Справа
№2-146  /2008р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ (обґрунтоване)

04 квітня 2008 року                           м.
Звенигородка

Звенигородський районний суд,
Черкаської області  в складі

Головуючого судді: Дудніченко В.М. При секретарі: Літвін Н.М.

Адвоката: ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщені Звенигородського
районного суду цивільну справу за позовом: фізичної особи ОСОБА_2 до фізичної
особи ОСОБА_3 третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4
про стягнення матеріальної завданої внаслідок скоєного злочину,-

встановив:

Позивач ОСОБА_2 просить суд:

1. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 користь ОСОБА_2, 1399,92 грн. в рахунок
відшкодування завданої матеріальної шкоди.

2. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2,  20000 грн. в рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди.

3. Стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь, ОСОБА_2, судові витрати в сумі
1500 грн..

ОСОБА_2 мотивує свої позивні вимоги тим, що 26.11.2004
року близько 16 год. ЗО хв. На автомобільній дорозі сі сторони с. Рибінське в
напрямку м. Волноваха Волноваського району Донецької області, в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди яка сталася з вини ОСОБА_4 йому та ОСОБА_5 було
нанесено тяжкі тілесні ушкодження.

В зв»язку з чим він поніс матеріальну шкоду витрати які
складаються з придбання ліків витрати на неодноразові поїздки до суду при
розгляді кримінальної справи, а також поніс судові витрати за надану правову
допомогу.

Також від отриманих тілесних ушкоджень йому завдана моральна шкода яка
заключається, в тому, що отримання ним тілесних ушкоджень стало причиною цілої
гами негативних почуттів: страху, збентеження, невпевненості в своєму
майбутньому. У нього надзвичайно погіршився стан нервової системи, він постійно
відчуває небезпеку для себе та своїх рідних, його систематично мучать жахливі
сни, в яких він та його рідні постійно потрапляємо в дорожні пригоди і
отримуємо страшні фізичні травми.

Крім того, небажання відповідача в добровільному порядку
відшкодувати мені хоча б заподіяну ним матеріальну шкоду, непродуктивність
витрат свого часу, фізичних та душевних сил в ході досудового та судового
слідства, проведення консультацій по справі ущемляють його свободу та
позбавляють повноцінного відпочинку і спілкування  із його рідними та друзями.

В силу свого психотравмуючого характеру вищевказана ситуація перешкоджає
йому в реалізації соціально - та особисто значущих потреб, а саме: в
матеріальному благополуччі, в сприятливому сімейному кліматі, в збереженні
звичного душевного стану та способу життя, який на сьогоднішній день
безповоротно втрачено.

1

Відповідач
ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився звернувся із заявою про те, що позов
визнає частково та про розгляд справи в його відсутністю.

Суд
вислухавши позивача дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних мотивів:

26.11.2004 року близько 16 год. ЗО хв. ОСОБА_4, керуючи
по усному дозволу свого сина ОСОБА_3 автомобілем марки ВАЗ-21013 д/н НОМЕР_1,
який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 і переданому по генеральному
дорученню ОСОБА_3, рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год. по автодорозі зі
сторони села Рибінське в напрямку м. Волноваха Донецької області, в порушення
вимог п.2.3 "б" і п.12.1 Правил дорожнього руху України, проявивши
неуважність та необережність, маючи реальну і об"єктитвну можливість
вчасно побачити пішоходів ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які рухались в попутному
з ним напрямку по узбіччю зустрічної полоси руху, відволікшись від керування
автомобілем, виїхав на узбіччя зустрічної полоси руху і здійснив наїзд на
пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, внаслідок чого в результаті вказаної ДТП їм були
заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

17 лютого 2006 року вироком Волновахського районного суду
Донецької області ОСОБА_4 визнано винним в
скоєні злочину передбачено ч.2 ст. 28 6 КК України, та призначено
покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі із позбавленням права керування
всіма видами транспортних засобів строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від
призначеного основного покарання, якщо він на протязі трьох років не скоїть
нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

Вирок вступив в законну силу, в зв»язку з чим на підставі
п.4, ст.. 61 ЦПК України ОСОБА_2 звільнений від доказування, хто винен в
дорожньо-транспортній пригоді яка сталася 26.11. 2004 року з його участю.

