Справа №
першій інстанції суддя Лошакова Т.А.
суддя-доповідач         Притуленко О. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного

суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого -
судді   Ломанової Л.О.,

суддів:  Притуленко О.В., Соболюка М.М.,

при секретарі  Петриченко
О.В.,

за
участю: представника позивача - ОСОБА_1., представника відповідача - ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4про визнання права власності на частину житлового будинку, за
апеляційною скаргою представника ОСОБА_4- ОСОБА_2на рішення Феодосійського
міського суду АР Крим від 06 листопада 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2007 року ОСОБА_3.3вернулась в суд із позовом до ОСОБА_4. про визнання
права власності на частину житлового будинкуАДРЕСА_1.

Позов
мотивований тим, що на підставі рішення виконкому Щебетівської селищної ради
від 23.08.1991 року її сину ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка площею 0, 10
га, на який він сумісно з нею, як членом однієї сім'ї, збудував будинок. При
цьому на будівництво, крім їхніх спільних коштів, були витрачені також кошти,
отримані від продажу її майна: квартири АДРЕСА_2 та автомобілю.

22.10.1998
року вказаний будинок був прийнятий в експлуатацію та на їм я ОСОБА_5. видано
свідоцтво про право власності.

У грудні
1998 року 1/2 частина будинку з метою повернення грошей ОСОБА_6., з яким у 1993
році укладався договір про пайову участь у будівництві, була продана.

З 2004
року з ними у вказаному будинку стала проживати відповідачка, з якою 20.05.2005
року її син зареєстрував шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1
року її син ОСОБА_5. помер.

Посилаючись
на те, що будинок був зведений внаслідок спільної праці членів однієї сім'ї (її
та ОСОБА_5.), та є спільною сумісною власністю, вважає, що має право на 1/ 4
частину будинку на підставі ч.1 ст.17 Закону України „Про власність", а
також на 1/8 частку будинку -як спадкоємець першої черги, нарівні з відповідачкою.

Виходячи з
наведеного просила визнати за нею право власності на 3/8 частки будинку.

Ухвалою
від 05.11.2007 року позовні вимоги ОСОБА_3. про визнання права власності на 1/8
частину домоволодіння в порядку спадкування за законом суд залишив без
розгляду.

Рішенням
Феодосійського міського суду АР Крим від 06.11.2007 року позов ОСОБА_3. про
визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 задоволений.

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_4. - ОСОБА_2., посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про
скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи
спір, суд першої інстанції встановив, що позивачка ОСОБА_3. проживала однією
родиною зі своїм сином ОСОБА_5. Останнім сумісно з нею був побудований будинок
АДРЕСА_1.

Виходячи
з того, що вказане майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї і є їх
спільною сумісною власністю, в якому частки кожного є рівними, суд дійшов
висновку про право позивачки на частину спірного будинку.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він підтверджується
матеріалами справи, а саме: рішенням виконкому №57 від 22.101998 року про
затвердження Акту державної технічної комісії стосовно зведеного житлового
будинку АДРЕСА_1, свідоцтвом про право власності ОСОБА_5. на вказаний будинок
№57 від 22.10.1998 року, якими підтверджується, що спірний будинок був
побудований у 1998 році; поясненнями свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., які
підтвердили, що під час будування позивачка проживала зі своїм сином однією
сім'єю і сумісно з ним збудувала будинок. При цьому, оскільки на будівництво
потрібні були гроші, вона продала свою квартиру та автомобіль. Договором
купівлі продажу квартири (арк.спр.6), довідкою Феодосійського МРЕВ (арк.спр.)
підтверджується, факт продажу квартири та автомобілю до введення в експлуатацію
спірного будинку. Довідкою про заробітну плату позивачки за період з 1983 року
по2001 рік (арк.спр. 12-13) підтверджується, що ОСОБА_3. працювала та
отримувала дохід.

За таких
обставин суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3. на підставі ст. 17 Закону
України „Про власність", відповідно до якої майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

Оскаржуючи
рішення суду першої інстанції, апелянт посилається на те, що суд неповно
з'ясував обставини справи внаслідок того, що не задовольнив її клопотання про
об'єднання в одне провадження з цією справою справу за її позовом про визнання
права власності на спірний будинок та його розподіл, не надав належної правової
оцінки укладеному 19.11.1992 року між ОСОБА_5. та ОСОБА_6. договору на пайову
участь у будівництві, зі змісту якого вбачається, що фінансування будівництва
відбувалося останнім, а не позивачкою. Вважає, що пояснення свідків є
необ'єктивними.

Колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для
скасування рішення суду.

Відповідно
до змісту ч.1 ст. 126 ЦПК України суд має право постановити ухвалу про
об'єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами
одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних
відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого
відповідача.

Тобто
об'єднання справ - це право, а не обов'язок суду.

Той
факт, що суд не задовольнив клопотання відповідачки про об'єднання справ, не
перешкоджало їй надати суду докази в обгрунтування своїх заперечень за позовом
або заявити клопотання про забезпечення цих доказів відповідно до ч.1 ст.133
ЦПК України.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4. звернулася до
суду лише з клопотанням про витребування від БТІ відомостей стосовно продажу
квартири АДРЕСА_3; питання про забезпечення доказів - не порушувала.
Безперечних доказів в обґрунтування своїх заперечень відповідачка не навела.

За
змістом ч.3 ст.309 ЦПК
України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для
скасування рішення лише у разі, якщо це порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Заперечуючи
проти висновків суду, апелянт не навів безспірних доказів, які спростовують
висновки суду першої інстанції.

Виходячи
з наведеного, враховуючи, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст.212
ЦПК України надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, зокрема і
поясненням свідків, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення
суду за вказаним апелянтом доводом.

Також не
можна визнати підставою для скасування рішення суду довод апелянта про
ненадання судом оцінки договірним правовідносинам, які виникли під час
будівництва спірного будинку між ОСОБА_5. та ОСОБА_6., оскільки ці
правовідносини не стосуються предмету спору.

Доводи
апелянта про те, що в якості представника позивача у справі брав участь
ОСОБА_10., повноваження якого матеріалами справи не підтверджені, не є
підставою для скасування рішення, оскільки вказане апелянтом порушення не
призвело до неправильного вирішення справи по суті.

З
урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, є законним і обгрунтованим.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4-
ОСОБА_2відхилити.

Рішення
Феодосійського міського суду АР Крим від 06 листопада 2007 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.