Справа № 2-2/ 2008 р.
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

16 травня 2008 року Роменський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого: Яременко Г.М.

при секретарі: Дем»яненко
С.А

з участю представника позивача  ОСОБА_7., представника

відповідача  ОСОБА_8., представника третьої  особи

Резніченко М.О., судового розпорядника
ОСОБА_6

розглянувши в відкритому судовому засіданні позовну заяву  ОСОБА_1до ОСОБА_2правонаступник після її
смерті - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Колективного малого підприємства „Моноліт”, третя
особа на стороні відповідача виконавчий комітет Роменської міської ради про
визнання угоди недійсною та відшкодування шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом і просить визнати договір
купівлі-продажу ОСОБА_2земельної ділянки належної ОСОБА_1., площею 0, 0556 га,
розміщену на землях, що знаходяться у віданні Роменської міської Ради, Сумської
області, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою:
м. АДРЕСА_1, зареєстрований приватним нотаріусом Роменського міського
нотаріального округу ОСОБА_5в реєстрі за № 352 від 20. 02. 2002 року недійсним
та стягнути з відповідачів ОСОБА_4. та ОСОБА_2на її користь вартість знищеного
ними майна (матеріальну шкоду) в сумі 25 560 грн., моральну шкоду в сумі 10 000
грн..

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 2.04. 1994 року вона уклала договір з
Колективним малим підприємством ( далі - КМП „Моноліт”)  про дольову участь у будівництві та знесенні
житлового будинку. КМП „Моноліт” зобов'язався надати в її власність трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2 та однокімнатну квартиру в будинку по АДРЕСА_3, але виконав
зобов'язання частково. До 1998 року
передав їй 3 кімнатну квартиру. Згідно мирової угоди  КМП „Моноліт” зобов'язався  надати їй однокімнатну квартиру по
АДРЕСА_3,3, але потім вони уклали додаткову угоду до договору, згідно якої їй
замість однокімнатної квартири
зобов'язались виплатити 8000 грн., а в 2002 році  була укладена додаткова угода за якою
підприємство  замість грошей
зобов'язалось надати їй однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_4і не вимагати
повернення сплаченої компенсації. Але при зустрічі після цього з директором
ОСОБА_4той заявив, що вона ніколи не дочекається квартири, якщо не передасть
йому земельну ділянку по АДРЕСА_1 Внаслідок збігу тяжких обставин, під впливом
психологічного тиску, насильства з боку ОСОБА_3без своєї волі на укладення
угоди, вона була змушена  продати свою
земельну ділянку його тещі ОСОБА_2.. Вона перебуває на обліку в психіатричній лікарні
і в момент укладення угоди перебувала в такому стані, коли не розуміла значення
своїх дій і не керувала ними. Земельну ділянку вона продавати не збиралась.
25.03. 2002 року вона подала  позовну
заяву до суду  і була винесена ухвала про
заборону проведення на вказаній земельній ділянці будь-яких робіт. Але
ОСОБА_4не зважаючи на це наказав підлеглим робітникам КМП „Моноліт” знести
належні їй будівлі, знищили майно, позбавивши житла і практично всіх речей
домашнього  вжитку садових насаджень.
Знесено було сіни, гараж, літню кухню, вбиральню, які вона оцінює в 15500 грн..
Знищено і забрано і інше майно. Всього відповідачі знищили майна на загальну
суму  25560 грн. Вона одинока жінка,
пенсіонерка сприйняла  поведінку
відповідачів як образу. Внаслідок цього вона перенесла стрес, моральну біль,
страждання, в неї погіршився стан здоров'я, вона вимушена була лікуватися  і оцінює моральну шкоду в 10000 грн.

Позивач  ОСОБА_1.  в судовому засіданні  підтримала позовні вимоги і  пояснила, що
КМП „Моноліт” було надано для будівництва тільки частину її земельної
ділянки і згідно угоди було знесено будинок і сарай,  про знесення інших будівель в угоді не було
зазначено. Державний акт був виготовлений, але видали його  ОСОБА_4. Під час підписання договору
купівлі-продажу земельної ділянки вона була налякана, в стресовому стані, так
як на неї тиснув ОСОБА_4 і говорив, що однокімнатної квартири не отримає, поки
не продасть йому землі. За землю їй гроші не давали. Будівлі, які знаходились
на її земельній ділянці вона ОСОБА_2 не продавала і зносити не дозволяла.

Представник позивача ОСОБА_7. (дочка позивача) в судовому засіданні  підтримала позовні вимоги і пояснила, що
підтримує обставини, викладені в позовній заяві. Згідно договору з КМП
„Моноліт”  їм надали тільки трьохкімнатну
квартиру, а однокімнатну надали  через 8
років і ця квартира не відповідає житловим нормам. З сторони ОСОБА_3був тиск на
них, щоб продали земельну ділянку. Землю її мати ОСОБА_1. продавати не
збиралась. В квітні 2002 року працівники КМП „Моноліт” по вказівці
ОСОБА_3почали руйнувати їх будівлі, майно, будівельні матеріали, які
перераховані в позовній заяві. ОСОБА_1. було заподіяно моральну шкоду, так
як  тривалий час не надавали квартири,
під тиском на протязі 8 років забрали землю, знищили будівлі і знищили інше
майно. Мати лікувалась в лікарні в зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Відповідач ОСОБА_4в судовому засіданні
позов не визнав і  пояснив, що
раніше він працював на посаді директора КМП „Моноліт”. Згідно угоди КМП
„Моноліт” надало позивачу 3-х кімнатну квартиру значно більшою площею, чим  був їх будинок. Згідно угоди будинок було
знесено, а згідно закону підлягали знесенню і інші будівлі. Тому в 2002 році
після  надання ОСОБА_1. однокімнатної
квартири і після того, як вона продала земельну ділянку ОСОБА_2. і  позивач перевезла всі речі , він дав вказівку
працівникам підприємства знести будівлі, які залишились на спірній земельній
ділянці. Він особисто будівлі позивача не зносив і ніяке майно не забирав.
Однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4  ОСОБА_1вибирала
сама десь в 2000 чи 2001 році і після цього їх підприємство зробило ремонт,
благоустроїло відповідно до вимог закону. Комісія визнала квартиру такою, що не
відповідає житловому кодексу, тому, що позивач занедбала її, не опалювала, не
уклала угоди на обслуговування і постачання води. ОСОБА_1мала намір продати
свою земельну ділянку за декілька місяців до укладення договору
купівлі-продажу, так як  про це говорила
всім і оформляла документи необхідні для одержання державного акту на землю.
Він ніякого тиску на позивача не чинив і вона за соєю волею продала земельну
ділянку. Ніякої шкоди позивачу він не заподіяв.

Правонаступник відповідача ОСОБА_2.-
ОСОБА_3. в судовому засіданні
позов не визнала і  пояснила,
що  вона є дочкою ОСОБА_2., яка  померла і заповідала придбану у ОСОБА_1.
земельну ділянку їй. ОСОБА_1. попросила її
дати гроші на оформлення державного акту на землю, а потім  пообіцяла продати її. ОСОБА_1всі документи
оформляла сама , а вона оплачувала надані квитанції. Вона десь за неділю до
оформлення договору купівлі-продажу при ОСОБА_1дзвонила до нотаріуса і
домовлялась про день укладення угоди. ОСОБА_1говорила, що дочка в неї забирає
всі гроші тому вона не хотіла, щоб остання їй допомагала, а просила її.
ОСОБА_1в день укладення угоди забулася паспорт тому поверталась і додому. Під
час укладення угоди в нотаріуса були тільки ОСОБА_1і її мати. ЇЇ мати була не
грамотна, тому нотаріус зачитувала договір в голос, а потім мати говорила, що
ОСОБА_1сама ще перечитала договір.  Вона
в автомобілі при свідках віддала ОСОБА_1. гроші в сумі 4 тис. грн., тобто суму
про яку завчасно домовились і які остання перерахувала. ОСОБА_1на час укладення
договору купівлі-продажу  діяла по своїй
волі без всякого примусу, тиску і все добре розуміла. ОСОБА_2 особисто ніяке
майно позивача не знищувала.

Представник відповідача КМП „Моноліт” ОСОБА_8. в судовому засіданні позов
не визнав і пояснив, що рішенням міськвиконкому
вся земельна ділянка , де проживала ОСОБА_1. була передана КМП „Моноліт”
для будівництва , а згідно угоди укладеної з позивачем  підприємство надало їй трьохкімнатну квартиру
площею значно більше чим було передбачено, а в 2002 році було передано і
однокімнатну квартиру, про що було складено акт і ОСОБА_1. ніяких претензій не
мала.  Підприємство зразу знесло будинок
і сарай позивача, а в 2002 році після виконання всіх умов договору з
позивачем  було знесено решту будівель,
що рахувались за ОСОБА_1.. Знесення всіх будов домоволодіння передбачено
законом. Те, що підприємством позивачу заподіяна матеріальна і моральна шкода
він не визнає.

Представник третьої особи Резніченко М.О в судовому
засіданні  позов не визнала і  пояснила, що
під час укладення договору купівлі-продажу  ОСОБА_1.
усвідомлювала, що робить, на неї не було ніякого впливу. Новий власник земельної
ділянки  згідно закону  мав право розпоряджатися і тому будівлі
знесено законно.

Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів,
представника відповідача, представника третьої особи, свідків, спеціаліста,
дослідивши надані сторонами докази вважає, що позов  підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1.
на підставі  договору купівлі-продажу,
посвідченого Роменською міською державною нотаріальною конторою 24.02.1987 року
придбала житловий будинок  площею 36,7
кв. м. з надвірними  будівлями: сарай
„Б”, „б”, вбиральні „у”, гаража „Г”, літньої кухні „В” в АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 878 кв.м., що стверджується матеріалами інвентарної справи.

Згідно
рішення виконавчого комітету Роменської міської Ради № 315 від 13.12.1993
року  ОСОБА_1. передано у приватну  власність
земельну ділянку, що була раніше надана для будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 878 кв.м. (т.1 а.с.10-18).

02.04.1994
року між МП „Моноліт” та ОСОБА_1.
було  укладено договір про дольову
участь в будівництві та знесенні жилого
будинку по АДРЕСА_1. Згідно
рішення виконкому Роменської міської Ради  народних депутатів від 18.12. 1991 року про
відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_5,
будинок поАДРЕСА_1 підлягає зносу. Згідно договору МП „Моноліт”
зобов'язалось   провести знесення  житлового будинку і сараю, перенести сарай на
інше місце на території присадибної ділянки , яка залишається в користуванні
ОСОБА_1.,   передати у власність   ОСОБА_1.
трьохкімнатну квартируАДРЕСА_2 в строк до 30 .04. 1994 року,
однокімнатну квартиру загальною площею 35,85 кв.м. в будинку по АДРЕСА_2 в
строк до 30.12. 1995 року, а ОСОБА_1. зобов'язувалась  звільнити будинок і сарай для знесення  в строк до 30.04. 1994 року. Трьохкімнатну
квартиру позивач згідно договору отримала. (т.1 а.с.66) . З договору
вбачається, що підприємство отримало
тільки частину земельної ділянки ОСОБА_1. і не обумовлено знесення і
компенсацію за інші  будівлі позивача, це
визнали сторони в судовому засіданні.

Згідно
рішення виконавчого комітету Роменської міської Ради № 226 від 17.08. 1994
року  в зв'язку з необхідністю  організації будівельних робіт надано
додаткову площу 878 кв.м. МП „Моноліт” поАДРЕСА_1, надати упорядковане житло та
виплатити компенсацію за знесені будівлі та зелені насадження жителям будинку
АДРЕСА_1, домоволодіння яких підлягає знесенню, відповідно до оціночних актів
та угоди, складеної між підприємством та ОСОБА_1. (т.1 а.с.65). Але угода
між підприємством і ОСОБА_1. про
знесення гаража, літньої кухні, вбиральні і про виплату компенсації не
укладалась, це визнали сторони по справі.

