Справа №2-331/06, №2-1/07, №2-1/08
РІШЕННЯ

Ім”ям України

/ заочне /

15 квітня
2008 року
Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді
Карпович В.Д.

при секретарях
Олексенко Т.В., Рокоча С.В.

з участю прокурора Лещенко С.О.

представника позивача - ОСОБА_4

третьої особи  без
самостійних вимог - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,  про визнання договорів
недійсними, та поновлення права власності..

Встановив:

В позові
до суду позивачка вказала, що 2 липня 1999 року ОСОБА_6 заповідала їй квартиру
АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 померла.

Для
оформлення спадщини вона звернулась до державної нотаріальної контори, де і
дізналась, що 13 червня 2001 року ОСОБА_6 уклала договір довічного утримання з
відповідачкою - ОСОБА_2, фактично передавши їй у власність вищевказану квартиру.

Вважає  даний договір довічного утримання, недійсним
.

На час
складання договору довічного утримання ОСОБА_6 виповнилося 62 роки.

Але на
протязі тривалого часу до настання цих подій, остання стояла на обліку та
постійно лікувалась у лікаря-психіатра
Яготинської ЦРЛ, неодноразово лікувалась в психіатричній лікарні.

В
останні роки у ОСОБА_6 спостерігались випадки не сприйняття дійсних подій.

Вважає,
що на момент укладення договору довічного утримання, ОСОБА_6. перебувала у
такому стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними,
тобто даний договір є недійсним.

Просила,
визнати недійсним договір довічного утримання укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2
від 13 червня 2001 року.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, та
пояснила слідуючи.

Покійна
ОСОБА_6 була її двоюрідною сестрою, з якою вона підтримувала дружні родинні
відносини, допомагали один одному, як матеріально, так і фізично. ОСОБА_6
постійно хворіла, вона неодноразово возила свою сестру в лікарню до
лікаря-психіатра. Сестра її проживала разом із чоловіком ОСОБА_7 в м. Яготині
по АДРЕСА_1.

Так як у
її сестри та її чоловіка іншої рідні, крім неї не було, то ОСОБА_7 та ОСОБА_6 2
липня 1999 року склали заповіт, в якому вказали, що кожен із них заповідає їй
по &frac12; частині
квартиру АДРЕСА_1.

Із
своєю сестрою, вона проживала однією сім”єю до 20 річного віку. Остання погано
навчалась в школі, до четвертого класу двічі була в одному класі. Була частково
розумово відсталою. Після смерті чоловіка її сестри ОСОБА_7, від останньої в
травні 2001 року їй стало відомо,  що та
прийняла в квартиру квартирантку . Коли вона приходила до сестри то

2

дійсно, в квартирі останньої бачила сторонню їй особу, як
пізніше їй стало відомо, це була ОСОБА_2 (відповідачка по даній справі).

Після
смерті чоловіка її сестра стала психічно неврівноваженою, немов би в неї
„поїхала криша”,  стояла на обліку в
лікаря-психіатра, чотири рази лікувалась в психіатричній  лікарні м. Глеваха. Кидалась під поїзд,
вішалась. Під час шлюбу, її сестра разів шість була в стані вагітності і
кожного разу, коли стан вагітності був тривалістю 6-7 тижнів, в неї виникали
викидиші плода

Із
показів відповідачки ОСОБА_2 видно, що вона проживала в с. Вільне Згурівського
району в будинку своєї покійної сестри. В травні 2001 року  її знайома ОСОБА_8 познайомила її із
ОСОБА_6.. Коли вони зустрілись, то ОСОБА_6 запропонувала їй проживати в її
квартирі в м. Яготині, та пообіцяла
переоформити на неї квартиру. З цього часу вона стала проживати в
квартирі ОСОБА_6.

13 .06.
2001 року в приміщенні  приватного
нотаріуса  в м. Яготині, вона разом із
ОСОБА_6. уклали договір довічного утримання згідно якого, вона стала
власником  квартири яка належала
ОСОБА_6., та взяла на себе зобов”язання довічно повністю утримувати ОСОБА_6,
забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, та необхдною допомогою. Хоча
сама на той час  була на пенсіїї та
отримувала мінімальний розмір пенсії.

Пзніше,
після смерті ОСОБА_6 вона стала  одна
проживати  в даній квартирі та
познайомилась із ОСОБА_3, якій  договором
від 1.09. 2006 року, подарувала  дану
квартиру. Хоча  і на даний час, вона  проживає в
даній квартирі.

Про
заповіт, складений ОСОБА_6 на користь позивачки, їй нічого не було відомо.
Вважає, що ОСОБА_6 не була психічно-хворою людиною, і наскільки їй було відомо,
до лікаря-психіатра не зверталась.

Із
показів свідка ОСОБА_9 видно, що із покійною ОСОБА_6 вона була знайома із 1973
року, Остання була з розумовим відхиленням, неодноразово лікувалась в
психіатричній лікарні м. Глеваха, кудии вона її сама возила, Від знайомих їй
було відомо, що остання кидалась під поїзд. На її запитання / чому вона так
робила? /, ОСОБА_6 відповідала, що не хоче жити.

Із показів
свідка ОСОБА_10 видно, що вона знайома із покійною ОСОБА_6 із 1991 року.
Остання була душевно хворою та розумово відсталою людиною.

Із показів
свідка ОСОБА_11 видно, що із покійною ОСОБА_6 він проживав по сусідству,
остання була душевно хворою людиною, вішалась, проте, її своєчасно знімали з
петлі, травилась, кидалась під поїзд. Він сам особисто тричі своїм автомобілем
возив її на лікування в психіатричну лікарню м. Глеваха. Остання була постійно
в сонному стані.

Всі свідки підтвердили, що покійна дуже багато вживала
таблеток..

В
судовому засіданні встановлено слідуючи:

Відповідно до
свідоцтва про право власності на житло,
ОСОБА_7 та ОСОБА_6, на праві приватної
спільної власності, належала двох кімнатна квартира АДРЕСА_1. / а.с. 11
/, які при житті,  а саме 2.07. 1999 року
склали заповіт, яким заповідали кожен із них належні їм по &frac12; частині  даної квартири ОСОБА_1 / а.с. 7. 22 /.

Після
смерті ОСОБА_7 що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_2 / а..с. 22 об./, його дружина  ОСОБА_6. відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за Законом / а.с.9 / стала власником
всієї квартири АДРЕСА_1.

В травні 2001
року, ОСОБА_6 познайомилась із ОСОБА_2
яка проживала  на той час в с.
Вільне Згурівського району Київської області. Цього ж місяця, ОСОБА_6
запропонувала останній проживати в її квартирі АДРЕСА_1, та пообіцяла
переоформити на неї свою квартиру.  Із
цього часу, ОСОБА_2 /

3

відповідачка / стала проживати в квартирі АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_6 разом з останньою.

13.06. 2001
року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_2  було
укладено договір довічного утримання, відповідно до якого, ОСОБА_6 передала у
власність ОСОБА_2 належний їй на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1. В свою чергу, ОСОБА_2  взяла на себе зобов”язання довічно утримувати
ОСОБА_6, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою./ а.
с. 8 /

На той час,
ОСОБА_2 була пенсійного віку та
отримувала  мінімальний розмір
пенсії встановлений  на Україні.

ІНФОРМАЦІЯ_1,
померла ОСОБА_6. / а.с. 10 /, після смерті якої, її двоюрідна сестра ОСОБА_1
звернулася із заявою до Яготинської Державної нотаріальної контори, про
прийняття спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1, відповідно до заповіту  складного на її користь її сестрою ОСОБА_6., де
й дізналась,  про договір довічного утримання,
який було укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Як видно із
пояснень позивачки, її сестра після смерті чоловіка була психічно
неврівноваженою, немов би в останньої “ поїхала криша”. Стояла на обліку у
лікаря психіатра, чотири рази лікувалась в обласній психіатричні йлікарні  в м. Глеваха, кидалась під поїзд, вішалась,
проте  її своєчасно знімали з петлі..

Дані  обставини
в судовому засіданні підтверд ились показами свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10,
ОСОБА_11

Із довідки
лікаря психіатра Яготинської ЦРЛ
Сапронова Ю.Г. видно, що ОСОБА_6. знаходилась на диспансерному обліку в
психіатричному кабінеті Яготинської ЦРЛ із
12.05. 1977 року по 2003  рік, по
поводу;  наслідків органічного ураження
ЦНС / нейроінфекція /. Лікувалась стаціонарно в Київській обласній психіатричній
лікарні № 1 смт Глеваха / з 16.05 1977 по 27.06. 1977 року, із 14.03 1986 по
13.04. 1986 року, із 20.02 1987 по 30.03. 1987 року, та з 28.03 1989 по 28.04.
1989 року / В психіатричному кабнті оглядалась лікарем психіатром, як
диспансерна хвора, одержувала амбулаторне
ліквання./ а.с. 24, 62 /

Дані обставини в
судовому засіданні були підтверджені
показами лікаря психіатра Сапронова Ю.Г., в якості  свідка.

