Справа № 22-870/08                                                 Головуючий в  суді 1 інст: Сидоренко З.С.
Доповідач:                Мельник Ю.М.
РІШЕННЯ

іменем
України

7 липня  2008 року
м. Рівне

Колегія суддів  судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді:                                          Мельника Ю.М.

суддів:
Хилевича С.В. , Ковальчук Н.М.,

при секретарі судового засідання                     Омельчук А.М.

за участю  представника позивача                   ОСОБА_5

відповідачів                                                      ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1та ОСОБА_2на рішення Дубровицького районного суду  від   23 квітня  2008 року по справі за
позовом  державного
підприємства «Висоцький держлісгосп»  про
виселення із  гуртожитку

в с т а н о в и л а:

У
липні  2007
року ДП «Висоцький держлісгосп»   звернувся в суд із позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
виселення із АДРЕСА_1

В обґрунтування позову покликався на те, що
відповідачі самоправно вселилися у зазначене житлове приміщення, чим
порушують право власності позивача , а тому підлягають виселенню із  цього житлового приміщення .

У жовтні  2007 року  позивач
позовні вимоги змінив і просив виселити відповідачів із АДРЕСА_1, як
таких , що поселились у цей гуртожиток самоправно.( а.с.47)

Рішенням Дубровицького районного суду від
23 квітня 2008 року  відповідачів
було виселено із АДРЕСА_1

Не погодившись із рішенням суду , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали  апеляційну скаргу, в якій зазначили , що суд
першої інстанції не з'ясував усіх обставин, що мають істотне значення для
правильного вирішення справи,  внаслідок
чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи .

Зокрема зазначив, що суд безпідставно прийшов до висновку , що відповідачі
вселились у спірне житлове приміщення самоправно , оскільки вселення у цю
квартиру було здійснено з дозволу власника житла - ОСОБА_3  Після відчуження квартири ОСОБА_3 для  ДП «Висоцький держлісгосп» сім»я відповідачів
продовжувала проживати у цій квартирі.

Окрім того , судом не враховано , що
спірна квартира та будинок  ,  в якому знаходиться ця квартира, не набули
статусу гуртожитку , оскільки виконавчий комітет місцевої ради не приймав
рішення про зміну статусу  житлового
будинку на  гуртожиток.

Із зазначених  підстав просили  рішення суду скасувати ,  і ухвалити нове рішення  про відмову в позові.

В судовому засіданні апеляційного
суду   ОСОБА_1 та
ОСОБА_2,
давши пояснення в межах доводів апеляційної скарги, просять
її задовольнити в повному обсязі.

Представник  позивача , вказуючи на
безпідставність  доводів апеляційної
скарги, просить її відхилити, а рішення суду 1 інстанції -
залишити без зміни.

Заслухавши пояснення сторін ,  дослідивши матеріали справи  та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку,  що апеляційна
скарга   підлягає до задоволення ,
виходячи із такого.

Задовольняючи позов ДП «Висоцький держлісгосп» , суд 1 інстанції виходив із
того ,що відповідачі без  законних
підстав  самоправно вселилися у
приміщення гуртожитку - АДРЕСА_1і проживають в ньому , а тому вони підлягають
виселенню із цього житлового приміщення.

Колегія суддів із таким висновком
суду 1 інстанції не погоджується із наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 ЖК України  ніхто
не може бути виселений із займаного приміщення
або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав
і в порядку , передбачених законом.

Як вбачається із позовної заяви , позивач просив виселити відповідачів із
гуртожитку - АДРЕСА_1, як осіб , які самоуправно зайняли це приміщення.

Згідно вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених
позивачем вимог.

Із роз»яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду
України  від  12 квітня 1985 р. «Про деякі питання , що
виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» слідує , що
вирішуючи спори про виселення з гуртожитків , судам слід з»ясовувати, чи є
гуртожитком  приміщення, яке займає
відповідач.

Місцевий суд,  прийнявши рішення про
виселення  відповідачів із
гуртожитку,  не перевірив статусу
приміщення , яке займають відповідачі і вважав його гуртожитком.

Між тим,  у технічному паспорті
АДРЕСА_1значиться як квартира в житловому будинку.( а.с.17-18)

Відповідно до ст. 127 ЖК України під гуртожитки надаються спеціально
споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки
реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної ради .

Із пояснень представника позивача та матеріалів справи вбачається , що
виконавчим комітетом Дубровицької районної ради рішення   про реєстрацію АДРЕСА_1в якості гуртожитку
не ухвалювалося, що свідчить про те, що статус житлового  приміщення не змінювався.

Оскільки АДРЕСА_1не являється гуртожитком , то  в суду 1 інстанції не було підстав  виселяти відповідачів із  спірної квартири , як із гуртожитку.

Окрім того , відповідно до ст. 109 ЖК України виселенню із житлового
приміщення підлягають особи , які самоправно зайняли жиле приміщення.

Висновок суду 1 інстанції про те, що
відповідачі зайняли спірне житло самоправно не ґрунтується на доказах,
досліджених у судовому засіданні.

Так, судом вірно встановлено , що згідно договору купівлі-продажу квартири
від 25 липня 2003 року слідує, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали ДП «Висоцький держлісгосп» АДРЕСА_1.
Відповідно до п.6 цього договору право власності покупця на квартиру  виникає після остаточного розрахунку за  куплену квартиру.

Остаточний розрахунок за квартиру позивач здійснив 3 березня 2006 року .

Зазначене свідчить , що право власності на квартиру у ДП «Висоцький
держлісгосп»  виникло 3 березня 2006
року.

Із пояснень  ОСОБА_3 ( а.с. 88)
слідує, що  в той час , коли він був
власником квартири, то він дозволив сім»ї
Щур проживати у належній йому квартирі.

Зазначені докази свідчать, що відповідачі були поселені у спірну квартиру
із дозволу власника квартири ,  а
тому  підстав вважати їх такими , що
вселилися у житлове приміщення самоправно немає.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що підстав для виселення
відповідачів із квартири із підстав , зазначених у позові немає.

Зважаючи на те суд 1 інстанції  при ухваленні рішення неповно з»ясував обставини справи, внаслідок чого висновки суду не
відповідають обставинам справи та припустився порушення норм матеріального
права ,   колегія суддів прийшла до висновку за
необхідне рішення Дубровицького районного суду від  23 квітня 2008  року скасувати ,  та ухвалити нове рішення про   відмову ДП «Висоцький держлісгосп»  у задоволенні
позову.

Керуючись п.2
ч. 1 ст. 307 , п. 1, 3 та 4  ч. 1 ст. 309
, 314,316, 317  ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1та ОСОБА_2  задовольнити .

Рішення Дубровицького районного суду від  23 квітня 2008
року - скасувати.

Відмовити державному підприємству «Висоцький держлісгосп» у задоволенні
позову до ОСОБА_1та ОСОБА_2про виселення із гуртожитку.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може
бути оскаржене ляхом
подачі касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним
законної сили.

Головуючий:

Судді: