УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 грудня  2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Жайворонок Т.Є.,

Перепічая В.С.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Берегівської міської
ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення Берегівської міської ради та
недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку за
касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 2 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред'явили в суді
позов до Берегівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення
Берегівської міської ради, недійсними договору купівлі-продажу та державного
акта на право власності на земельну ділянку.

Зазначали, що вони та ОСОБА_3 є співвласниками
будинку               АДРЕСА_1,
прибудинкова  земельна ділянка якого
становить 758 кв.м.

Своїми неправомірними діями відповідачка перешкоджає їм
користуватися прибудинковою територією, змінила замки на воротах, позбавила їх
можливості здійснювати ремонт у їхній частині будинку, розпочала будівництво
приміщень.

Згодом вони дізналися, що рішенням Берегівської міської
ради від 21 грудня 2005 року № 918 міська рада продала підприємцюОСОБА_3 за 1
914 грн. 06 коп. земельну ділянку площею 46 кв.м., що за адресою:                          АДРЕСА_1, для ведення
комерційної діяльності. Цим же рішенням було доручено міському голові укласти
договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від імені міської ради.

Посилаючись на те, що продаж частини зазначеної земельної
ділянки здійснений у порушення норм закону й без погодження з ними, позивачі
просили визнати рішення Берегівської міської ради від 21 грудня 2005 року               № 918 незаконним, визнати
недійсними договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки та державний
акт на землю, якщо такі існують.

У подальшому позивачі змінили позовні вимоги. Вони
відмовилися від позовних вимог про визнання незаконним рішення Берегівської
міської ради від 21 грудня 2005 року № 918 та
визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Зазначали,
що рішенням Берегівської міської ради від                    27 лютого 2004 року № 425
безоплатно передано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0396 га, що за адресою:
АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що зазначена земельна ділянка знаходиться в
їхньому спільному користуванні для обслуговування будинку та рішенням міської
ради порушено їхні права як співвласників будинку, позивачі просили визнати
незаконним вказане рішення міської ради й недійсним виданий на підставі цього
рішення державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачці.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської
області від                     8 грудня
2006 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено: визнано рішення Берегівської
міської ради від 27 лютого 2004 року таким, що не відповідає вимогам закону, і
визнано недійсним виданий на підставі цього рішення ОСОБА_3 державний акт на
право власності на земельну ділянку площею 0,0396 га; стягнуто солідарно з
Берегівської міської ради та ОСОБА_3 на користь позивачів 550 грн. витрат на
правову допомогу та 59 грн. 50 коп. судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 2
березня 2007 року рішення суду в частині визнання незаконним рішення міської
ради скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 2
березня                   2007 року
рішення районного суду в частині визнання недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку скасовано й у цій частині ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,                ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі позивачі просять скасувати рішення та
ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права й порушення норм процесуального права, і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання рішення
Берегівської міської ради від 27 лютого 2004 року таким, що не відповідає
вимогам закону, і закриваючи в цій частині провадження у справі, апеляційний
суд виходив із положень п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України та дійшов висновку про те,
що цей спір між сторонами носить публічно-правовий характер і відноситься до
компетенції адміністративних судів.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він
ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права.

При здійсненні повноважень власника землі рада є не суб'єктом владних
повноважень у тому значенні цього терміну, в якому його вжито в п. 1 ч.1               ст. 17 КАС, а рівноправним суб'єктом
земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права
розпоряджатися землею.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п-п. 2, 7  постанови від 16 квітня 2004 року № 7
“Про  практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді цивільних справ”, спори, які виникають із
земельних правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства.
За заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого
самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє
правильність цього рішення та вирішує спір по суті.

Ураховуючи наведене,
зазначений спір є цивільно-правовим і відповідно до вищевказаних норм права
підсудний місцевим судам загальної юрисдикції, а не адміністративним судам.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в апеляційного суду не було
підстав закривати провадження у справі в частині визнання незаконним рішення
міської ради, а тому ухвала апеляційного суду від 2 березня 2007 року підлягає
скасуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним
державного акта на право власності на земельну ділянку розміром 0, 0396 га.,
виданого ОСОБА_3, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, апеляційний суд виходив лише з того, що
оскільки на момент постановлення апеляційним судом рішення є дійсним рішення
Берегівської міської ради від 27 лютого                 2004 року,  на підставі якого видано ОСОБА_3 державний
акт на право власності на земельну ділянку площею 0,396 га, що по АДРЕСА_1, то
відсутні й підстави для визнання його недійсним.

З огляду на вищевикладене, безпідставне закриття
провадження у справі в зазначеній частині, визнати законним і
обґрунтованим  рішення суду не можна,
тому воно як постановлене з порушенням норм матеріального  та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України,
підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня
2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Т.Є. Жайворонок

Н.П. Лященко

В.С. Перепічай

Ю.В. Прокопчук