Справа
№ 4262
в 1 інстанції Подрезова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня
2008 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого -
Лащенка В.Д.

суддів - Оношко
Г.М. ,  Воробйової Н.С.

при секретарі -
Гашицькому К.О.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Державного спеціалізованого підприємства „Комплекс" на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду від 02 листопада 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства „Комплекс" про
стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановила:

У серпні
2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного спеціалізованого
підприємства „Комплекс" про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Свої вимоги мотивував тим,  що працює
переробником РАВ ЦПРАВ з 1987 року у відповідача. Оскільки він працює у зоні
відчуження,  йому за час роботи в період
з 01 січня 2003 року по 01 січня 2006 року повинна виплачуватися щомісячно
доплата до заробітної плати відповідно до вимог
ст.  39 Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян,  які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат та 50 відсотків премії. Проте відповідач виплачує
йому доплату відповідно до постанови KM України від 26
липня 1996 року № 836 в розмірі 118 грн. 80 коп. та 50 відсотків премії від
вказаної суми.

З
урахуванням зазначеного просив стягнути з Державного спеціалізованого
підприємства „Комплекс" 334 847 грн. 16 коп. недоплаченої заробітної
плати.

Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2007
року позов задоволено,  стягнуто з
Державного спеціалізованого    підприємства    „Комплекс"     на
користь    ОСОБА_1

334 847 грн. 16 коп.,
на користь держави   3
348 грн. 40 коп. судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

В апеляційній
скарзі Державне спеціалізоване підприємство „Комплекс" просить рішення
суду скасувати,  посилаючись на
неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування
обставин,  що мають значення для справи.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 працює в зоні
відчуження на Державному підприємстві „Комплекс" з 20 липня 1987 року на
посаді переробника РАВ ЦПРАВ.

Позивачу
проводилися нарахування та виплата доплат за роботу в зоні безумовного
відселення помісячно за 2003-2005 роки відповідно до постанови KM
України від 26 липня 1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати
особам,  які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з розрахунку 178 грн. 20 коп. щомісячно.

Статтею
39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено,  що
громадяни,  які працюють в зоні
радіоактивного забруднення,  провадяться
доплати,  зокрема,  в зоні відчуження в розмірі визначеному
постановою KM України від 29 січня 2003 року № 137 „Про доплати і
компенсації особам,  які працюють у зоні
відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного
відселення жителів" в дев'ятикратному розміру доплати,  встановленої для громадян,  які працюють у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення,  плюс премія
в розмірі 50 відсотків від цієї суми. Розмір доплати має становити 27
мінімальних заробітних плат та 50 відсотків премії від цієї суми.

Позивачу
проводилася нарахування та виплата допомоги за роботу в зоні відчуження в сумі
118 грн. 80 коп. та премії в розмірі 59 грн. 40 коп.,  а всього 178 грн. 20 коп.

Слід
зазначити,  що встановлений ще в 1996
році постановою КМУ № 836 розмір доплати за роботу в зоні відчуження не
відповідає розміру,  встановленому
Законом України „Про статус і соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та постановою KM України від 29 січня 2003 року № 137,  тому застосуванню підлягає саме стаття 39
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та  постанова КМУ №137.

З
урахуванням отриманої позивачем доплати та встановленого на момент виплати
розміру мінімальних заробітних плат,  суд
першої інстанції правильно прийшов до висновку,
що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 334847 грн.
16 коп.

Доводи апеляційної
скарги про необхідність застосування положень постанови KM
України № 836,  відповідно до якої
позивачу правильно нараховувалися і виплачувалися доплати,  не можуть бути враховані,  оскільки виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору,  застосуванню підлягає
саме  ст.
39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та

постанова
КМУ№137.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Державного спеціалізованого підприємства „Комплекс" відхилити,  а рішення Білоцерківського міськрайонного
суду від 02 листопада 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.