Відповідно
до виконавчого листа № 2-78  від
25.06.1998 року Роменського міського суду КМП „Моноліт” зобов'язувалось надати
ОСОБА_1. в строк до 01.01.1999 року однокімнатну благоустроєну квартиру площею
35,85 кв.м. в житловому будинку по АДРЕСА_3,3 (т.1 а.с. 70).

Згідно
додаткової угоди від  18.10.1998 року КМП
„Моноліт”  замість однокімнатної
квартири  зобов'язалося виплатити  ОСОБА_1. 8000 грн. (т.1 а.с.80). Згідно
додаткової угоди  ОСОБА_1отримала 2500
грн., що стверджується розписками (т.1 а.с. 81,82).

Згідно додаткової угоди  від 21.11. 2001 року КМП „Моноліт”
зобов'язалось надати ОСОБА_1. замість грошової компенсації за однокімнатну
квартиру саме таку квартиру  по
АДРЕСА_4загальною площею 32,6 кв.м. (т.1 а.с. 79).

Згідно акту приймання-передачі квартири
від 1.02. 2002 року  КМП
„Моноліт”  на виконання додаткової угоди
від 21.11. 2001 року передало ОСОБА_1., а остання прийняла квартиру в АДРЕСА_4,
ніяких претензій не мала (т.1 а.с.83).

Згідно  рішення виконавчого комітету Роменської
міської ради № 486 від 26.12.2001 року
внесено  зміни в п.1.161 рішення №
315 від 13 грудня 1993 року ОСОБА_1. по АДРЕСА_1 - площею 559 кв.м.(т.1
а.с.89), тобто надано в приватну власність ту  частину ділянки, де знаходилась літня кухня,
гараж, вбиральня, і яку КМП „Моноліт” не використовував, це визнали сторони
і стверджується  матералами  відділу земельних ресурсів (т.1 а.с. 87-92).

24.01.2002
року ОСОБА_1. виданий державний акт на право приватної власності на землю
площею 0,0556 га в м. АДРЕСА_1(т.1 а.с.196). Ні зазначений державний акт ні
рішення виконкому про надання ОСОБА_1. земельної ділянки не оскаржувались
ніким, що  підтвердили сторони в судовому
засіданні.

01.02. 2002
року  ОСОБА_1. уклала з ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу , згідно якого позивач
продала земельну ділянку        площею
0,0556 га., що знаходиться в м. АДРЕСА_1.
Земельна ділянка продана за 4000 грн., і ці гроші сплачені продавцю. Цей
договір посвідчено приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального
округу ОСОБА_9. і зареєстровано в реєстрі за
№ 352,  що стверджується  договором (т.1 а.с.84), це визнали сторони і
стверджується  поясненнями свідка
ОСОБА_9..

Правовідносини в
даному випадку виникли в 2002 році і тому вони повинні регулюватися Цивільний
кодекс Української РСР ( 1963 року), який діяв на той
час.

