Справа №2-144/08
районний суд м.Кіровограда
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

04 березня 2008
року                                                                              Кіровський районний суд
м.Кіровограда

в
складі головуючого судді - Кабанової В.В.

при
секретарі                         -  Грабенко О.В.

розглянувши у відритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу
за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третьої особи яка не заявляє самостійних
вимог ОСОБА_3 про розподіл спільного майна ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про  поділ майна, а саме просить визнати за ним
право власності на Ѕ  кв.АДРЕСА_1, та
просить компенсувати Ѕ частини вартості
квартири . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що  з відповідачко перебував в шлюбі з 1997 року,
від шлюбу  у сторін не неповнолітня
донька ОСОБА_4 1998 року народження. Під час шлюбу сторонами була придбана
кв.АДРЕСА_1 про що була укладена угода, яка засвідчена в нотаріальній конторі
та зареєстрована в реєстрі № 2682. Правоустановчі документи були оформлені на
відповідачку. 20 лютого 2007 року шлюб між сторонами було розірвано. Спірна
квартира була придбана в2004 році за 43 358грн. Позивач зазначає, що до
розірвання шлюбу він постійно мешкав в спірній оселі, однак в даний час він
проживає у батьків. В зв»язку з тим, що відповідачка має намір створити нову
сім»ю він змушений звернутись до суду.

Відповідачка
в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю. В обґрунтування
заперечень зазначила, що сторонами під час перебування в шлюбі була придбана
спірна квартира, але відповідачка вважає дану квартиру своєю особистою
власністю. Відповідачка пояснила, що після укладання шлюбу з позивачем вони
мешкали в будинку її бабусі ОСОБА_3 Згодом бабуся вирішила будинок продати, а
виручені кошти передала відповідачці в дар для придбання житла. Відповідачем
ніяких коштів для придбання житла не надавались, ніякого поліпшення житла під
час спільного проживання сторін не відбулось.

Ухвалою
суду від 08 травня 2007 року до участі у справі в якості третьої особи що не
заявляє самостійних вимог була залучена ОСОБА_3. Представник третьої особи ОСОБА_5 В судовому засіданні зазначив, що
вважає спірну квартиру власністю відповідачки. Третя особа продала належний їй
приватний будинок та в присутності нотаріуса передала кошти онучці в подарунок
для придбання житла. Договір купівлі-продажу приватного будинку та
купівлі-продажу квартири на відповідачку відбулися в один день. Третя особа в
судовому засідання 20.07.2007 року була відповідно до ст.62 ЦПК України
допитана в якості свідка, та зазначила, що  будинок продала за 8500 у.о., кошти з слів
третьої особи були у нотаріуса одразу передані відповідачці для оформлення
купівлі квартири. Свідок зазначила, що не пом»ятає щодо присутності позивача
під час оформлення угод про купівлю квартири.

Сторони не змінили підстави або
предмет позову, просили суд розглянути справу в рамках заявлених вимог.                                                                                                                                                                    Відповідно до статті 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі .                                                                                                                                                Судом
встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини.                                          Сторони
перебували в шлюбі до 20 березня 2007 року,
що підтверджує свідоцтво про розірвання шлюбу. За час шлюбу у сторін народилась
донька - ОСОБА_4 1998 року народження.                 Відповідно
до довідки ОКП КООБТІ кв.АДРЕСА_1на підставі на підставі договору
купівлі-продажу від 29.07.2004 року
власником є ОСОБА_2                           Суд дослідивши матеріали
справи, та заслухавши доводи сторін встановив, що спірну квартиру у власність
відповідачка отримав під час перебування у шлюбі, але в судовому засіданні
висловила заперечення щодо  належності
спірної квартири до спільної сумісної власності., що підтверджується показами
третьої особи, яка зазначила, що подарувала кошти відповідачці для купівлі
квартири; поясненнями позивача, який не заперечив щодо надання третьою особою
коштів для придбання житла; копією договору купівлі продажу  буд АДРЕСА_2 від 29.07.2004 року, відповідно
до якого ОСОБА_3 продала приватний будинок за 45220грн.; копією договору
купівлі продажу кв.АДРЕСА_1 від 29.07.2004 року, відповідно до якого
ОСОБА_2  придбала у приватну власність
квартиру за  43358грн.                                                                                                              Зважаючи на вищевикладені обставини
суд не може визнати вищезазначену квартиру спільним сумісним майном подружжя
придбаним під час шлюбу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України
особистою власністю дружини ,чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому особисто. Не доведеним залишилось твердження сторін щодо невизнання договору
дарування грошей відповідачці третьою особою. Крім того не надано жодного
доказу яким би засвідчувалось значне поліпшення спірної квартири з боку
позивача, що могло би надати підстави для вирішення питання про визнання
спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя.                  Надані копія
кредитного договору на придбання котлу та обладнання для автономного опалення,
копії платежів по кредиту та копія довідки про доходи відповідачки свідчить про
її платоспроможність та  вчинення дій для
поліпшення житла.                                                                                                                            Відповідно
до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.                 Найбільш
важливим з несформульованих принципів пункту 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини й основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), ратифікованої
згідно із Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини є принцип рівних можливостей, згідно з яким кожна
зі сторін під час розгляду справи повинна мати рівні можливості і жодна зі сторін
не повинна мати будь-яких істотних переваг над протилежною стороною.

На підставі
вищевикладеного суд дійшов висновку щодо залишення без задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 .                                                                                                                 Керуючись ст. 88,
208,213-215 ЦПК України, суд

В И Р
І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
третьої особи яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про розподіл спільного
майна - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
подається протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції .

Суддя
Кіровського районного суду

м.Кіровограда                                                                                                                                            В.В.Кабанова