П’ЯТИХАТСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-35/2008 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2008 р. м. П’ятихатки

П’ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого – судді Резніченка М.С., при секретарі Москалець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про виділ в натурі 1/3 частки майна та усунення перешкод в користуванні приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1
. звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2
про виділ в натурі 1/3 частки майна, що є у спільній частковій власності та усунення перешкод в користуванні приміщенням сараю, обгрунтовуючи його тим, що на підставі договорів дарування від 19.08.1997 р.
ОСОБА_3
і
ОСОБА_4
подарували їй 3/9 частини житлового будинку площею 42,5 м2 по
АДРЕСА_1
з відповідною частиною господарчих будівель, а саме, сараю цеглового «Л», сараїв глинобитних «Б», «Г» і «Ш», сараю саманового «К» на земельній ділянці площею 2730 м2. В той же час 31.10.2000 р.
ОСОБА_5
. подаровано відповідачеві 1/3 частину того ж будинку площею 42,5 м2 з відповідними частинами сараїв «Л», «Ж» і «К», а 24.10.2001 р.
ОСОБА_6
подарувала йому таку ж частину будинку площею 42,5 м2 з відповідною частиною сараю «Л». Вважала, що частка сараю «Л» площею 9,98 м2 підлягає виділенню їй, а решту сараю та сарай «Г» слід залишити відповідачеві. При цьому просила відвести земельну ділянку для проходу до сараю, змусивши
ОСОБА_2
усунути перешкоди в користуванні сараєм шляхом демонтування металевого паркану.

Позивач та її представники
ОСОБА_7
і
ОСОБА_8
підтримали позовні вимоги, однак у судовому засіданні 18.12.2008 р. позивач надала заяву про зміну позовних вимог, зазначивши, що приміщення сараю «Л» на момент розгляду справи повністю зруйновано, тому відпала необхідність виділу його частки в натурі. Відповідач приватизував належну йому земельну ділянку та отримав державний акт на право власності нею, однак просила визнати такий акт недійсним, розділивши ділянку між сторонами, вважаючи, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку потребується отримання погодження від співвласника, тим більше від суміжних користувачів, яке вона не давала і підпис в акті встановлення меж не ставила. Крім того, встановлення межових знаків не відповідають будівельним стандартам. Також просила стягнути на її користь понесені судові витрати.

Відповідач, його представник
ОСОБА_9
, позовні вимоги не визнали і пояснили, що дійсно сторонам за договорами дарування подаровано зазначені частки житлового будинку та господарських приміщень. Сараю «Г», який подаровано позивачці, в теперішній час не існує, а сарай «Л» зруйнований та його залишки знаходяться на земельній ділянці, приватизованій ним у 2005 р.. Цим сараєм
ОСОБА_1
. з моменту дарування не користувалася і раніше не претендувала на нього. Вважає, що в теперішній час відсутній предмет спору.

Заслухавши сторони, та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що у позові
ОСОБА_1
. слід відмовити із наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 19 серпня 1997 р.
ОСОБА_1
. прийняла в дар 3/9 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1
з відповідною частиною господарчих будівель, як то, сарай цегловий «Л», сарай глинобитний «Г» на інші приміщення (а.с. 9).

Згідно договорів від 31 жовтня 2000 р. (а.с. 10) і від 24 жовтня 2001 р. (а.с. 11) подаровано
ОСОБА_2
. по 1/3 частині вказаного домоволодіння з відповідними частинами господарчих приміщень, у тому числі, сараю цеглового «Л».

У судовому засіданні встановлено, підтверджено сторонами, що сараю під літерою «Г» не існує і його виключено з технічного паспорту на домоволодіння по
АДРЕСА_1
, на що вказала у судовому засіданні і начальник П’ятихатського бюро технічної інвентаризації
ОСОБА_10
. Позивач у змінах до позову зазначила, що і сарай під літерою «Л» зруйнований та відпала можливість і необхідність виділу його частки в натурі, однак не відмовилася від первинного позову про виділ в натурі частки приміщення сараю та усунення перешкод в користуванні ним, та зважаючи на те, що ні сараю «Г», ні сараю «Л» на момент вирішення справи не існує у позові слід відмовити.

Відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»
ОСОБА_1
. звільняється від сплати судового збору, оскільки являється інвалідом ІІ групи (а.с. 5-7) , тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі ст. 358 ч. 3, 364, 391 ЦК України, керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

В и р і ш и в:

У позові
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про виділ 1/3 частки майна та усунення перешкод в користуванні приміщенням відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: