У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 вересня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Гуменюка В.І., Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г., Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 3 травня 2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м. Києва від              23 липня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку
ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України з позовом до ОСОБА_2 про визнання
таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 1996 року, а
лише залишається прописаним у ній. Оскільки відповідач забрав усі особисті речі
та переїхав на постійне місце проживання до своєї сім'ї, перешкод у вселенні
йому ніхто не чинить, він не оплачує рахунки за комунальні послуги, не бере
участі в поточному ремонті квартири, не цікавиться нею та не намагається
вселитися, а тому втратив право користування жилим приміщенням.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 3
травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2007 року, позов
задоволено. Постановлено визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування
жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати постановлені судові рішення й направити
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого
погодилася й апеляційна інстанція, виходив із того, що відповідач із 1996 року
без поважних причин не проживає в квартирі, речі свої забрав, житлом не
цікавиться, участі в поточному ремонті та оплаті комунальних послуг не бере, а
тому втратив право користування жилими приміщеннями в ній, тобто з підстав,
передбачених ст. 71 ЖК України.

Проте з таким висновком судів погодитися не можна,
оскільки він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Суд може визнати особу такою, що втратила
право користування жилим
приміщенням,  лише з однієї  вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.
71 або              ст. 107  ЖК.
Змінити  підставу позову суд
вправі тільки за згодою позивача.

Як убачається з матеріалів справи, у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: позивачка ОСОБА_1, її син,
ОСОБА_3, та відповідач ОСОБА_2

Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що
містяться в п.п. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року №2 “Про деякі питання, що виникають в практиці застосування
судами Житлового кодексу України”, право користування жилим приміщенням при
тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом
шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності
цих осіб понад встановлені строки з поважних причин  (перебування у відрядженні, внаслідок
неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути
продовжений судом.

Згідно зі ст.ст. 29, 310 ЦК України місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання
в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому
фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може
мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця
проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Постановлюючи рішення, суд у його обгрунтування взяв лише
доводи позивачки, акти ЖЕКу про відсутність ОСОБА_2 у квартирі та показання
сусідів. Надіславши запити в правоохоронні органи про наявність звернень
відповідача з приводу перешкоджання в користуванні квартирою та в районну
поліклініку про наявність його звернень до цього закладу та перебування в ньому
на обліку, суд відповідей не отримав і постановив передчасне рішення.

Разом з тим суд у порушення вказаних норм не врахував
заперечення відповідача про те, що він не має іншого житла, тимчасово не
проживав у квартирі у зв'язку з роботою, а пізніше - у зв'язку з відсутністю
вільного доступу до квартири та ключів; добровільно спірну квартиру не залишав;
за свого життя його покійний батько, ОСОБА_4, на якого був відкритий особовий
рахунок, питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування
жилим приміщенням, не ставив; не взяв до уваги неодноразові звернення ОСОБА_2
до ЖЕК з проханням не знімати його з реєстрації у квартирі через неможливість
проживання в ній, а також звернення до дільничного інспектора з приводу
перешкоджання в користуванні квартирою.

Апеляційна інстанція не усунула зазначених порушень
законодавства та в порушення вимог ст. ст. 308, 315 ЦПК України, відхиляючи
апеляційну скаргу, не зазначила конкретні факти й обставини, що спростовують
доводи відповідача та надані ним докази.

За таких обставин постановлені судові рішення підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.
336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 травня
2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2007 року скасувати, а справу передати
на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

В.І. Гуменюк

Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко