового засідання
повідомлений  належним  чином,
надав  до  суду заяву, якою просив  позов
розглянути  без їх
присутності  (а.с.158).

Третя   особа -
ВГІРФО  Київського   РВ
СМУ  ГУМВС  України
в  АР Крим   до суду відгку  на
позов не надало,  представник  до
суду не з'явився, про час и місце судового
засідання   повідомлений  належним
чином, причини  неявки  до
суду не відомі.

Вислухавши
позивачкуОСОБА_1та її представника, представника   відповідачки    ОСОБА_2,
свідків,   дослідивши   матеріали
цивільної   справи  та
матеріали   кримінальної   справи
№ 1-376/2002,  оцінивши  зібрані|повизбирувані|  у  справі
докази  в  їх
сукупності,  суд  дійшов
висновку|лічить|,   що
позов   необґрунтований і  не
підлягає   задоволенню  з
таких|таких|    підстав.

Статтею  64
ЖК   України  передбачено,
що  члени сім'ї  наймача,
які  проживають  разом
з  ним,  користуються
нарівні  з  наймачем
усіма   правами  і
несуть  усі  обов'язки,
що  випливають  з
договору  найму  жилого
приміщення.  Повнолітні   члени
сім'ї   несуть  солідарну з
наймачем  майнову  відповідальність  за
зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів  сім'ї
наймача  належать: дружина
наймача, їх діти  і  батьки.
Членами  сім'ї  наймача
може  бути визнано й  інших
осіб,  якщо  вони
постійно  проживають разом  з
наймачем і ведуть з ним  спільне  господарство. Якщо  особи, зазначені  в
частині другій  цієї  статті, перестали  бути
членами  сім'ї  наймача,
але продовжують  проживати  в
займаному  жилому  приміщенні,
вони  мають  такі  ж  права
і   обов'язки,  як
наймач  та  члени
його   сім'ї.

Згідно  із  ст.
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона  посилається як на  підставу
своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими  особами, які беруть  участь с праві; доказуванню підлягають обставини,
які  мають  значення
для  ухвалення  рішення
у  справі  і
щодо  яких  у
сторін  та  інших осіб, які беруть участь  у
праві,   виникає   спір; доказування  не
може ґрунтуватися   на   припущеннях.

Відповідно  до  вимог
ст.61 ЦПК Укрїни, обставини,
визнані  сторонами  та
іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1).
Обставини, встановлені  судовим   рішенням у
цивільній,  господарській  або
адміністративній справі, що
набрало законної  сили, не  доказуються  при
розгляді інших справ, у яких беруть участь  ті
самі  особи  або
особа, щодо   якої   встановлено
ці  обставини (ч.3).

Статтею  47
Конституції  України  передбачено, що ніхто не може  бути примусово позбавлений   житла
інакше   як  на   підставі  закону
за  рішенням  суду.

Згідно   зі
ст. 71 ЖК  при  тимчасовій
відсутності  наймача   або
членів  його  сім'ї за
ним   зберігається    жиле
приміщення  протягом  6
місяців.   Якщо  наймач
або члени   його  сім'ї
були  відсутні  з  поважних   причин
понад 6  місяців,  цей
строк  за  заявою
відсутнього  може  бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення   зберігається
за   тимчасово  відсутнім
наймачем  або   членами його
сім'ї  понад  6 місяців,
зокрема,  у  випадку
взяття   під    варту
або засудження до
позбавлення  волі - протягом  усього часу перебування під вартою або
відбування  покарання,  якщо
в  квартирі  залишилися
проживати    інші   члени
сім'ї. Якщо в будинку,   квартирі   (їх
частині)   не  залишилися
проживати  інші  члени
сім'ї  наймача,  це
житло   може   бути
надано  за   договором
оренди   (найму) у  встановленому законом   порядку
іншому  громадянину   до
звільнення   таких  осіб
з-під   варти   або
до    відбуття   ними
покарання.

