УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 листопада 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Лященко  Н.П.,

суддів:

Жайворонок Т.Є.,

Перепічая В.С.,

Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, про припинення права на частку у спільному майні, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва від 21
грудня  2007 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2006 року ОСОБА_1 пред'явила в суді позов до                ОСОБА_2 про припинення права на
частку у спільному майні.

Зазначала, що з 10 жовтня 1989 року до 31 травня 2005
року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Життя з відповідачем не склалося, тому шлюб було
розірвано.

Після розірвання шлюбу відносини між ними кращими не
стали, оскільки відповідач веде себе непередбачено, постійно вживає спиртні
напої, вчиняє сварки та конфлікти, під час яких проявляє неповагу не тільки до
неї, а й до дітей. Діти бояться відповідача, постійно перебувають у страху, що
після приходу додому п'яного батька знову почнуться бійки та образи.

Всі вони проживають у кімнаті АДРЕСА_1

Зазначена кімната приватизована і належить їй,
відповідачу та їхнім неповнолітнім дітям в рівних частках згідно свідоцтва про
право власності на житло від 18 травня 2004 року, виданого відділом
приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації.

Площа кімнати складає 19 кв.м., тому частка кожного з
співвласників складає 4,75 кв.м.

Посилаючись на те, що відповідач створює неможливі умови для спільного
проживання в кімнаті, доля відповідача є незначною і виділити її в натурі
неможливо, позивачка з підстав ст. 365 ЦК України просила суд припинити право
власності ОСОБА_2 на &frac14; частину власності у спільному майні.

У подальшому позивачка уточнила позовні вимоги і просила суд припинити
право власності ОСОБА_2 на &frac14; частину власності у спільному майні - кімнати АДРЕСА_1
визнати за нею право власності на припинену частку та стягнути з відповідача на
її користь понесені судові витрати та витрати на юридичну допомогу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25
жовтня 2007 року  позов ОСОБА_1
задоволено: припинено право ОСОБА_2 на                      &frac14;
частину власності у спільному майні, а саме: кімнати АДРЕСА_1,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за вказану частину квартири в
сумі  54 148 грн. 75 коп., за рахунок
грошей, котрі внесено позивачкою на депозитний рахунок суду                                 №
4241.  Визнано за ОСОБА_1 право
власності на припинену &frac14; частину власності у спільному майні, а саме: кімнати АДРЕСА_1 Стягнуто з
відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі  в розмірі
699 грн. 44 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.,
судовий збір в розмірі 341 грн. 28 коп. на користь держави.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2007
року рішення районного суду від 25 жовтня 2007 року скасовано та постановлено
нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм процесуального права та залишити в силі
рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2007 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд виходив із того, що
підстави для задоволення позову відсутні, оскільки частки у спільній власності
на кімнату між співвласниками є рівними і припинення права відповідача на
частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки
іншого житла в нього немає, а за виплачену компенсацію його частки придбати
інше житло у м. Києві не є можливим.

Проте погодитись із такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом,
згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 2004 року, виданого
відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації,
позивачці, відповідачу та їхнім двом дітям в рівних частках належить                    30/100 долі квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 28,9 кв.м
(а.с. 25).

Площа кімнати складає 19 кв.м., тому частка кожного з
співвласників складає 4,75 кв.м.

Згідно звіту від 14 вересня 2007 року про незалежну
експертну оцінку вартості 30/100 долі квартири АДРЕСА_1 вартість об'єкту
становить 216 595 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив, що частка
кожного з співвласників в грошовому виразі становить  54 148 грн. 75 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право  особи  на
частку  у  спільному
майні  може   бути припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена
в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке  припинення  не
завдасть  істотної  шкоди
інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Отже, постановляючи рішення, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що спірна кімната є неподільною, спільне
володіння і користування кімнатою неможливе через неприязні стосунки, які
склалися між сторонами, частка відповідача є незначною і не може бути виділена
в натурі, припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть
істотної шкоди його інтересам, оскільки з позивачки суд стягне внесену
останньою грошову суму (вартість частки) на депозитний рахунок суду, а тому
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Безпідставно
скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний
суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону.

Ураховуючи
наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення
суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених                     ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року скасувати, а
рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2007 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.П. Лященко

Судді:

Т.Є. Жайворонок

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

В.С. Перепічай