Справа ІНФОРМАЦІЯ_1-75 за
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд Київської області в складі:

головуючого судді Потоцького В.В.,

при секретарі Мисюрі Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заподіяної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить тягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на його користь шкоду заподіяну внаслідок порушення покладених на них трудових
обов'язків в сумі 19419 гривень та судові витрати по сплаті судового збору та
інформаційно-технічних послуг, посилаючись на те, що у відповідачів виявлена
нестача матеріальних цінностей на суму 10060 грн., про що були складені
відповідні акти ревізій, які також були визнані і підписані відповідачами по
справі, проте, заподіяна відповідачами шкода позивачеві не була відшкодована.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що
позивачем допущені порушення вимог бухгалтерського обліку при проведенні
ревізії, а саме не була проведена належна інвентаризація матеріальних
цінностей. Ключі від торгового контейнера мав не лише відповідач ОСОБА_2, а й
позивач.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала з тих же підстав.

Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

ОСОБА_1, є фізичною особою-підприємцем, згідно свідоцтва
про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 13.10.1995 року. На
підставі заяви від 14.06.2006 року позивачем до роботи продавцем був допущений
відповідач ОСОБА_2 Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений
письмовий трудовий договір 01.08.2006 року. 14.06.2006 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про повну матеріальну
відповідальність.

ОСОБА_2 на ім'я позивача 15.06.2006 року була подана заява
про надання дозволу взяти в помічники продавця відповідачку ОСОБА_3 з
проходженням нею стажування. При цьому ОСОБА_2 брав на себе всю матеріальну
відповідальність за неї. Остання була допущена позивачем до роботи продавця.

На підставі заяви від 01.10.2006 року відповідачки
ОСОБА_3 того ж дня був укладений письмовий трудовий договір та договір про
повну матеріальну відповідальність між нею та позивачем ОСОБА_1

13.11.2006 року при проведенні ревізії переданих
продавцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальних цінностей, виявлена недостача
матеріальних цінностей, які перебували під звітом вказаних осіб, на суму 9359
грн., про що було складено відповідний комісійний акт. Визнаючи виявлену
нестачу відповідачі підписали акт нестачі, крім того відповідач ОСОБА_2 в пояснювальній
записці від 13.11.2006 року брав нас себе зобов'язання відшкодувати нестачу в
добровільному порядку до 01 січня 2007 року.

20 грудня 2006 року, оскільки дані працівники
продовжували працювати і просили залишити їх на роботі, була проведена ревізія
матеріальних цінностей вдруге, в ході якої у відповідачів виявлена нестача
матеріальних цінностей на суму 10060 грн., про що були складені відповідні акти
ревізій, які також були визнані і підписані відповідачами по справі. Проте,
заподіяна відповідачами шкода позивачеві не була відшкодована.

Відповідно до ст.ст. 24; 24-1; 26-28 КЗпП України,
трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах
з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні
трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім
(стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування
працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ
чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до
роботи.

У разі укладення трудового договору між працівником і
фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі
трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у
порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

При укладенні трудового договору може бути обумовлене
угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі,
яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі
(розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників
поширюється законодавство про працю.

Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не
встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в
окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної
профспілкової організації, - шести місяців. Строк випробування при прийнятті на
роботу робітників не може перевищувати одного місяця.

Коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує
працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне
розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах.

Зазначені вимоги трудового законодавства позивачем були
дотримані.

Вказані обставини підтверджуються слідуючими доказами:
особистими заявами працівників про прийняття їх на роботу; трудовими договорами
між сторонами; договорами про повну матеріальну відповідальність; актами
ревізій про виявленні нестачі та їх суми.

Посилання відповідачів на порушення позивачем вимог
бухгалтерського обліку при проведенні ревізії, а також на те, що ключі від
торгового контейнера мав не лише відповідач ОСОБА_2, а й позивач, суд визнає
неспроможними, оскільки ОСОБА_2 як під час проведення ревізії, так і тривалий час
після неї визнавав її результати, брав усю відповідальність на себе і
зобов'язувався відшкодувати заподіяну позивачеві шкоду.

При цьому суд приймає до уваги, що ключів від торгового
місця - контейнера ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому і доступу до товару одноособово відповідачка
ОСОБА_3 не мала. Із заяв та пояснень ОСОБА_2 слідує, що останній всю
відповідальність за недостачу взяв на себе. Крім того, індивідуалізувати
матеріальну відповідальність відповідачів при таких умовах неможливо.

Згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок порушення покладених
на них трудових обов'язків. А у випадку коли між працівником і роботодавцем
укладено договір про повну матеріальну відповідальність, працівники несуть
матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини (ст.
134 КЗпП України).

При таких обставинах, суд прийшов до переконання, що
відповідальною особою за заподіяну ОСОБА_1 шкоду є ОСОБА_2, з якого підлягає
стягненню сума заподіяної шкоди.

На підставі ст.ст. 24; 24-1; 26-28; 130; 134; 232 КЗпП
України, керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 209; 213; 214; 215; 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення
заподіяної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19419 гривень
заподіяної шкоди та 194 гривні 19 копійок судових витрат.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження
через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд.

Головуючий: