Справа № 2-2703/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26 червня 2008 року Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Ющенко В.В.,

за участю адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2  до  Відкритого акціонерного товариства
автотранспортне підприємство «Інтурист», за участю третьої особи  ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної в
результаті дорожньо-транспортної
події  матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
звернулася до суду  з позовом до ВАТ
АТП  «Інтурист»  про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди  на тій підставі, що 26.01.2005 року близько
18 годин 20 хвилин  на перехресті  вулиці Преображенської та провулку
Маяковського на неї був зроблений наїзд автобуса «Драгмюллер Е330» НОМЕР_1,
який знаходився в оренді ВАТ АТП
«Інтурист», за кермом якого знаходився
ОСОБА_3, що перебував у трудових відносинах з відповідачем. В
результаті  цієї дорожньо-транспортної
пригоди їй були заподіяні тілесні ушкодження
у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забитого місця
головного мозку середнього ступеня, закритого лінійного перелому потиличної
кістки праворуч, підшкірної гематоми правої тім'яно-потиличної області голови.
Зазначені тілесні ушкодження судово-медичними експертами віднесені до категорії
«тяжкі тілесні ушкодження».

У судовому
засіданні позивачка та її представник позов підтримали, пояснивши, що
27.07.2005 року постановою слідчого  було
відмовлено в порушені кримінальної справи з причин відсутності вини водія
автобуса ОСОБА_3 оскільки позивачка переходила вулицю по пішохідному
переходу  на червоний сигнал
світлофора,  її поява  перед керованим  водієм
ОСОБА_3  автобусом була
несподіваною і він не мав технічної можливості
запобігти наїзду.
Позивачка  ОСОБА_2 зазначила, що
вона не згодна з постановою слідчого,
проте із-за відсутності  у неї
можливості  довести  дійсність обставин дорожньо-транспортної  пригоди, не заперечує висновки слідчого  і просить суд стягнути з відповідача  матеріальну шкоду у розмірі  3232,79 гривень    та моральну шкоду у розмірі  20000 гривень.

Позивачка  та її
представник  обґрунтовують позовні
вимоги частиною п'ятою  ст.1187 ЦК
України, згідно  якої особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого, та   частиною  другою ст.1167 ЦК України, згідно якої
моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема,   якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Представник
відповідача, не заперечуючи факт наявності у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень  в результаті
дорожньо-транспортної пригоди - наїзду автобуса «Драгмюллер Е330»,  НОМЕР_1, який знаходився в оренді ВАТ
АТП  «Інтурист», позов не визнав,
пояснивши, що вина водія автобуса ОСОБА_3 відсутня, а дорожньо-транспортна  пригода сталася  внаслідок непереборної сили, відсутності
технічної можливості у водія зупинити автобус, що  позбавляє позивачку права  вимагати відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Третя особа:
ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, причин не явки суду не повідомив.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов ОСОБА_2 підлягає  частковому
задоволенню з  наступних  підстав.

Судом
встановлено, що  26.01.2005
року близько 18  години  20 хвилин
на перехресті  вулиці
Преображенської та провулку Маяковського на ОСОБА_2 було зроблено наїзд
автобусом «Драгмюллер Е330», НОМЕР_1, яким на той час володів ВАТ АТП  «Інтурист» на підставі договору оренди,
укладеним з ОСОБА_4 (а.с.59-61).
За  кермом автобуса
знаходився  водій  ОСОБА_3, що
перебував  у  трудових
відносинах  з  відповідачем
ВАТ  АТП  «Інтурист».

В результаті
зазначеної  дорожньо-транспортної
пригоди  ОСОБА_2 отримала тяжкі  тілесні ушкодження  у вигляді
закритої черепно-мозкової травми у формі забитого місця  головного мозку середнього ступеня, закритого
лінійного перелому потиличної кістки праворуч, підшкірної гематоми правої
тім'яно-потиличної області голови.

Як вбачається
з  постанови про відмову  у порушені кримінальної справи  слідчого
СВ по ДТП СУ ОМУ УМВС України в Одеській області  Кулеша І.В. від 27 липня 2005 року водій
автобуса  ОСОБА_3  виконував дозволений поворот направо на
зелене світло світлофора, при цьому пішохід ОСОБА_2  переходила
проїзну  частину вулиці на
заборонений  червоний сигнал світлофора,
раптово вибігла  на смугу руху автобуса
із-за передньої частини  мікроавтобуса,
що знаходився  зліва від неї.

Згідно наведеної
постанови  причиною даного ДТП є
порушення  вимог п.п.4.9.,4.10.4.,4.14
а.б. Правил дорожнього руху  пішоходом
ОСОБА_2, які виразилися в тому, що вона переходила проїзну частину дороги  на заборонений червоний сигнал світлофора,
перед виходом на проїзну частину  із-за  транспортного засобу, що знаходився поряд,
не  впевнилась у відсутності  автобусу, що наближався, раптово вибігла  на проїзну частину, не впевнившись у
відсутності небезпеки  для себе та
інших  учасників руху, що зумовило
настання  наслідків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України  передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що
створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частини п'ятої
статті 1187 ЦК України  особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану
шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Таким чином, щодо заподіяння шкоди джерелом підвищеної
небезпеки, то його володілець звільняється від обов'язку відшкодування шкоди
тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого.

Згідно з
положеннями  пункту 1 частини першої
статті 263 ЦК України під непереборною силою розуміється надзвичайна або
невідворотна  за  даних
умов  подія.  Суд вважає, що поняття «надзвичайність»
та  «невідворотність»  є оціночним і воно характеризує об'єктивну
якість обставини, незалежну від волі сторін. В даному випадку
дорожньо-транспортна пригода є результатом дій водія  ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_2 під час руху
транспортного засобу, тобто має
суб'єктивний, а  не  об'єктивний характер.

Суд
дійшов висновку, що відповідач не довів факт наявності обставин непереборної
сили, надзвичайності  характеру
дорожньо-транспортної події та неможливості попередити  цю подію
за даних умов.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Матеріальний збиток, заподіяний  позивачці ОСОБА_2 складає 3232,79
гривень,  що підтверджується  фіскальними чеками та іншими документами на
придбання ліків. Необхідність їх застосування в процесі лікування тілесних
ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, підтверджена витягом з медичної картки
хворого №2242.

Стосовно
відшкодування позивачці  суми моральної
шкоди суд виходить з наступного.

Згідно
частини  другої  ст.1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту
або виправних робіт;

3) в інших
випадках, встановлених законом.

У відповідності
зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав. Частиною другою цієї статті  встановлено, що моральна шкода полягає  у душевних стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи
близьких родичів.

Суд вважає,
що  внаслідок   дорожньо-транспортної пригоди  ОСОБА_2 завдана моральна шкода, що
виражається у її душевних стражданнях з причини погіршання її  стану здоров'я,  матеріального стану, створення відповідачем
довготривалого вирішення питання щодо відшкодування шкоди, заподіяної
ушкодженням  здоров'я, порушенням її
звичайного способу життя.

Суд оцінює
моральну шкоду заподіяну діями відповідача у
сумі 2000 гривень.

Керуючись
ст.ст.22,23,263,1167,1187 ЦК України, ст.ст. 10,58,59, 60, 208, 209, 212, 213,
215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2-
задовольнити частково.

Стягнути з
Відкритого акціонерного товариства Автотранспортне підприємство «Інтурист» на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі - 3232,79 гривень, моральну шкоду у
сумі - 2000  гривень.

Стягнути з
Відкритого акціонерного товариства Автотранспортне підприємство «Інтурист» на користь
ОСОБА_2 суму державного мита у розмірі 70 гривень.

Рішення суду
може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області  шляхом подання заяви про його оскарження до
Приморського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня його
проголошення та подання апеляційної скарги
протягом двадцяти днів  з дня
подання заяви про його оскарження.

Суддя