У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2
квітня  2008 року

м. Київ

Колегія
суддів Судової палати

у цивільних  справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого

Гнатенка
А.В.,

Суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової
В.М.,

Григор'євої
Л.І.,

Данчука
В.Г.,

розглянувши справу за позовом
ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків  на  виробництві
та  професійних  захворювань України в  м. Краснограді та Красноградському районі
Луганської області про відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2006 року ОСОБА_1.
звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що  тривалий
час  працював  на
підприємствах ВАТ “Краснодонвугілля” і з 22 квітня 2003 року висновком
МСЕК  йому встановлена стійка втрата
працездатності в розмірі 15 % внаслідок професійного захворювання. У зв'язку з
отриманим професійним захворюванням він зазнав моральної шкоди, яка полягає в
обмеженій життєдіяльності та порушенні нормальних життєвих зв'язків і відповідно
до Закону України “Про
загальнообов'язкове державне
соціальне  страхування  від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” підлягає
відшкодуванню з боку  відповідача.

Рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської
області  від 5 вересня 2007 року
позовні  вимоги ОСОБА_1. задоволені
частково та стягнуто на користь позивача 5000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, а також
784 грн. 80 коп. в  рахунок
відшкодування  витрат пов'язаних з  проведенням
судово-психологічної експертизи.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 20
листопада  2007 року рішення
Краснодонського міськрайонного суду Луганської області  від 5 вересня 2007 року скасовано та  ухвалено нове рішення  про
відмову  в задоволенні позовних
вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної
інстанції та залишення  без змін рішення
суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм  матеріального та процесуального права.

Касаційна  скарга
підлягає задоволенню  за  таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходили із того, що на момент розгляду справи п. 27 ст. 77 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та  п. 22 ст. 71 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 “ були
призупинені дії абз.4 ст. 1
підпункту ”е” пункту 1 частини першої ст. 21, частини 3 статті  28, частини 3 ст. 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності”
(далі - Закон) незалежно від часу настання страхового випадку. Тому підстави
для задоволення позову  відсутні.

Крім того, відмовляючи в позові, апеляційний
суд посилався на те, що  відповідно до п.
п.5 та 10 вказаного Закону виключено положення щодо відшкодування моральної
шкоди, в зв'язку з чим вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

Проте, погодитися  з
такими  висновками  суду апеляційної інстанції не  можна, оскільки Закон України “Про Державний
бюджет України на  2007 рік” набрав
чинності з 1 січня 2007 року і не поширюється на правовідносини, які виникли
між сторонами до 1 січня 2007 року. Тому суд першої  інстанції вірно  застосував закон, який  діяв  в
період  втрати  працездатності  позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачу висновком МСЕК від 22 квітня 2003 року встановлено 15 % стійкої втрати
працездатності внаслідок професійного захворювання, таким  чином
ОСОБА_1.  отримав  право на
відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вимог  п. “е” ст. 21 , ст. 28 Закону  у
разі  настання  страхового випадку Фонд зобов'язаний у
встановленому законодавством  порядку
відшкодувати  страхові  виплати за моральну шкоду з  наявності
факту її  заподіяння  потерпілому.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, позивач до суду із
вказаним позовом звернувся у січня 2006 року, коли ч. 3 ст.34 цього
Закону регулювала спірні правовідносини, а вказані вище зміни до Закону  вступили в силу лише у 2007 року, тому
позивач мав право на отримання вказаної одноразової допомоги.

Районний суд  обґрунтовано дійшов  висновку про те, що відповідно до   п. 3 ст. 34 Закону Фонд зобов'язаний
відшкодувати працівнику моральну шкоду, спричинену втратою  професійної працездатності

Тобто, вищезазначене положення
Закону не позбавляє застрахованого
працівника, який втратив професійну
працездатність, права на
відшкодування   моральної шкоди,
заподіяної умовами  праці, і не  виключає обов'язок  Фонду
відшкодувати моральну шкоду, заподіяну умовами праці, у випадках
тимчасової чи  стійкої  втрати потерпілим професійної працездатності.

Рішення суду першої інстанції
відповідає  вимогам закону  та обставинам справи й  було скасовано  судом апеляційної інстанції  помилково.

За таких обставин рішення суду апеляційної
інстанції підлягають скасуванню із залишення
в  силі рішення  суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.336, 339 ЦПК
України, колегія  суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Луганської області від 20 листопада
2007 року скасувати, а рішення Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області  від 5 вересня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала  оскарженню
не  підлягає.

Головуючий                                                                     А.В.Гнатенко

Судді:                                                                                 М.І. Балюк

В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.Г.Данчук