У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 березня
2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:                                Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,            Балюка
М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Коростенського міського відділу земельних ресурсів,
виконавчого комітету Коростенської міської ради про усунення перешкод у
землекористуванні, визнання рішення незаконним, визнання права власності на
земельну ділянку та зобов'язання знести гараж, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на
рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада
2007 року,

встановила:

У
травні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом,  мотивуючи його тим, що на підставі договору
купівлі-продажу від 9 червня 1990 року, йому належить квартира АДРЕСА_1, що
складає 25/100 частини будинку. Його сусідами є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2  яким належить 26/100, 33/100, 16/100  частин будинку.

Зазначав, що рішенням виконкому
Коростенської міської ради від        16
лютого 1994 року № 51 йому передано у приватну власність земельну ділянку
площею 0,02 га для обслуговування жилого будинку, яка була виділена йому в
натурі та якою він весь цей період користувався. Однак, 6 квітня       2006 року ОСОБА_2, в порушення ст.109
Земельного кодексу України на його частину земельної ділянки завезено щебінь, а
в подальшому збудовано гараж.

Вказував, що у квітні 2006 року він звернувся до відділу земельних
ресурсів, де його ознайомили з новим розподілом земельної ділянки між
співвласниками будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Коростенського виконкому
міської ради від 11 лютого 2003 року, у якому визначено: ОСОБА_4 -  255 кв. м., ОСОБА_1 - 211 кв. м., ОСОБА_3 -
238 кв. м., ОСОБА_2 - 159 кв. м., в загальне користування - 362 кв. м., про
зазначений розподіл йому не було відомо до теперішнього часу.

Оскільки позивач вважав, що вказаний розподіл земельної ділянки між
співвласниками  будинку та виділення їм
земельних ділянок в натурі не відповідає дійсності, позбавляє його можливості в
повному обсязі користуватися належною йому
на праві власності земельною ділянкою, чим порушується його право
власності передбачене ст. 14 Конституції України,      ст. ст. 78, 81, 90, 140 Земельного
кодексу України, просив визнати недійсним рішення Коростенського виконкому
міської ради від 11 лютого 2003 року про розподіл земельної ділянки між співвласниками
будинку АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на земельну ділянку 39 кв. м,
яка є частиною земельної ділянки площею 0,02 га, що належить йому на праві
власності, зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 знести незаконно збудований гараж .

Рішенням  Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 10 жовтня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 29 листопада 2007 року рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2007 року залишено без
змін.

У поданій до Верховного Суду
України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення рішення
Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня    2007 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 29 листопада 2007 року, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом
норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до
вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів
справи вбачається, що оскаржувані судові рішення постановлено з додержанням
норм матеріального і процесуального права та передбачені ст. 338 ЦПК України
підстави для їх обов'язкового скасування відсутні.

Керуючись ст.
ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10
жовтня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від      29 листопада 2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.М.
Барсукова

М.І. Балюк