Справа №2-о-30/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

29 лютого 2008 року   Дрогобицький
міськрайонний  суд Львівської області

в складі:

головуючого   -   судді
Хомика А.П.

при секретарі
Петрів В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті
Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1про встановлення факту належності
правовстановлюючого документу, за участю зацікавленої особи - Стебницької
державної нотаріальної контори, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності
правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що в листопаді 2007 року вона
звернулась до Стебницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття
спадщини, яка відкрилась після смерті її бабці - ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак за життя склала заповіт в її користь щодо Ѕ ідеальної
частини житлового будинку, який належав їй на праві власності, та знаходиться в
АДРЕСА_1 .

Крім того, її дід, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , також за життя, в
1987 році, зробив розпорядження на випадок своєї смерті щодо другої половини
будинку АДРЕСА_1, а саме заповів їй належну йому Ѕ ідеальну частину цього
будинку.

Ознайомившись з представленими нею документами (заповітами, свідоцтвами про
смерть та ін.), держнотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, оскільки має місце невідповідність даних про особу в
правовстановлюючих документах, а саме: в свідоцтві про право власності на
будівлю, яке складено російською мовою, вказано, що половина будинковолодіння
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, тоді як майже у всіх інших документах прізвище, ім'я
та по-батькові мого діда зазначено як ОСОБА_3. Так, в свідоцтвах про
народження, одруження, в свідоцтві про смерть, в пенсійному посвідченні та в
заповіті вказано ім'я я ОСОБА_3, проте в будинковій книзі та свідоцтвах про
народження його дітей зазначено ім'я ОСОБА_3.

Таку розбіжність в належних її дідові документах пояснює лише тим, що в
50-х роках (час видачі свідоцтва про право власності), всі записи в офіційних
документах в Українській РСР проводились на російській мові, а через специфіку
сталості західного регіону України, ім'я ОСОБА_3 було переведено та записано як
ОСОБА_3.

Вважає, що на даний час неможливо усунути невідповідність даних в офіційних
документах діда шляхом внесення відповідних змін організацією, що видала
правовстановлюючий документ на частину будинку, за відсутністю цієї
організації, а тому просить суд постановити рішення, яким встановити факт
належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на
будівлю від 20 квітня 1952 року, р. №125, - саме ОСОБА_3, як співвласнику Ѕ
ідеальної частини будинковолодіння АДРЕСА_1.

В судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала, доповнивши, що
належність ОСОБА_3 вказаного правовстановлюючого документу має для неї юридичне
значення, оскільки дає право на отримання свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, а тому просить заяву задоволити.

Державний нотаріус Стебницької державної нотаріальної контори в судове
засідання не з'явилась, подавши заяву, в якій просять справу розглядати у її
відсутності та не заперечує проти задоволення заяви.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому
ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання
зацікавленою особою позову (заяви) суд, за наявності для того законних підстав,
ухвалює судове рішення про задоволення позову (заяви).

Як встановлено матеріалами справи, прізвище, ім'я та по-батькові покійного
діда заявниці - ОСОБА_3 , вказані в свідоцтві про право власності на будівлю -
Ѕ будинку АДРЕСА_1 від 20 квітня 1952 року, р. №125, співпадають з даними копій
його свідоцтва про народження, одруження і смерті, та в інших його особистих
документах. Однак, внаслідок помилки в свідоцтві щодо прізвища діда заявниці,
остання не може отримати спадщини за заповітом після його смерті.

При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту правовстановлюючого
документу має для заявниці юридичне значення (дає право на отримання спадщини),
а тому визнання заяви зацікавленою особою не суперечить закону і не порушує права,
свободи та інтереси інших осіб, і підстав для не прийняття визнання заяви
зацікавленою особою судом не встановлено.

Таким чином заява є підставною і підлягає до задоволення.

З врахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 130, 174 209, 212,
214-215, 256-259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на будівлю
від 20 квітня 1952 року, р. №125, як співвласнику Ѕ ідеальної частини
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя