Справа
№2-291/08
Р І Ш Е Н Н Я

і м
е н е м      у к р а ї н и

26 серпня 2008   року    Київський районний суд м. Полтави в
складі:

головуючого -        судді
Самсонової О.А.

при секретарі -       Лутицькій Л.І.,

за участю:

позивачів-відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2

представника
позивачів-відповідачів -       ОСОБА_3

відповідачів-позивачів -
ОСОБА_4., ОСОБА_5

представника
відповідачів-позивачів - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1ОСОБА_2до ОСОБА_5ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнання членами сім'ї
наймача, вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_5ОСОБА_4 до ОСОБА_1ОСОБА_2про
визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, визнання
договору найму приміщення розірваним, виселення та зняття з реєстраційного
обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулись  до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4. про усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням вАДРЕСА_1та вселення до вказаного будинку. В первісній та
додатковій позовних заявах зазначили, що вони є відповідно колишньою дружиною
та дочкою відповідача ОСОБА_5    Спірний
будинок належить на праві власності ОСОБА_4., але після одруження ОСОБА_5та
ОСОБА_1 з 1982 року вони проживали в цьому будинку. ОСОБА_2 почала в ньому
проживати з народження - ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку вересня 2007 року ОСОБА_5
разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4. винесли належні позивачам речі на подвір'я, а в
будинку змінили замки.  З цього часу в
будинок їх не пускають, тому позивачі вимушені проживати в літньому флігелі.
Оскільки за час спільного проживання в будинку в період з 1982 року по 2007 рік
вони вели спільне господарство, позивачі просили суд прийняти рішення, яким
визнати їх членами сім'ї власника будинку
ОСОБА_4, визнати за ними право користування жилим будинком та
господарськими спорудами за адресою: усунути перешкоди в користуванні цим
будинком та вселити їх в будинок.

Під час розгляду справи судом відповідачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_4. звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_7про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та
виселення. В своїх зустрічній та додатковій зустрічній позовних заявах
посилались на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2002 році через ускладнення сімейних
відносин виїхали на  квартиру, яку
знімали по В цій квартирі вони проживали близько року, а коли у 2003 році
вирішили повернутись, вселились у флігель, де і живуть до цього часу. Вважають,
що фактично між сторонами склались відносини з договору оренди приміщення.  ОСОБА_1 сама забрала свої речі, їх ніхто не
виставляв на подвір'я. При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не сплачують за комунальні
послуги, зокрема за газ, електроенергію, не беруть  участі в утриманні житлових та господарських
побудов, постійно сваряться, чим роблять неможливим співжиття з ними. Тому
просять суд визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування
житловими приміщеннями в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1визнати таким, що
розірваний, усний договір найму літньої кухні, виселити їх з приміщення літньої
кухні без надання іншого житлового приміщення, зобов'язати  Відділення ГІРФО Київського РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області скасувати їх реєстрацію за вказаною адресою.

В подальшому за заявою відповідачів-позивачів
їх позовні вимоги про виселення ОСОБА_2з приміщення літньої кухні та зняття її
з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивачі-відповідачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 а також їх представник ОСОБА_3 позов підтримали, пославшись
на викладені в ньому обставини. Проти зустрічного позову заперечили. Просили
суд їх позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідачі-позивачі ОСОБА_5 ОСОБА_4. та їх
представник - адвокат ОСОБА_6проти первісного позову заперечили, вважаючи його
безпідставним. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі, просили його
задовольнити.

Відповідач - Київський РВ ПМУ УМВС України
в Полтавській області та третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - ГЖЕД №7
в судове засідання своїх представників не направили, будучи у встановленому
законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи,  звернулись до суду з листами, в яких просили
справу розглядати за відсутності їх представників (а.с.116-119).

Враховуючи наявність у
справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за
можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не
з'явились.

Суд, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що
будинокАДРЕСА_1належить на праві приватної власності Персань Надії Панасівні.
Зазначене підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий
будинок №259, виданим 02.04.1990 року Виконкомом Київської районної у м.Полтаві
ради на підставі рішення від 13.03.1990 року №142 (а.с.20, 21).

Крім власника у вказаному будинку проживає
її син - ОСОБА_5

Після одруження 19.06.1982 року  з ОСОБА_5у вказаному будинку стала проживати
ОСОБА_1, а після народження ІНФОРМАЦІЯ_1 також і їх дочка - ОСОБА_2

Всі вказані особи зареєстровані за місцем
проживання.

Відповідно до ч.1, ч.2
ст.156 ЖК України   члени  сім'ї
власника   жилого   будинку,
які проживають разом з ним у будинку,
що  йому  належить, користуються  жилим
приміщенням  нарівні  з
власником   будинку, якщо при їх
вселенні не було іншої угоди  про  порядок користування цим приміщенням.

За згодою
власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним  жиле
приміщення  інших  членів
сім'ї.  На вселення  до
батьків  їх  неповнолітніх
дітей  згоди власника не потрібно.

Тому суд вважає, що ОСОБА_5 як член сім'ї
(син) власника жилого будинку ОСОБА_4. вселив членів своєї сім'ї - дружину
ОСОБА_1 та дочку ОСОБА_2 в спірне жиле приміщення.

Під час спільного проживання між сторонами
почали виникати конфлікти, внаслідок яких у 2002 чи 2003 році ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 тимчасово проживали на квартирі, яку знімали (точніше період проживання
позивачів-відповідачів на квартирі судом не встановлений).  Згодом повернулися жити у спірне
домоволодіння, але внаслідок складних сімейних відносин почали проживати у
літній кухні - нежитловому приміщенні, що пристосовано до проживання у ньому.

В жилому будинку ОСОБА_5 змінив замки, у
зв'язку з чим позивачі-відповідачі не мають доступу в жиле приміщення,
позбавлені можливості користуватись ним. Відповідачі-позивачі  категорично заперечують проти вселення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в жилий будинок.

Крім пояснень сторін викладене
підтверджується наступними доказами:

даними
відмовного матеріалу  Київського
РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області за 2006 рік №1345, а саме: постановою
від 20.05.2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою
ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_5. Вказаною постановою встановлено, що по
різним причинам між сторонами на побутовому ґрунті виникають сімейні конфлікти:
через розподіл житла, майна та з питання оплати комунальних послуг (арк. відм.
мат. 1);

заявою ОСОБА_1 від17.05.2006 року, яка
попереджена про кримінальну відповідальність за ст.383, 384 КК України на
адресу Київського РВ, в якій вона скаржилась, що  ОСОБА_5 зловживає спиртними напоями, чинить
вдома сварки, виганяє з помешкання, міняє вхідні замки, погрожує застосуванням
фізичної сили (арк. відм. мат. 2);

офіційним застереженням, винесеним органами
міліції Персаню Сергію Павловичу про недопущення антигромадської поведінки у
побуті та суспільстві, а також насильства в сім'ї від 18.05.2006 року (арк.
відм. мат. 4);

показаннями свідка ОСОБА_8,  яка суду пояснила, що неодноразово,
знаходячись біля домоволодіння, в якому проживають сторони у справі,  чула їх сварки, в тому числі і з питання
користування житлом.

Аналізуючи вказані докази в їх сукупності,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жилим приміщенням в
будинкуАДРЕСА_1не користуються з поважних причин - через конфлікти, що
виникають між сторонами.

15 жовтня 2005 року
шлюб між  ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК припинення
сімейних  відносин  з власником будинку (квартири) не позбавляє
особу права користування займаним приміщенням.

Тому суд приходить до висновку, що
внаслідок розірвання шлюбу з ОСОБА_5ОСОБА_1 не втратила права користування
спірним жилим приміщенням.

Також суд бере до уваги, що сторони
проживають в домоволодінні, за визначенням ст.381 ЦК України - садибі, що являє
собою земельну ділянку разом з розташованими на ній житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями. Зазначене підтверджується технічним паспортом на
спірний будинок (а.с.22-27).

Законодавець визначає садибу як єдиний
об'єкт права власності. Зокрема, ч.2 ст.381 ЦК України передбачено, що у разі
відчуження житлового будинку вважається,
що  відчужується вся садиба, якщо
інше не встановлено законом або договором.

Тому суд вважає, що оскільки
позивачі-відповідачі користувалися частиною садиби - літньою кухнею (за
визначенням сторін - «флігелем») та іншими господарськими спорудами  за згодою власника - ОСОБА_4., вони не можуть
бути визнані такими, що втратили право користування іншою частиною садиби -
жилим будинком - з підстав не проживання у ньому.