Відповідно
до ст.. 224 Цивільного
кодексу Української РСР ( 1963 року)  за договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно
ст. 55 Цивільний кодекс Української РСР ( 1963 року), на яку
посилається позивач :”Угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який
в момент її
укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій
або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього
громадянина.” Як пояснила в судовому засіданні  допитана як свідок ОСОБА_9.  під час укладення договору  купівлі-продажу земельної ділянки  ОСОБА_1. розуміла що робить і чому це робить,
її було ознайомлено з договором, вона розуміла суть договору, наслідки, ніяких
сумнівів в її  дієздатності не було.
Допитана в судовому засіданні  свідок
ОСОБА_10. пояснила , що ОСОБА_1. оформляла документи для виготовлення
державного акту на землю, бажала її продати, в день підписання договору
купівлі-продажу земельної ділянки вела себе звичайно, розуміла, що вона робить,
в її присутності позивач отримала від ОСОБА_3. за землю 4000 грн.,
перераховувала їх. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11. пояснила, що
ОСОБА_1. оформляла документи для видачі державного акту на земельну ділянку,
допомагали їй представники КМП „Моноліт”. ОСОБА_1. говорила, що хоче продати
земельну ділянку. ЇЇ попереджали, щоб її не обманули. В день коли ОСОБА_1.
уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, остання приходила до неї на
роботу і пояснила, що вона продала земельну ділянку за 3 тис. грн.., і що гроші
їй передали в автомобілі.  Згідно акту
амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 130 від 3.10. 2003 року  комісія лікарів психіатрів прийшла до
висновку, що  ОСОБА_1. виявляє ознаки
розладів психіки та поведінки у вигляді незначних розладів пам'яті та настрою,
які обумовлені судинним захворюванням головного мозку, початковій стадії. Дані
психічні розлади відносяться до категорії легких розладів психічної діяльності,
які не впливають та не впливали на час складання угоди ОСОБА_1. на можливість
останньої правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними. (т.1 а.с.
99-100). Зазначене дає підстави суду вважати, що посилання позивача на те, що
під час укладення договору вона не розуміла значення  своїх дій або не могла керувати ними є
безпідставними і тому  з зазначених
підстав  договір купівлі-продажу
земельної ділянки визнати недійсним неможливо.

Відповідно
до ст. 57 Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 року)  угода, укладена внаслідок обману, насильства,
погрози,
зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода,
яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах
внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Згідно пункту 12
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року „Про судову практику
в справах про визнання угод недійсними” при вирішенні
позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст.57 ЦК суди повинні мати на
увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою
стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього
зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї
умовах.

Згідно ст. ст..
10, 60 ЦПК України кожна  сторона
зобов'язана  довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази  подаються сторонами та
іншими особами,  які беруть участь у
справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання
позивача і представника позивача на те, що директор ОСОБА_4на протязі 8 років
заявляв, що ОСОБА_1. ніколи не дочекається однокімнатної квартири, якщо не
передасть йому земельну ділянку поАДРЕСА_1 та на те, що внаслідок збігу тяжких
обставин, під впливом психологічного тиску, насильства з боку ОСОБА_3без своєї
волі на укладення угоди, вона була змушена
продати свою земельну ділянку його тещі ОСОБА_2не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні. Ці посилання не визнали відповідачі і
представник третьої особи. Ці посилання позивача як на підставу для визнання
договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним  спростовуються протиріччями в поясненнях
позивача і представника позивача , які
зазначали, що ОСОБА_4сказав ОСОБА_1., що вона не отримає  однокімнатної квартири, поки не передасть
йому земельну ділянку в 2001 році після укладення додаткової угоди, то
зазначають , що це було на протязі
восьми років.  Посилання позивача
на те, що  КМП „Моноліт” не виконало
умов  додаткової угоди від 21.11. 2001
року про передачу  їй  однокімнатної квартири поАДРЕСА_4   спростовується, самими поясненнями позивача,
яка підтвердила, що отримала вказану квартиру, перевезла туди свої речі і
проживає там. Це стверджується також актом приймання-передачі квартири (т.1
а.с.83). Вказана додаткова угода до суду ОСОБА_1.  не оскаржувалась, що підтвердили позивач і
представник позивача. Ті обставини, що договір купівлі продажу земельної
ділянки від 1.02. 2002 року  укладений
ОСОБА_1. добровільно з  метою продати
земельну ділянку на умовах, передбачених договором, без обману, без насильства,
без погрози, без зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою стороною підтвердили допитані в судовому засіданні
свідки  приватний нотаріус
ОСОБА_9.,  ОСОБА_10.,  ОСОБА_11., ОСОБА_12. та допитана як свідок
ОСОБА_3.. Тобто  позивач і представник
позивача в порушення вимог  ст..ст. 10,
60 ЦПК України  не надали достатньо
доказів на підтвердження своїх вимог щодо визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 01.02. 2002 року недійсним на підставі ст. 57 ЦК Української РСР ( 1963 року).

