Справа № 2п-20/08/08
УХВАЛА

01 квітня  2008
року  Київський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого
-   судді                Муратової С.О.

при секретарі        -                            Плохая В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Харкові заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 14 листопада 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в
праві власності, виселенні, вселенні, -

встановив:

Заочним рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 14 листопада 2007 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1, вирішено
усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні правом власності на кімнату площею
17,7 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_2, 1966 року народження, з
кімнати площею 17,7 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_1. в кімнату,
площею 17,7 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1.

В заяві
про перегляд заочного рішення заявник ОСОБА_2 вказує, що вона про слухання
справи та винесене рішення не була повідомлена належним чином з поважної
причини, оскільки була відсутньою за місцем проживання та в місті, а саме, з 23
травня 2007 року по 23 вересня 2007 року вона мала місце роботи в Оздоровчому
центрі „Артек” в Криму, надає на обґрунтування копію трудової книжки, потім до
кінця листопада продовжувала проживати та працювати там же в приватному
порядку, тому не могла знати про слухання справи, прочитати публікацію в
газеті, та повідомити суду про причини своєї відсутності. В теперішній час, із
заочного рішення їй стало відомо про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4.
здійснив відчуження своєї частки квартири шляхом укладання, як вона вважає,
недійсного договору дарування з позивачем ОСОБА_1

В
судовому засіданні заявник ОСОБА_2 підтримала свою заяву.

Позивач по
справі ОСОБА_1 та ї представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення заяви.

Суд,
вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає
заяву такою, що підлягає залишенню без задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасовуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного вирішення справи.

У
відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за
результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без
задоволення.

Як вбачається з
матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час
і місце судового засідання неодноразово повідомлялась належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення про неотримання відповідачем судових повісток,
телеграм про необхідність явки в судове засідання, акт від 12 жовтня 2007 року,
складений дільницею № 18 Київської філії комунального підприємства
„Жилкомсервіс” про неможливість вручення ОСОБА_2 судової повістки, копії
позовної заяви з додатками у зв'язку з відсутністю мешканця квартири
(а.с.19,20,21,22,23,29,30,31,33,38,39). В подальшому, відповідно до вимог
ст.ст. 74-77 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 була повідомлена належним чином
про час і місце судового засідання оголошенням в газеті „Слобідський край” №
120 від 30 жовтня 2007 року на сторінці 9 про необхідність її явки в судове
засідання (а.с.40) причину своєї неявки суду не повідомила. Враховуючи, що в
справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідач
належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд вважав
можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Зі згоди позивача та її
представника, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідач
ОСОБА_2 на обґрунтування поважності причин відсутності надала до суду копію
трудової книжку (а.с. 67), оригінал якої було оглянуто судом, з якої дійсно
вбачається, що з 23 травня 2007 року по 23 вересня 2007 року вона мала місце
роботи в Оздоровчому центрі „Артек” в Криму. Проте, доказів, які б достовірно
вказували на відсутність ОСОБА_2 після 23 вересня 2007 року в м. Харкові та
неможливість бути обізнаною про  слухання
справи, до суду не представлені.

Докази, на які
посилається ОСОБА_4 в заяві про перегляд заочного рішення та при їх розгляді в
судовому засіданні, не мають істотного значення для правильного вирішення
справи, а саме, ОСОБА_2 вказує на здійснення її колишнім чоловіком відчуження
своєї частки квартири шляхом укладання договору дарування з позивачем ОСОБА_1,
який вона вважає недійсним. Посилання на незаконність договору дарування не
може бути прийнято судом до уваги, оскільки при розгляді позовних вимог судом
було достовірно встановлено, що позивач є власником 64/100 частини квартири
АДРЕСА_1 на підставі укладеного між нею та ОСОБА_5 договору дарування ВЕЕ №
110676 від 15 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.5), що також підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13021881 від 22.12.2006
року, виданого КП „Харківське міське БТІ” (а.с.6). Відповідно до рішення
Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2001 року, яке набуло
чинності, було поновлено порушене право ОСОБА_5 на користування квартирою
АДРЕСА_1 та вселено його в квартиру; визначено порядок користування квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язано виконком Київської райради укласти договір жилого найму з
ОСОБА_5 на кімнату, площею 17,7 кв. м., а з ОСОБА_2 на кімнату площею 10 кв.
м., залишивши в загальному користуванні сторін нежилі приміщення квартири
(а.с.25).

Судом достовірно
було  встановлено при розгляді справи
факт створення перешкод ОСОБА_1, як власнику, в користуванні своєю власністю та
вселенні в кімнату площею17,7 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1, а тому суд
задовольнив її позов. При цьому суд виходив з положень ст. 109 Житлового
кодексу України, ст.ст. 3, 16, 316, 317, 319,
321, 383, 386, 391 ЦК України.

В теперішній час суду не представлено доказів,
які в б вказували на недійсність, чи незаконність зазначеного договору
дарування.

Відповідачем
по справі ОСОБА_2 не надані докази неправильності висновків, до яких прийшов
суд в заочному рішенні Київського районного суду м. Харкова від 14
листопада  2007 року.

Ненадання
доказів відповідачем ОСОБА_2 при розгляді справи в обґрунтування своїх
заперечень проти позову, давало суду право при заочному розгляді справи
обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1
ст. 224 ЦПК України.

З урахуванням
наведеного, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення суду та
призначення справи до розгляду в загальному порядку відсутні.

10-денний строк,
встановлений законом для звернення до суду із заявою про перегляд заочного
рішення суд вважає не пропущеним, оскільки, дійсно, копія винесеного судом 14
листопада 2007 року заочного рішення по справі направлялася відповідачу, проте,
повернулася за закінченням терміну зберігання. З матеріалів справи вбачається
про фактичне отримання відповідачем по справі копії рішення 13 березня 2008
року, заяву про перегляд заочного рішення
було подано до Київського районного суду м. Харкова 17 березня 2008
року.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 224-232 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2
про перегляд заочного рішення від 14 листопада 2007 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві власності, виселенні,
вселенні - залишити без  задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський
районний суд м. Харкова шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення
ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Ухвала є оригіналом, виготовлена в
нарадчій кімнаті.

Суддя -