СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого 2008 року                                                                       м.
Хмельницький

Колегія  суддів  судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі :головуючої
- судді Карпусь С.А.,

суддів :
Баса О.Г., Кізюн О.Ю.

при секретарі Стельмах І.В.

з участю : ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
ОСОБА_4., його представника ОСОБА_6., представника ОСОБА_5. ОСОБА_4.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22ц-418 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білогірського районного суду від 17 грудня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення майна з чужого незаконного
володіння.

Заслухавши
доповідача, пояснення ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., його представника
ОСОБА_6., дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали
справи,  судова колегія

в с т а н о в и л а
:

В
травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5. про витребування автомобіля ВАЗ 2108, 1987 року випуску, державний
номер НОМЕР_1 з чужого незаконного володіння. Зазначав, що користувався
зазначеним  автомобілем з 07.12.2004 року
на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом. Відповідно до цієї
довіреності  власник автомобіля ОСОБА_7.
уповноважила його володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй
автомобілем. На виконання цього договору він зареєстрував автомобіль по місцю
свого проживання. На прохання ОСОБА_2., який ремонтував даний автомобіль, 2
листопада 2005 року дав йому доручення на керування автомобілем. Ця довіреність
посвідчена приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу.
09.10.2006 року ОСОБА_2. та ОСОБА_3 звернулися до нього з проханням  продовжити дію довіреності, на що  він дав цій самій особі довіреність, не
прочитавши її змісту при посвідченні у приватного нотаріуса. Того ж дня він
дізнався, що цією довіреністю уповноважив інших осіб ОСОБА_4. та ОСОБА_5.
продати цей автомобіль і фактично його продав. Після цього він скасував дію
виданої останньої довіреності. Посилаючись на те, що відповідачі обманним
шляхом заволоділи належним йому автомобілем, просив задовольнити позов.

Ухвалою
Білогірського районного суду від 14 листопада 2007 року притягнуто до участі в
справі в якості співвідповідача ОСОБА_3.

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -    Герасимчук Н.П.                                    Справа № 22ц- 418

Доповідач - Карпусь С.А.                                                                                Категорія № 2, 11

Рішенням Білогірського районного суду від 17 грудня 2007 року
ОСОБА_1. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним і
необгрунтованим, просить  його скасувати,
направити справу на новий судовий розгляд. Він посилається на неповноту
судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Суд не дав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_7. передаючи автомобіль ВАЗ
2108,  надала йому повноваження володіти,
користуватись та розпоряджатись цим транспортним засобом  протягом тривалого часу, тобто він був
дійсним власником автомобіля. ОСОБА_2 ввів його в оману і під впливом
останнього він видав доручення на ОСОБА_3, а пізніше - на ОСОБА_4. та ОСОБА_5
Дію останнього доручення він зупинив. Факту передачі коштів суду не слід
було  брати до уваги, оскільки об'єктивно
це нічим не підтверджується, тим більш, що він давав довіреність лише на
керування транспортним засобом, а не відчуження. Суд не перевірив, чи дійсно
ОСОБА_7. продала автомобіль ОСОБА_4 і чому не скасувала наданого  йому доручення.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

У відповідності зі ст. 387 ЦК України власник має право
витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Судом встановлено, що власником автомобіля ВАЗ 2108, 1987
року випуску, державний номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 від 9 лютого 2001 року була ОСОБА_7., яка 7 грудня
2004 року видала ОСОБА_1. доручення на право продажу на умовах і на свій
розсуд  цього автомобіля і керування ним.
ОСОБА_1 в порядку передоручення 2 листопада 2005 року надав право розпорядження
вказаним автомобілем (від імені власника) ОСОБА_3., а 9 жовтня 2006 року
ОСОБА_5.  та ОСОБА_4 Останнє доручення
скасував 18 жовтня 2006 року

Власник автомобіля ОСОБА_7. в подальшому 31 січня 2007 року
продала цей автомобіль ОСОБА_4 за біржовою угодою через Універсальну товарну
біржу „Укрресурс”.

Наведене підтверджується матеріалами справи, копіями
довіреностей від 7 грудня 2004 року, 2 листопада 2005 року, 9 жовтня 2006 року,
біржовою угодою від 31 січня 2007 року.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить
вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в
установленому законом порядку договір купівлі-продажу автомобіля між його
власником і ОСОБА_1. не укладався, а його посилання як на підставу набуття
права власності на цей автомобіль на доручення від  7 грудня 2004 року,  суд вірно не прийняв до уваги, оскільки воно
суперечить вимогам закону.

За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про
представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя.

Крім того, згідно зі ст. 238 ЦК України на підставі
зазначеного доручення позивач не мав права вчиняти правочин від імені особи,
яку представляє, у своїх інтересах.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що позивач не
набув права власності на спірний автомобіль у встановленому законом порядку,
відповідно до вищезазначеної норми закону в нього відсутнє право вимоги щодо
повернення автомобіля з чужого незаконного володіння, і тому підставно відмовив
йому в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що брокерська угода
укладалась без відома власника автомобіля ОСОБА_7. є припущенням, оскільки ця
угода не була предметом спору, вимог про неправомірність укладеної угоди
позивачем не заявлялось і відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд першої
інстанції не міг цих обставин перевірити.

Не спростовують
висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суджу постановлене з дотриманням норм матеріального
та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів
апеляційної скарги та вимог позивача не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, судова
колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білогірського
районного суду від 17 грудня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Копія
вірна: суддя апеляційного суду                                С.А.Карпусь