Згідно
ст.. 440 Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 року):”Шкода,
заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації,
підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за
винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Той, хто заподіяв
шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з
його вини. Шкода, заподіяна правомірними діями, підлягає відшкодуванню лише у
випадках, передбачених законом.”

Відповідно
до вимог ст. 440-1 Цивільного кодексу Української РСР
( 1963 року) моральна
(немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи,
яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду,
якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода
відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду
незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається
судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла
шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних
наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно ст.. 52
Закону України „Про власність” :”Припинення права власності на будинок, інші
будівлі, споруди або насадження у зв'язку з вилученням земельної ділянки, на
якій вони розташовані, допускається лише у випадках і порядку, встановлених
законодавчими актами України, і з попереднім відшкодуванням збитків в
обсязі, передбаченому пунктом 4 статті 48 цього Закону. У разі незгоди
власника з рішенням, що тягне за собою припинення права власності, воно не може
бути виконано до вирішення спору судом, арбітражним судом або третейським
судом. При
розгляді спору вирішуються також усі питання відшкодування власникові завданих
збитків.”

Згідно ч.2 ст..
48 Закону України „Про власність”:”Власник може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням
володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється
судом, арбітражним судом або третейським судом.”

Як вбачається
з довідки ДКП „Роменське МБТІ” № 548 від 27.03.2003 року та з матеріалів
інвентарної справи , домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 21.03.2003 року
належало ОСОБА_1. і станом на 31.01.2002 року складалося з гаража, літньої
кухні, вбиральні, загальна вартість будівель з урахуванням індексації становить
7171 грн. (т.1 а.с.36) це також підтвердила спеціаліст ОСОБА_13..  Встановлено, що в квітні 2002 року  робітники КМП „Моноліт” за вказівкою
директора ОСОБА_3знесли будівлі : гараж, літню кухню, вбиральню, які належали
ОСОБА_1. це підтвердили сторони і стверджується показами свідків ОСОБА_14.,
ОСОБА_15., ОСОБА_16..  Так як угод між
КМП „Моноліт” і ОСОБА_1. про знесення вказаних будівель і виплату компенсації
не було укладено, тому КМП „Моноліт” протиправно позбавило права власності  позивача на гараж, літню кухню, вбиральню.
Перед тим як було знесено вказані будівлі ОСОБА_1. вантажним автомобілем
перевозила свої речі, майно з АДРЕСА_1на АДРЕСА_4. Посилання позивача на те, що
окрім будівель  було знищено і інше
майно, перераховане в позовній заяві,  не
знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і спростовується показами
свідка ОСОБА_16..  Допитаний в судовому
засіданні свідок ОСОБА_17. пояснив, що в ОСОБА_1. по АДРЕСА_1  станом на березень 2002 року було все її
майно. Його з березня по кінець 2002 року за вказаною адресою не було і  як зносились будівлі і які речі, майно було
перевезено ОСОБА_1., а яке знищено він не бачив.

Відповідачі на
підтвердження своїх заперечень не надали доказів, того, що знесені в квітні
2002 року  будівлі по АДРЕСА_1належать не
ОСОБА_1., а кому - небуть з відповідачів.

Твердження
позивача в частині того, що  знищили її
майно і заподіяли матеріальну шкоду
особисто ОСОБА_4та ОСОБА_2не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні і спростовуються
поясненнями  самого позивача
ОСОБА_1. , представника позивача ОСОБА_7., показами свідка ОСОБА_16.,
ОСОБА_15., ОСОБА_14., які  пояснили, що в
квітні 2002 року зносили, розбирали будівлі і вивозили їх зАДРЕСА_1 не особисто
ОСОБА_4і ОСОБА_2.,  а працівники КМП
„Моноліт” по вказівці керівника ОСОБА_4.. Тобто доказів того, що ОСОБА_4і
ОСОБА_2 заподіяли ОСОБА_1. матеріальну шкоду, суду не надано.