Судовим  розглядом
встановлено,  що відповідно до
довідки форми Б від 16.07.1985  року  у
квартирі  АДРЕСА_1   мешкали
ОСОБА_5, який  був наймачем  спірної квартири,  його
дружина  ОСОБА_6  та
сини  -  ОСОБА_7.
і  ОСОБА_4    Крім
того,  по   цій
квартирі   були   зареєстровані  ОСОБА_1
та   ОСОБА_3, як донька  і
дружина - ОСОБА_4   (а.с.11-13,
21, 59).  ОСОБА_4  (батько
позивачки)    помер  ІНФОРМАЦІЯ_2

28.09.1993
року  на
підставі   вироку  Київського
районного  суду  м. Сімферополь позивачів   ОСОБА_3
та ОСОБА_1 з  цієї   квартири
виписано.

ОСОБА_5  (квартиронаймач)  помер
у  1995 року.

Повернувшись  у
червні   місяці  1996 року
з   місць  позбавлення
волі,  позивачка   ОСОБА_3
повернулась  до  спірної    квартирі,
де  проживали  ОСОБА_6
та    ОСОБА_7.

Відповідно
Постанови   Ради  міністрів СРСР  №
678  від   28.08.1974 року  п. 1. и). особи,   звільнені
від   відбування   покарання
у   вигляді    позбавлення   волі
та   ін. прописуються   на
жилу  площу,  яку
займають  члени  їх
родини чи родичі, з якими
вони   мешкали   до
засудження.    На  порушення
цих   вимог   а
ні  позивачка   ОСОБА_1,
а  ні   її
матір  ОСОБА_3  за
вищевказаною    адресою   не
зареєструвались   й    постійно
не   проживали.

ІНФОРМАЦІЯ_3  помирає
ОСОБА_7.,   а  ІНФОРМАЦІЯ_4 -   ОСОБА_5
(а.с. 14-16).  Інші   особи
в  квартирі   не
проживали.

21.02.2002 року була  арештована за
скоєний злочин позивачка  ОСОБА_3
Вироком  Київського  районного
суду   м. Сімферополь  від
24.04.2002 року по кримінальній
справі № 1-376/2002 року
(яка  була   витребування
з  архіву Київського
районного   суду  м. Сімферополя  та
доглянута   в  судовому
засіданні)    ОСОБА_3
засуджена  до  3 років   позбавлення
волі,  а   ОСОБА_1
до  4 років   позбавлення
волі.   Згідно  вироку
позивачка   ОСОБА_1  на
час  осудження   мешкала
без  реєстрації   у
квартирі  АДРЕСА_1 (а.с.24).

Згідно   протоколу
допиту   підозрюваної   ОСОБА_3 (а.с. 33)   від
27.11.2001 року   вона  пояснила,
що   мешкає   АДРЕСА_2.
Саме  за   цією
адресою   її   було
обрано   запобіжний    захід - підписка   про
невиїзд   (а.с. 51).

В   ході
допиту   в  якості
обвинуваченої  ОСОБА_1 від   17.12.2001 року    вона
дала   пояснення,   що
вона  останній   час
перед   арештом   мешкала
АДРЕСА_3.  Ці   обставини
в   судовому   засіданні
позивачка    ОСОБА_1   підтвердила.

Таким    чином,
судом встановлено (і  це
підтверджено  матеріалами   кримінальної    справи
№ 1-376/2002),  що   ОСОБА_3
та  ОСОБА_1 на  час
їх  засудження  до
позбавлення   волі   не
мешкали   без   поважних
причин   у   спірній
квартирі  понад  6
місяців,   не  були
членами  сім'ї    наймача
спірної  квартири,  не
мали  спільного  бюджету,
жили   особистими   сім'ями
зі   своїми    співмешканцями.

