Справа
№2-226/2008 рік
ТАТАРБУНАРСЬКИЙ  РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2008 року Татарбунарський районний суд
Одеської області у складі:

головуючого - судді                          Сивоконь Т.І.

при секретарі                                Коваленко І.М.

за участі адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари
справу за позовом ОСОБА_2 до Білоліської сільської ради Татарбунарського району
Одеської області  про визнання права
власності на будинок,

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом
до відповідача, у якому просить  визнати за
нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 Татарбунарського району
Одеської області, який лишився після смерті ОСОБА_3, посилаючись на слідуючі
обставини.

06 листопада 1999 року ОСОБА_3 купив
вищевказаний будинок у ОСОБА_4. Позивачка на той час проживала одна за адресою
АДРЕСА_2, тому ОСОБА_3 того ж року перейшов жити до неї, де вони почали вести
спільне господарство. 15 грудня 2005 року спадкодавець помер і його поховання
проводила ОСОБА_2.

Позивачка вказує на те, що з померлим
ОСОБА_3. вона сумісно проживала більше п'яти років до його смерті і, оскільки
відсутні спадкоємці першої, другої та третьої черги після смерті ОСОБА_3, тому
вона як спадкоємець четвертої черги має право успадкувати належний померлому
будинок по АДРЕСА_1 Татарбунарського району Одеської області.

В Татарбунарській державній
нотаріальній конторі позивачка  отримала
відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3,
мотивовану тим, що факт сумісного проживання з померлим необхідно встановити  в судовому порядку. Тому ОСОБА_2. просить
постановити рішення, яким визнати за нею право власності на вищезазначений
будинок, оскільки вона  є єдиною
спадкоємицею  і ніхто більше на спадок не
претендує.

Представник позивачки в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача - Білоліської
сільської ради Татарбунарського району Одеської області  в судовому засіданні  позовні вимоги не визнала, пояснила, що
твердження позивачки про те, що вона проживала разом з ОСОБА_3. до його смерті
більше п'яти років не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки даний
факт співмешкання  мав місце лише в кінці
2004 року - на  початку 2005 року і, що
згідно погосподарської книги сільської ради, ОСОБА_2. зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 був зареєстрований - по АДРЕСА_3, про що вона надала
довідку сільської ради. Крім того, представник відповідача посилається на
показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6., із пояснень яких, даних в минулому  судовому засіданні в іншому складі суду, стало
відомо, що ОСОБА_5, який  працював на той
час дільничим інспектором села Білолісся, весь час доставляв  ОСОБА_3 на лікування в Одеську  обласну психіатричну лікарню №2, а  ОСОБА_6. під час перебування ОСОБА_3 в
лікарні отримувала пенсію за довіренністю, тому, на її думку, вони
підтверджують те, що ОСОБА_2. та ОСОБА_3 не проживали разом. До того ж,
представник відповідача вказує, що Татарбунарський РВ ГУМВС  розпочав розшук дочки померлого за заявою
Білоліської сільської ради, яка, на її думку, має право успадкувати зазначений
будинок, але у випадку, якщо остання не знайдеться, відповідач просить передати
будинок у розпорядження Білоліської сільської ради.

Заслухавши
пояснення і доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає  задоволенню.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Як вбачається із копії договору
купівлі-продажу від 06.11.1999 року (а.с.3) ОСОБА_3 купив будинок по АДРЕСА_1
Татарбунарського району Одеської області у ОСОБА_4.

Довідкою № 351 від 23.06.2006 року
(а.с.6), виданою Білоліською сільською радою, підтверджується, що позивачка
проводила поховання ОСОБА_3

З листа нотаріуса (а.с.8) видно, що
позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону у зв'язку з відсутністю відомостей про сумісне мешкання позивачки зі
спадкодавцем.

Суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача про те, що
факт співмешкання ОСОБА_2. з ОСОБА_3. однією сім'єю  мав місце лише в кінці 2004 року -  на  початку
2005 року, так як весь останній час він перебував у лікарні, оскільки такі
доводи представника відповідача
спростовуються добутими у минулому судовому засіданні в іншому складі
суду доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6., на які посилається
представник відповідача та які були оголошені в судовому  засіданні, і, відносно яких сторони не
заперечували. Згідно вказаних свідчень, ОСОБА_3. приїхав в с. Білолісся та
придбав будинок в 1999 році, однак в кінці цього ж року почав проживати з позивачкою
по справі, вести спільне  господарство у
будинку останньої. Також встановлено, що ОСОБА_3 дійсно періодично лікувався в
Одеській  обласній психіатричній лікарні
№2, що підтверджується довідкою №331 від 24.05.2008 року (а.с.150), весь
останній час, протягом якого ОСОБА_3 не лікувався він проживав у позивачки. У
2000 році ОСОБА_3 заборгував ОСОБА_7. і тільки тому на неї була оформлена
довіреність на отримання пенсії до повного погашення боргу. ОСОБА_6. також було
пояснено, що вікна її магазину виходять у двір позивачки, тому вона бачила, що
ОСОБА_3 проживав у ОСОБА_2., а після його смерті вона проводила поховання.

Посилання представника
відповідача на те, що у померлого ОСОБА_3 є дочка, яка, на її думку, має право
успадкувати зазначений будинок, не знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки у встановлений законом строк до Державної нотаріальної
контори із заявами про прийняття спадщини ніхто, крім позивачки, не звертався.
До того ж, відповідно до листа-повідомлення Татарбунарського РВ ГУМВС за
№71/5635 від 06.10.2006 року (а.с.149), по даним адресного бюро Одеської
області ОСОБА_8, вказана Білоліською сільською радою, нібито як дочка
померлого, по м.Одеса та області не значиться. Також даних про переміну
прізвища з ОСОБА_8. на інше прізвище немає.

Інформація про те, що згідно
погосподарської книги сільської ради ОСОБА_2. зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 був зареєстрований - по АДРЕСА_1 і до дня смерті проживав в
своєму будинку сам, не відповідає дійсності, оскільки була спростована в
минулому  судовому засіданні поясненнями
свідків. Це свідчить про певну зацікавленність представника Білоліської
сільської ради, яка також підтверджується проханням, викладеним в запереченні
останньої, про передачу спірного будинку в розпорядження сільської ради, на
випадок не встановлення місця перебування дочки.

В силу ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1258 ЦК
України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна
наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на
успадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ст.1264 ЦК України, у
четверту чергу право на успадкування за законом мають особи, які проживали із
спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу  відкриття спадщини.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 і після  його смерті
відкрилась спадщина на належний йому, згідно договору купівлі-продажу, будинок
по АДРЕСА_1 Татарбунарського району Одеської області. Після смерті ОСОБА_3 інші
особи, крім  ОСОБА_2., до Державної
нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались. В
судовому засіданні, дослідженими судом доказами доведено, що ОСОБА_2. не менше
п'яти років проживала з ОСОБА_3. однією сім'єю до часу відкриття спадщини,
похоронивши його після смерті. Крім того, сторони не заперечували та були
згодні з доказами, наданими та дослідженими в минулому судовому засіданні в
іншому складі суду.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2. є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_3 четвертої черги,
інших  спадкоємців попередніх черг не виявлено, тому, суд вважає, що за ОСОБА_2 повинно бути визнано право
власності на будинок, який розташований по АДРЕСА_1  Татарбунарського району Одеської області, що
залишився після смерті ОСОБА_3.

Керуючись
ст.ст.58-60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.1216,1258,1264
ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2  до Білоліської сільської ради  Татарбунарського району Одеської області про
визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати
за  ОСОБА_2 право власності на будинок, який
розташований по АДРЕСА_1
Татарбунарського району Одеської області, що залишився після смерті
ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до Одеського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя                     Сивоконь