Позивач і
представник позивача в порушення вимог ст..ст. 10, 60 ЦПК України  не надали достатньо доказів на підтвердження
своїх вимог щодо того, що відповідачі забрали і знищили майно саме на суму
25560 грн..

З урахуванням даних  обставин  суті
позовних вимог, характеру неправомірних дій відповідача, фізичних та
моральних  страждань позивача ОСОБА_1.
внаслідок заподіяних з вини КМП „Моноліт” матеріальних збитків, часу на протязі
якого було заподіяно моральну шкоду , негативні наслідки, що настали, в неї
погіршився стан здоров'я, вона лікувалась, що стверджується медичними довідками,
суд виходячи з розумності і справедливості вважає, що розмір  відшкодування моральної шкоди становить  3000 грн..
Позов  про стягнення
моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. не знайшов
свого підтвердження в судовому засіданні, поскільки позивач,  не надала   доказів, які б це підтвердили.

Позивач і
представник  позивача уточнити підстави
позову і позовні вимоги не бажали. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін  та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін  вважає, що
є підстави  для  часткового задоволення позову ОСОБА_1.
Необхідно стягнути з Колективного малого підприємства „Моноліт” на користь
ОСОБА_1 7171 грн. вартості знищеного майна- будівель (матеріальну шкоду)
та  3000 грн. у відшкодування заподіяної
моральної шкоди.        В задоволенні
решти позовних вимог відмовити за
необґрунтованістю.

Позивач ОСОБА_1.
згідно рішення  Роменської міської
ради  від 15.11.2002 року   звільнена від сплати державного мита  за умови стягнення  його з відповідача . Згідно  ст.. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини
вимог. Тому з
Колективного малого підприємства „Моноліт”  необхідно стягнути на користь
держави 51 грн. за вимоги позивача про відшкодування матеріальних збитків та 8
грн. 50 коп. за вимоги про відшкодування моральної шкоди, а всього 59 грн. 50
коп..

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11,60,88, 209, 212, 214,
215, 218 ЦПК України,  ст. ст. 55,57, 440,440-1 Цивільний кодекс
Української РСР ( 1963 року),ст..ст.48, 52 Закону України „Про власність”  суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву  ОСОБА_1до ОСОБА_2правонаступник після її
смерті - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Колективного малого підприємства „Моноліт”, третя
особа на стороні відповідача виконавчий комітет Роменської міської ради про визнання договору купівлі-продажу ОСОБА_2земельної ділянки належної
ОСОБА_1., площею 0, 0556 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні
Роменської міської Ради, Сумської області, надану для будівництва і
обслуговування житлового будинку за адресою: м. АДРЕСА_1, зареєстрований
приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_9. в
реєстрі за № 352 від 01. 02. 2002 року недійсним та стягнення  з відповідачів ОСОБА_4. та ОСОБА_2на її
користь вартість знищеного ними майна (матеріальну шкоду) в сумі 25 560 грн.,
моральну шкоду в сумі 10 000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Колективного малого підприємства
„Моноліт” на користь ОСОБА_17171 грн. вартості знищеного майна (матеріальну шкоду) та  3000 грн. у відшкодування заподіяної
моральної шкоди.      Стягнути з Колективного малого
підприємства „Моноліт”
59 грн. 50 коп. судового збору на користь держави. В задоволенні решти
позовних вимог відмовити за  необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів  апеляційної скарги або
в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ: підпис...

КОПІЯ ВІРНА:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ
Г.М. ЯРЕМЕНКО

РІШЕННЯ
НЕ ВСТУПИЛО В ЗАКОННУ СИЛУ.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ
Г.М. ЯРЕМЕНКО

Повне  рішення
виготовлено 31.05. 2008 року