Відповідно до вимог п. 23, Постанови Пленуму Верховного
Суду України « Про практику застосування судами України законодавства у справах
про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а
також про адміністративні правопорушення на транспорті», потерпілий, якому
внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову
шкоду, вправі пред»явити цивільний позов про її відшкодування до підсудного або
до особи, котра за законом несе матеріальну відповідальність за заподіяну
шкоду.

Згідно з ч.І ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана
фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній
правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди,
тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено що автомобілем марки ВАЗ-21013 д/н
НОМЕР_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 і переданому ним по
генеральному дорученню ОСОБА_3, керував засуджений ОСОБА_4 без належного
правового оформлення то відповідно до вимог ст. . 1187 ч.2 ЦК України та п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 з
послідуючими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди» суб»єктом відповідальності за завдану мені шкоду має
бути ОСОБА_3 який здійснював експлуатацію автомобіля на підставі довіреності.

ОСОБА_2 в наслідок лікування від отриманих тілесних
ушкоджень поніс витрати на придбання ліків на загальну суму 1399 грн. 92 коп.,
що підтверджується висновком експерта (а.с.6-8), довідками лікуючого лікаря, та
довідками з аптек, про вартість придбаних ліків (а.с. 9,10,11,12,13, 14,16).

ОСОБА_2 в зв»язку з розглядом кримінальної справи, за своїм станом здоров»я
не міг власноручно керувати власним автомобілем, також не міг пересуватись в
громадському транспорті, в зв»язку з чим був змушений звернутись за платною
допомогою до ОСОБА_8, щоб ОСОБА_8 доставив автомобілем із с.Вогачівка,
Звенигородського району, Черкаської області до м. Волноваха, Донецької області,
за що заплатив ОСОБА_8 600 грн., що підтверджується розписками ОСОБА_8 та
чеками на придбання палива (а.с.35,36,37,38,39) . ОСОБА_2 також поніс витрати
на придбання проїзного документа в сумі 37.70 грн.

2

на
поїздку при розгляді кримінальної справи,
(а.с.40). Всього на загальну суму 1399 грн. 92 коп.

Внаслідок отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень суд
вважає, що ОСОБА_2 завдана і моральна шкода яка заключається в тому, що він
поніс фізичні та моральні страждання від отриманих тілесних ушкоджень, став
інвалідом, втратив роботу, порушено його звичайний спосіб життя. Крім того,
небажання відповідача в добровільному порядку відшкодувати ОСОБА_2 хоча б
заподіяну ним матеріальну шкоду, непродуктивність витрат часу, фізичних та
душевних сил в ході досудового та судового слідства, проведення консультацій по
справі ущемляють його свободу та позбавляють повноцінного відпочинку і
спілкування  із його рідними та друзями.

Суд оцінює моральну шкоду в 15000 грн.

ОСОБА_2 при розгляді цивільної справі поніс судові
витрати за надану правову допомогу в сумі 1500 грн., що підтверджується
квитанцією до прибуткового касового ордера, (а.с.18) .

Відповідно до ч.З ст.81 ЦПК України не підлягають оплаті
при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи витрати
на інформаційно-технічне забезпечення у справах про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю особи.

Відповідно до п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про
державне мито" від 21.01.1993 року від сплати державного мита звільняються
позивачі - за позовами про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я, а також смертю годувальника.

Державне мито за розгляд справи в суді яке складає 51
грн. та за інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в суді яке
складає ЗО грн. необхідно стягнути із ОСОБА_3.

ОСОБА_2 від сплати Державного мита звільнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16,22,1166,1167,1187
ЦК України. Керуючись ст. ст.
10.11.60.212-215.224-227 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2755 грн.
90 коп. відшкодування завданої матеріальної шкоди, 15000 грн. завданої
моральної шкоди, 1500 грн. судових витрат за надану правову допомогу.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 51 грн. Державного
мита за розгляд справи в суді.

Стягнути із ОСОБА_3 ЗО грн. за інформаційне технічне забезпечення розгляду
справи на р/р 0100 в УДК у Звенигородському районі МФО 854018. Код
22050000  Банк одержувача ГУДКУ у
Черкаській області.

ОСОБА_2 звільнити від сплати судових витрат.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути
подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
Черкаської області через Звенигородський районний суд.

Суддя                Дудніченко В.М.