Із висновку
судово психіатричної експериизи, яка проводилась згідно ухвали Яготинського
районного суду,  ОСОБА_6 в момент
підписання договору  довічного утримання
від 13.06. 2001 року, страждала на органічне ураження головного мозку /
внаслідок перенесеної у дитинстві нейроінфекції, церебрального атеросклерозу /
із інтелектуально-мнестичною недостатністю, емоційно-вольовими розладами. Під
час підписання даного договору, що мало місце 13.06.2001 року, за своїм
психічним станом ОСОБА_6. не могла повною мірою розуміти  значення своїх дій та керувати ними./ а.с. 69
/

В судовому
засіданні експерт Ктітарєв О.М., який
був допитаний за клопотанням прокурора, підтвердив та обгрунтував даний
висновок.

В судовому
засіданні прокурор, який вступив  у
справу на стороні відповідачки ОСОБА_2, піддав сумніву  висновок судово психіатричної експертизи.
Проте,  після допиту  в судовому засіданні експерта Ктітарєва О.М.,
клопотання про призначення по даній справі додаткової або повторної експеризи,
не завляв.

Відповідно до
ст. 55 ЦК України / в ред. 1963 року /, угода, укладена громадянином, хоч і
дієздатним, але який в момент її укладення перебував у  такому стані, коли він не міг розуміти
значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною.

Якщо така угода
визнана недійсною, то кожна із сторін зобов”язана повернути другій строні все
одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі-
відшкодувати його вартість. Будучи власником
квартири АДРЕСА_1, якою стала
відповідачка ОСОБА_2 згідно договору
довічного утримання від 13.06. 2001 року, вона відповідно до договору
дарування від 1.09. 2006 року дану квартиру

4

подарувала
ОСОБА_3. / а.с. 79 /. Даний договір було зареєстровано держаним
нотаріусом Яготинського  районного
державного нотаріаьного округу, в реєстрі за № 2362.

В судовому
засіданні відповіачка ОСОБА_2 не оспарювла даний договір, а третя особа  ОСОБА_5
/державний нотаріус / підтвердила дані обставини, та доповнила, що
згоду  ОСОБА_2 на дарування  даної квартири було надано чоловіком
останньої- ОСОБА_12, про що свідчить
його заява яка є в спадковій справі., та надала до суду її копію.

Відповідачка
ОСОБА_3 в судові засідння не з”являлась. В заяві до суду просила
розглянути  справу у її відсутності, при
цьому вказала, що з любим рішенням суду вона буде згідна./ а.с. 81  /

В зв”язку з цим,
суд вважає що по даній справі необхідно провести заочний розгляд справи, із
винесенням заочного  рішення в порядку
ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до
Постанови Пленуму Верховного суду України „ Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними”,

п.10- правила
ст. 55 ЦК України / в ред 1.963 року / поширюються на ті випадки, коли немає
законних підстав для  визнання
громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він
перебував в такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати
ними. Для визнання наявності такого стану на момент укладення  угоди, суд призначає судово-психіатричну
експертизу.

Вимоги про
визнання угоди недійсною з цих підстав, вирішуються з урахуванням як висновку
судово психіатричної експертизи так і інших доказів, що підтверджують чи
спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів
значення своїх дій  і не міг керувати
ними.

Враховуючи, що
під час укладання договору довічного утримання, що мало місце 13 .06. 2001 року
між ОСОБА_6. та ОСОБА_2, ОСОБА_6 не розуміла значення свої дій  та не могла
керувати ними, то суд вважає що даний
договір та послідуючий договір дарування
який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, необхідно визнати недійсними.

Відповідно
до  ст. 216 ЦК України / в ред 2003 року
/, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов”язані з
його  недійсністю.

У разі
недійсності правочину, кодна із сторін зобов”язана повернути другій  стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати
вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Керуючись

ст. ст.
10, 60, 209, 213-215, 224 ЦПК Ураїни,
ст. ст. 55 ЦК України / в ред 1963 року /, ст. ст. 216, 744 ЦК України /
в ред 2003 року /, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати
недійсним, договір довічного утримання АЕА № 625382, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 13 червня 2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом
Яготинського  районного нотаріального  округу Київськоїбласті.

Визнати
недійсним, договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 1 вересня 2006 року
між ОСОБА_13, яка діяла від імені ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, який посвідчений Державним нотаріусом Яготинської районної
державної нотаріальної  контори, за
реєстром 1789.

5

Поновити за
ОСОБА_6, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржено до апекляційногосуду Київськоїобласті, шляхом подання до суду
заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів після його проголошення, та
шляхом подання апеляційної скарги, протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне  оскарження.

Заяву про
перегляд заочного рішення може бути
подано протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Карпович В.Д.