УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 вересня 2008
року                                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Гнатенка А.В.,

суддів:                    Барсукової В.М.,                Григор'євої Л.І.,

Балюка
М.І.,                       Гуменюка В.І.,
-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Адвокатська компанія Пєткова» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства (далі
- адвокатська компанія) про розірвання договору, відшкодування майнової та
моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У лютому 2006 року адвокатська компанія, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначала, що 20 вересня 2004 року уклала з відповідачем
договір про надання юридичних послуг у справі за його позовом до Одеського
військкомату про перерахунок пенсії та стягнення заборгованості.

Відповідно до пунктів 4.12, 4.2 договору
ОСОБА_1 зобов'язувався сплатити вартість послуг у розмірі 50% від фактично
отриманої суми, однак заборгованість до цього часу не сплатив.

Посилаючись на те, що адвокатська компанія
виконала свої зобов'язання, просила стягнути з ОСОБА_1 6 898 грн. 76 коп.
заборгованості з урахуванням індексу інфляції.

ОСОБА_1 заявив зустрічний позов, посилаючись
на те, що після підписання договору сплатив 530 грн. Оскільки відповідач
порушив умови договору, займався не всіма питаннями, просив визнати договір
недійсним, стягнути з останнього     530
грн., сплачених за договором та 10 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. У
подальшому він уточнив позовні вимоги й просив розірвати договір від               20 вересня 2004 року та
відшкодувати майнову та моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси
від 19 березня 2007 року у задоволенні позову адвокатської компанії відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір про надання юридичних послуг
від    20 вересня 2004 року та стягнуто з
адвокатської компанії на користь ОСОБА_1 530
грн. У решті зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області
від 30 жовтня 2007 року зазначене рішення суду змінено. Його резолютивну
частину викладено в новій редакції. Відмовлено в задоволенні позову адвокатської компанії.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір про надання
юридичних послуг від 20 вересня 2004 року в частині визначення вартості послуг
в розмірі 50%. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про відшкодування 530
грн. майнової шкоди та моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі адвокатська компанія просить
зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, та ухвалити рішення про задоволення
їхніх вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20
вересня 2004 року між сторонами було укладено договір про надання послуг,
відповідно до умов якого адвокатська компанія узяла на себе обов'язок
надавати ОСОБА_1 юридичні послуги та
представляти його інтереси в судах, інших державних органах та установах
України в рамках цивільної справи, порушеної з метою проведення перерахунку
пенсії ОСОБА_1 та її стягнення. Відповідно до пункту
3.1.3 цього договору ОСОБА_1 видав довіреність на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
право представляти його інтереси як позивача в справі за його позовом до
Одеського військкомату про перерахунок пенсії та стягнення заборгованості (а.с.
4, 9).

Вартість послуг визначено в 530 грн., які
були сплачені відповідачем після укладання договору, а також 50% від суми,
фактично одержаної відповідачем на підставі рішення суду. Із повідомлення на
а.с. 88 вбачається, що ОСОБА_1 було перераховано 8 075 грн. 57 коп.
заборгованості (а.с. 88).

Відмовляючи в позові адвокатської компанії та задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_1, районний суд виходив із того, що
представництво ОСОБА_1 при розгляді справи за його
позовом до Одеського військкомату відбувалося на підставі усного договору між
ОСОБА_1 та фізичними особами - ОСОБА_2та ОСОБА_3, а не за договором про надання
юридичних послуг від 20 вересня 2004 року. А тому адвокатська компанія
не виконала умови договору, викладені в п. п. 1.1 та 2.1, а саме не здійснювала
представництво, що є істотним порушенням умов договору.

Оскільки підприємство своїх зобов'язань не виконало,
підлягає стягненню й 530 грн., отриманих після підписання договору, а сам
договір підлягає розірванню.

Щодо відмови в позові ОСОБА_1
про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із недоведеності її заподіяння.

Апеляційний суд, змінюючи рішення та викладаючи його резолютивну
частину в новій редакції, виходив із того, що адвокатська компанія просила
стягнути з відповідача 6 898 грн. 76 коп., тобто
суму, значно більшу, ніж передбачено договором, що плата повинна бути проведена
за фактично виконані юридичні послуги, які повинні бути необхідні, реальні,
обґрунтовані та розумні щодо суми. Вартість послуг не може бути явно завищеною,
повинна бути обґрунтованою, реальною.

Вважав, що в межах розумності є оплата за
надані послуги в сумі 530 грн., а не 6 898 грн. 76 коп., як було заявлено в
позові.

Проте з такими висновками судів погодитися
повністю не можна.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися
до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони мають
право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства,
але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Ухвалюючи рішення про розірвання договору про
надання юридичних послуг, суди в порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України
належним чином не перевірили доводи ОСОБА_1, який ставив питання спочатку про
недійсність договору, а потім - про його розірвання, не уточнили підстави його
позову, в зв'язку з чим у достатньому обсязі не визначилися із характером
правовідносин.

Крім того, суд як першої, так і апеляційної
інстанцій з огляду на положення ст. ст. 901, 1000, 1003 ЦК України не
проаналізували суть зобов'язання, що виникло між сторонами згідно з договором
та не перевірили чи відповідає суть такого зобов'язання положенням ст. 901
цього Кодексу.

За таких обставин на підставі ч. 2 ст. 338
ЦПК України та керуючись ст. 336 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Адвокатська
компанія Пєткова» задовольнити частково.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 19 березня 2007 року та рішення апеляційного суду Одеської
області від 30 жовтня 2007 року скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий                                                                         А.В. Гнатенко

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

Л.І.
Григор'єва

В.І.
Гуменюк