У Х В А Л А

І М Е
Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши                    14
листопада 2008 року касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Святошинського
районного суду        м. Києва від 22
липня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 вересня 2008 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: дванадцята Київська
державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, про
визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, треті особи: нотаріус дванадцятої Київської державної нотаріальної
контори - Матвієнко Тетяна Василівна, Головне управління юстиції в м. Києві,
про визнання договору довічного утримання недійсним,

в с т а н о в и в:

У вересні 2007 року ОСОБА_3
звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 червня 1994
року нею з ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, згідно з яким
остання передала їй у власність квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира належала
ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Після смерті 26 жовтня 2006 року
ОСОБА_4, вона не змогла отримати правовстановлюючий документ на зазначену
квартиру, оскільки ОСОБА_2 намагається оформити на себе право на спадщину
померлої.

Вважаючи, що її права порушено,
просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У процесі розгляду справи ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом, зазначаючи, що договір
довічного утримання від 24 червня 1994 року, який укладено їхньою тіткою -
ОСОБА_4, з ОСОБА_3, підписаний не ОСОБА_4, що підтверджують висновком експерта.

Також, вони незгодні з тим, що
ОСОБА_3 забезпечувала ОСОБА_4 матеріально, оскільки остання при житті уклала з
територіальним центром соціального обслуговування пенсіонерів та самотніх
непрацездатних громадян Святошинського району м. Києва договір про її
соціально-побутове обслуговування. Крім того, вони надавали ОСОБА_4 матеріальну
допомогу, часто спілкувались з нею і регулярно її відвідували, проте про
наявність договору довічного утримання не знали.

У зв'язку з тим, що вони не можуть,
після смерті ОСОБА_4, прийняти спадщину, вважають, що їхні права як спадкоємців
порушено, тому просили визнати договір довічного утримання від 24 червня               1994 року, який укладено ОСОБА_4
з ОСОБА_3, недійсним.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 22 липня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від         4 вересня 2008
року, позов П'янкової О.С. задоволено, визнано за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1 В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 ставлять питання про скасування судових рішень і передачу справи на
новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з'ясування
судами обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків судів
обставинам справи та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та  про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами допущено порушення норм  процесуального або неправильне застосування
норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: дванадцята Київська державна
нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права
власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: нотаріус дванадцятої Київської державної нотаріальної контори -
Матвієнко Тетяна Василівна, Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання
договору довічного утримання недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від          22 липня 2008 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 4 вересня 2008 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Верховного Суду України                                             А.Г. Ярема