У х в а л а

іменем
україни

19 березня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого          Патрюка М.В.,

суддів:                   Пшонки М.П.,                        Костенка А.В.,

Лященко
Н.П.,                       Прокопчука
Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Дніпродзержинську про стягнення моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 серпня
2007 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_1. звернулася до суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона в жовтні 2004 року при виконанні
трудових обов'язків як машиніст конвеєра ВАТ “Дніпровський меткомбінат”
одержала важку виробничу травму. Відповідно до висновку МСЕК від 31 січня 2005
року їй вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності та визнано
інвалідом третьої групи. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила
стягнути на її користь моральну шкоду.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 22 березня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, з
відповідача на користь позивачки стягнуто 35 тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 серпня 2007 року
рішення районного суду скасовано, відмовленоОСОБА_1. у задоволенні її позовних
вимог.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1. ставить питання про скасування  рішення апеляційного суду й залишення в силі
рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в
позовіОСОБА_1., апеляційний суд виходив із того, що на момент розгляду справи
діяв Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік»,  п. 22 ст. 71 якого призупинено дію статей
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон) у частині відшкодування моральної шкоди.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх
із порушенням норм матеріального й процесуального права.

Так, норми ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону передбачають обов'язок Фонду
відшкодувати моральну шкоду в разі настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 13 Закону страховим випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому
професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у цьому
Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Під час розгляду справи, а також з акта огляду МСЕК від 31 січня 2005 року
встановлено, що позивачці встановлено 50% втрати професійної  працездатності і її визнано інвалідом третьої
групи. Таким чином, ОСОБА_1. отримала право на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,
апеляційний суд не врахував, що страховий випадок із позивачкою настав 18
жовтня 2004 року, коли їй вперше було встановлено стійку втрату працездатності
у зв'язку з професійним захворюванням, із цього часу в неї виникло право на
відшкодування моральної шкоди, тобто до набрання чинності Законом України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та
давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та
процесуального закону.

З урахуванням наведеного рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 серпня 2007 року
скасувати, а рішення Заводського районного суду                           м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 22 березня 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.В. Патрюк

Судді:                                                                                 М.П.
Пшонка

А.В. Костенко

Н.П.
Лященко

Ю.В. Прокопчук