Ствердження   в
позові   ОСОБА_3,   що
повернувшись  у  червні
місяці  1996 року   з
міст  позбавлення волі,   позивачка
ОСОБА_3  стала   проживати
у  спірній   квартирі
без  приписки   разом
з  донькою   нічим
не   підтверджується,  а
навпаки    спростовується    встановленими    судом
фактами   та    їх
особистими   поясненнями.

У судовому
засіданні   свідок  ОСОБА_8
пояснила,  що  позивачка  - її племінниця  про
яку  вона знає,  що
та  мешкала  у спірній
квартирі з дня свого народження  і  до арешту
у  2002 року,  про обставини   виписки
її   померлої  сестри ОСОБА_3   їй
нічого   не   відомо
(а.с. 117-118).

У
судовому   засіданні    свідок
ОСОБА_9   пояснила,  що
її  сестра   ОСОБА_3 та
племінниця   ОСОБА_1  мешкали
у   спірній    квартирі. Документів  на
право   власності  на
спірну    квартиру  вона
не має,   але  оскільки
у  квартирі  мешкала
їх   бабуся,  то
вважає,  що  квартира
належить  родині. Свідок  наполягала
на  тому,   що ОСОБА_1
нікуди   з  квартири
не   виїжджала,  після
відбуття  покарання  ходила
у   міліцію  з
питання   прописки   (а.с.
118-121).

Суд   критично
відноситься   до  пояснень
свідків  ОСОБА_8  та
ОСОБА_9, оскільки  вони  є родичами
сім'ї ОСОБА_1,  крім  того,
їх  пояснення    не
узгоджуються   з   поясненнями
самих   ОСОБА_3   та
ОСОБА_1,    які  вони
давали    станом  на
2001-2002  роки   (дивись
матеріали    кримінальної    справи).

Відповідно  до
службової   записки   спірна
квартира   станом  на
18.06.2002 року   була    вільна
від    мешканців  (а.с. 104 - 105).

У
судовому  засіданні  свідок
ОСОБА_10 пояснив, що він працює начальником ЖЄД  № 6
з  10.12.2001 року.  По
обставинам   складання службової
записки,   згідно  якої
спірна  квартира   була
вільною  станом  на
18.02.2002  року,  і яку
він   підписав,  пояснити
нічого   не може   бо сплило
багато  часу -   біля
6-ти років.  Крім  того,
на  дільниці    мешкає
біля   12000 осіб  і
він    не може   знати де мешкає   та
чи  інша  особа.
Але  якщо  ним
був  підписаний  цей
документ,  то   його
текст   відповідає   дійсності
на   той  час.

Таким   чином,
суд   доходить   висновку, що
станом  на  ІНФОРМАЦІЯ_4
у  спірній  квартирі
живих   членів   родини
ОСОБА_1  не залишилося,   а
позивачі  не  надали
суду   доказів,   що
вони  у 2002 році  до
взяття   їх   під
варту   21.02.2002 року   мешкали
у   спірній   квартирі,
як   члени  сім'ї
померлого   наймача,  мали
спільний  бюджет   та
несли  усі  обов'язки,
що   випливають   з
договору    найму   жилого
приміщення.

За  таких
обставин   у  суду
нема   правових  підстав
для  визнання   права ОСОБА_1 на  користування квартирою АДРЕСА_1

Як   вбачається
з   матеріалів   справи
ОСОБА_2 стояла  на  квартирному обліку  у
виконкомі   Київської  районної
ради    як  особа,
що  потрібує  поліпшення житлових   умов
відповідно  до  ч. 1 п. 6 ст. 34   ЖК
України.

Спірну   квартиру ОСОБА_2  отримала
на   підставі  ордеру, вона уклала договір найму   жилого приміщення і  06.08.2006 року  приватизувала
спірну квартиру Право власності
відповідачки  ОСОБА_2 на  спірну
квартиру   зареєстровано у державному   реєстрі
прав   власників  (а.с.23, 27-28, 125)  у
встановленому законом порядку,
передбаченому   Постановою  Ради
міністрів УРСР від 11.12.1984 року, відповідно  до
якого   ордер  може
бути    виданий   лише
на   вільне   приміщення.

В п. 73
вказаної  Постанови  чітко
вказано, що  ордер може бути
визнаний недійсним  у  випадках
надання   громадянами  не
відповідаючих   дійсності  даних про потрібність   громадян
у   поліпшенні   житлових
умов,  порушені   прав
інших  громадян на вказане  в ордері
житлове   приміщення,   неправомірні
дії   посадових  осіб
при вирішенні   питання  про
надання    житлового   приміщення,
та  інші  порушення порядку   надання
житлових    приміщень.

Відповідно  до  ст.
61 ЖК України  користування   жилим   приміщенням у будинках  державного і
громадського   житлового  фонду здійснюється  відповідно до договору  найму
жилого   приміщення,   який
ОСОБА_2  уклала   на підставі рішення   виконкому
Київської   районної   ради
м. Сімферополя    від
30.08.2002 року   (а.с. 26).

28.04.2006  року  виконавчим комітетом Сімферопольської міської
ради   ОСОБА_2  видане
свідотство  на   право
власності   на   вказану
квартиру  (а.с. 27).

Як  було встановлено  у ході
судового  засідання  ніяких порушень порядку надання   житлового
приміщення   ОСОБА_2  не  було,  воно
надано  їй   відповідно
до   порядку  та
умов   діючого   законодавства.

Оскільки   в
ході  судового  розгляду
судом  не  встановлено, а  позивачкою
та  її  представником   не
надано   об'єктивних,  належних
й  допустимих     доказів
порушення  права  позивачки ОСОБА_1 на  право
користування  спірною   квартирою,
то  й  нема
підстав  для   скасування   рішення
виконкому  про   виділення
квартири  ОСОБА_2, скасування  приватизації,   зняття
квартири   з   обліку
як   приватизованої   та
спонукання   КРП  СМБРТІ
та   ВГІРФО   Київського
РВ  СМУ  ГУМВС України   до
виконання    певних   дій,
в  тому   числі
до  реєстрації   позивачки
за  спірною   адресою.

На  підставі
ст.  47  Конституції
України,  ст.ст. 9, 34, 58,
59,  64, 68, 71. 72, 117, 155, 191  ЖК
України,   Правил   обліку
громадян,  які  потребують
поліпшення  житлових  умов
й  надання  їм
жилих   приміщень  в
УРСР,  Постанови  Ради  міністрів УРСР від 11.12.1984 року,
Постанови   Ради  міністрів СРСР  №
678  від   28.08.1974 року,    Закону
України «Про  приватизацію  державного
житлового  фонду»,   керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61,  88,  209,
212,  214-215,  218
ЦПК   України,    с у д -

В И Р І
Ш И В:

Позов  ОСОБА_1
до   виконкому  Київської
районної  ради  м. Сімферополь,  ОСОБА_2,
КП  «Приватизаційне  бюро»,
треті  особи  -
КРП  СМБРТІ,   ВГІРФО
Київського  РВ СМУ  ГУМВС
України  в  АР Крим, Сімферопольська   міська
рада,   виконком  Сімферопольської  міської
ради,  КП   ЖЄО
Київського  районного  м. Сімферополь,  про
визнання  права  на
житло,  скасування  рішення
виконкому  про  виділення
квартири,  скасування   приватизації,   зняття
квартири  з  обліку
як   приватизованої   та
спонукання   до   виконання
певних  дій  -
залишити  без  задоволення.

Рішення   може
бути   оскаржено  в
апеляційному  порядку   до
Апеляційного  суду    АР
Крим    через   Київський
районний   суд   міста
Сімферополя  шляхом   подачі
в  10-денний   строк
з    дня   проголошення    рішення
заяви    про   апеляційне
оскарження   і  подання
після    цього  протягом
20   днів    апеляційної   скарги.

Суддя: