Справа №  2-1749/08/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12
листопада 2008 р.
м.
Харків

Київський районний суд м. Харкова в
складі:

Головуючого - судді Садовського К.С.

при секретарі -           Карамишевій
Н.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про примусове стягнення суми боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2008 р. представник ОСОБА_3., який діяв в інтересах позивача на
підставі довіреності, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2. на
користь позивача ОСОБА_1. за розпискою від 07 жовтня 2005 року суму основного
боргу в розмірі 30600 грн., та проценти річних в розмірі 25704 грн, а всього
56304 грн. Крім того просить стягнути судові витрати в сумах 30 грн. і 593,04
грн.

Позовні вимоги він обґрунтовував тим, що ОСОБА_1. позичив відповідачу 30600
грн. до 06 жовтня 2006 року, а потім пролонгував термін повернення грошей до 07
жовтня 2007 року. Але після закінчення визначеного строку на його вимогу
відповідач борг не повернув.

15 травня 2008 року представник позивача ОСОБА_4., який діє на підставі
довіреності, подав доповнену позовну заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_2.
на користь ОСОБА_1. суму боргу у розмірі 30600 грн., відсотки згідно умов
договору позики у розмірі 25704 грн., суму індексу інфляції у розмірі 4425,23
грн., 3 % річних від суми боргу відповідно до ст. 625 ЦК України та 3000 грн.
моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та його представник ОСОБА_4. заявили
про зменшення позовних вимог на 15000 грн., у зв'язку із частковим погашенням
боргу відповідачем. ОСОБА_1. пояснив суду, що відповідач ухиляється від
повернення суми боргу та річних, у зв'язку із чим він відчував хвилювання, що
спричинило йому моральну шкоду.

Відповідач ОСОБА_2. в судове засідання з'явився, проти позову заперечував,
посилаючись на те, що дії позивача призвели до того, що він опинився у тяжкому
матеріальному становищі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, частково
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1. з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07 жовтня 2005 року між ОСОБА_2(відповідач) та ОСОБА_1(позивач) був
укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1. передав ОСОБА_2. у власність грошові кошти в сумі 30600
грн., про що свідчить розписка /а.с.7/. Відповідно до цієї розписки ОСОБА_2. зобов'язався повернути позивачу
вищезазначену суму до 06 жовтня 2006 року, а також зобов'язався виплачувати  ОСОБА_1. річні у розмірі 36 %. Згідно з
доповненням до цієї розписки, що погоджене сторонами, строк повернення боргу
був продовжений до 07 жовтня 2007 року.

Форма договору позики сторонами дотримана.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що станом на 12.11.2008 року ОСОБА_2. повернув ОСОБА_1. в рахунок погашення боргу лише
15000 грн., що підтвердив і сам позивач. Остаток боргу в сумі 15600 грн.
ОСОБА_2. позивачу  не повернув та
ухиляється від виконання свого обов'язку по поверненню грошей. Ця сума підлягає
стягненню з відповідача.

Доводи відповідача про те, що 02.06.2007 р. його син передав ОСОБА_1. в
рахунок погашення боргу гроші в сумі еквівалентній 300 доларів США, свого
підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки документальних
підтверджень цьому факту відповідачем не надано, а позивач цей факт заперечує.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від
позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або
законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як зазначалось вище, сторони обумовили в розписці обов'язок ОСОБА_2.
сплачувати ОСОБА_1. проценти у розмірі 36 % річних. Позивач просить стягнути
відсотки станом на день пред'явлення позову в сумі 25704 грн. тобто за 28
місяців. Розрахунки позивача в цій частині є вірними, суд погоджується з ними і
стягує цю суму з відповідача.

Доводи відповідача, що по борговій розписці проценти сплачуватись не
повинні, суд вважає помилковими, оскільки право на отримання позикодавцем
процентів закріплено в ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Частина 2 статті 1048 ЦК України передбачає, що договір позики вважається
безпроцентним, якщо:  1) він укладений
між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням
підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані
речі, визначені родовими ознаками.

Ці умови не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між
сторонами по даній цивільній справі, оскільки сума позики перевищує п'ятдесятикратний
розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (850 грн.); доказів того,
що договір був укладений у зв'язку із здійсненням підприємницької діяльності
хоча б однією із сторін, суду не надано.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1. про стягнення суми індексації у зв'язку з
інфляцією є законними і підлягають задоволенню у сумі 4425,23 грн. Розрахунок
позивача цією суми є вірним (30600 х 102,2% х 102,1% х 102,9% х 102,7% х 103,8%
= 4425,23).

Вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2. трьох процентів річних від
простроченої суми не підлягають задоволенню, оскільки договором передбачений
інший розмір процентів, які вже враховані судом і повторне стягнення процентів
за той самий період суд вважає, таким, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.2
ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати
усі наявні у них докази або повідомити про них суд.

Згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4
"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

На підтвердження своїх позовних
вимог в частині заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачем не вказано, з
яких міркувань він виходив, визначаючи моральну шкоду в розмірі 3000 гривень,
суду не довів завдання йому моральної шкоди, у зв'язку з чим суд відмовляє у
задоволенні позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки
вважає її недоведеною.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати, а тому з відповідача на користь позивача стягуються витрати по сплаті
судового збору в сумі 641,10 грн. /а.с. 2, 26/ та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн. /а.с. 1/.

Керуючись ст.ст. 61, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 526, 625, 1048,
1049ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В  :

Позов ОСОБА_1.
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1суму боргу за
договором позики у розмірі 15600 грн., відсотки за договором у розмірі 25704
грн., суму індексації боргу у зв'язку з інфляцією у розмірі 4425,23 грн.,
судові витрати у розмірі 671,14 грн., а всього стягнути - 46400 /сорок шість
тисяч чотириста/ грн. 37 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_1про стягнення з
ОСОБА_23 % річних та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з дня проголошення рішення і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