На
підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність визнати за
позивачами-відповідачами право користування жилим будинком за адресою:
АДРЕСА_1усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням та вселити їх в
будинок. У зв'язку з цим не підлягає задоволенню зустрічна позовна вимога про
визнання їх такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, а
відповідно і зняття з реєстраційного обліку місця їх проживання Київським РВ
ПМУ УМВС України в Полтавській області.

Посилання відповідачів-позивачів на те, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_7не оплачують комунальні послуги, не проводять ремонту
приміщення, яким користуються, суд не вбачає як підставу для визнання їх
такими, що втратили право користування житлом та виселення.

Суд бере до уваги, що згідно ст. 151 ЖК
України громадяни, які  мають  у
приватній  власності  жилий будинок (квартиру),  зобов'язані забезпечувати його схоронність,
провадити за  свій  рахунок
поточний  і  капітальний
ремонт,  утримувати в порядку
придомову територію.      Безгосподарне
утримання громадянином належного
йому  будинку тягне за собою
наслідки, передбачені законодавством.

За змістом ст.156 ЖК України члени сім'ї
власника зобов'язані брати участь у витратах по  утриманню
будинку і придомової території та проведенню ремонту.

Тобто, покладаючи на власника повну
відповідальність за утримання свого майна, на членів сім'ї власника або осіб,
прирівняних до них, законодавець покладає обов'язок лише брати участь в
утриманні майна.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 членами сім'ї власника житла, суд виходить з положень ст.64
ЖК України, яка передбачає, що до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони  постійно  проживають разом з наймачем і ведуть з ним
спільне господарство.

Як пояснюють всі особи, що беруть участь у
справі, між ними склався такий порядок користування жилим будинком: однією його
половиною користувалася ОСОБА_4., а іншою - ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 При
цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вели спільне господарство з ОСОБА_5, але не з
ОСОБА_4.  Тому членами сім'ї ОСОБА_4.
вони не були, а в жилий будинок вселились як члени сім'ї ОСОБА_5- члена сім'ї
власника будинку.

Тому в задоволенні позовної вимоги про
визнання позивачів-відповідачів членами сім'ї власника будинку необхідно
відмовити за її безпідставністю.

При вирішенні зустрічної позовної вимоги
про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приміщення літньої кухні суд бере до уваги,
що відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку може
бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, встановлених
ст.116 ЖК України, а саме: якщо вони
систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують  його
не  за   призначенням,   або
систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в одному
будинку,  а заходи     запобігання    і
громадського    впливу    виявились безрезультатними.

Проте, доказів, на підставі яких суд міг
встановити руйнування, псування жилого приміщення, використання
його не за призначенням чи порушення правил співжиття з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2
суду надано не було.

Також суд звертає увагу на те, що як
пояснюють сторони та підтверджується технічним паспортом на спірне
домоволодіння, споруда літ. «Б», в якій проживають позивачі-відповідачі, є
нежитловою - літньою кухнею.  Але на даний
час такої процесуальної дії як виселення з нежитлового приміщення чинним
законодавством не передбачено.

При
вирішенні зустрічної позовної вимоги про визнання таким, що розірвано, усного
договору найму літньої кухні в спірному домогосподарстві, суд виходить з того,
що літня кухня, як об'єкт господарського призначення є складовою садиби, та
виходячи зі змісту ст.381 ЦК України не може бути самостійним об'єктом
цивільно-правових угод.

Крім того, будь-яких доказів наявності між
сторонами домовленості щодо використання позивачами-відповідачами приміщення
літньої кухні на умовах найму, а не безоплатного користування,  сторонами суду надано не було.

Виходячи з аналізу доказів, наявних в
матеріалах справи, суд не вбачає ознак договору найму приміщення у правовідносинах,
що виникли  між сторонами,  а відповідно не вбачає і правових підстав для
визнання такого договору розірваним.

На підставі викладеного суд прийшов до
висновку про обґрунтованість та необхідність часткового задоволення первісного
позову, та відмови в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 209, 213 -
215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1ОСОБА_2задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2
право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1,
ОСОБА_2 жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 вселити їх у вказаний жилий
будинок.

В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1ОСОБА_2- відмовити

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5ОСОБА_4 до ОСОБА_1ОСОБА_2про визнання такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, визнання договору найму приміщення розірваним,
виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено
до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м.
Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня
проголошення рішення та подачі апеляції у 20-денний термін після подачі
заяви  про апеляційне оскарження.

Головуючий                                                                              О.А.Самсонова