Справа № 22ц-1768/2008
першій інстанції                                                                                                  КАРАПУТА Л.В.
Категорія - цивільна
Доповідач - мамонова о.є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2008 року

місто
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

БОЙКО О.В.,

суддів:

мамонової
о.є., лазоренка м.і.,

при секретарі:

пільгуй
н.в.

за участю:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу
за  апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15
серпня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять скасувати рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2008 року і ухвалити
нове рішення, яким встановити порядок користування спірною земельною ділянкою
відповідно до варіанту № 1  висновку
судової будівельно-технічної експертизи № 1610-1611-ц, посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним і необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від     15 серпня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1
та ОСОБА_2 задоволені частково, а саме:

-            встановлено
порядок користування земельною ділянкою
по АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування ОСОБА_1 земельної ділянки
площею 339,7 кв.м., в тому числі під забудовою 96,8 кв.м., під двором спільного
користування з кв. № 1 - 33 кв.м., під садом та городом - 209,9 кв.м.;

-            встановлено
порядок користування земельною ділянкою  по
АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування ОСОБА_2 земельної ділянки  площею 225,3 кв.м., в тому числі під
забудовою 53,8 кв.м., під двором спільного користування з кв. № 2 - 33 кв.м.,
під садом та городом - 138,5 кв.м.;

-            встановлено
порядок користування земельною ділянкою
по АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування ОСОБА_4, ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 555 кв.м., в тому числі під забудовою - 107 кв.м., під садом та
городом - 448 кв.м.;

-            стягнуто
з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при розгляді справи судом
неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Апелянти вказують, що ч. 2 ст. 120 ЗК України, на яку
зроблено посилання в рішенні суду першої інстанції, не підлягала застосуванню
до спірних правовідносин, оскільки її викладено в новій редакції відповідно до
Закону України від 27 квітня 2007 року і судом не враховано, що на час переходу
права власності частини будинку до ОСОБА_2 діяла інша редакція ст. 120 ЗК
України, яка у ч. 4 визначала, що при переході права власності на будівлю та
споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно
часткам осіб у вартості будівлі, якщо інше не передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди. Також вказують, що на час переходу права власності на
частину будинку до ОСОБА_1 діяла норма ст. 30 ЗК України в редакції від 18
грудня 1990 року, яка визначала, що при переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами переходить і право користування земельною
ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у
договорі відчуження - будівлі та споруди. Апелянти вважають, що дані норми не
були застосовані судом, що є порушенням матеріального права.

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що судом не враховано положення
п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ», якою передбачено, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками
жилого будинку, розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій
розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався, суду при
визначенні частини спільної ділянки, право на користування якої має право
позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських
будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну
часткову чи на час виникнення останньої.

На думку апелянтів, висновки суду щодо встановлення на протязі 40 років
іншого порядку користування земельною ділянкою, ніж відповідно до часток
домоволодіння, не відповідають обставинам справи і є необґрунтованими, оскільки
відповідачами не надано доказів про встановлення такого порядку користування
земельною ділянкою, матеріали справи не містять даних про те, що між
співвласниками склався такий порядок користування земельною ділянкою.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3, які просили задовольнити
апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без
змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не
може бути скасоване правильне по суті  і
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами
визначений порядок користування і розпорядження земельною ділянкою, який існує
на протязі більше 40 років,  в судовому
засіданні позивачами не надано доказів та не наведено підстав для зміни
встановленого порядку користування земельною ділянкою, а тому  дійшов висновку про встановлення саме такого
порядку.

Даний
висновок суду відповідає зібраним у справі доказам, яким судом дана належна
оцінка, та  нормам чинного законодавства.

По справі встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1
зареєстровано за громадянами:

-            ОСОБА_4
- 1/10 частина житлового будинку на
підставі свідоцтва про право власності від 18.02.1986 року;

-            ОСОБА_5 - 1/10 частина житлового
будинку на підставі свідоцтва  про право
власності від 18.02.1986 року;

-        ОСОБА_1 -
12/25 частин житлового будинку на підставі договору дарування від 18.09.1991
року;

-        ОСОБА_2
8/25 частин житлового будинку на підставі
договору дарування від 24.12.2004 року.

Вказаний будинок з надвірними спорудами
знаходиться на земельній ділянці площею 1120 кв.м і між сторонами склався
порядок землекористування, підстав для зміни якого в судовому засіданні не
встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про закріплення порядку за фактичним
землекористуванням.

Доводи апеляційної скарги щодо
необхідності виділення в користування позивачів земельної ділянки пропорційно
розміру їх часток  у вартості будинку не
заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 88 ЗК України суд приймає до
уваги угоду про порядок користування земельною ділянкою, на якій розташовані
належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, як між
ними самими, так і за участі осіб, які пізніше придбали відповідну частку в
спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода
також є обов'язковою. Позивачі не надали доказів про те, що  угода про порядок користування земельною
ділянкою явно ущемляє їх законні права, позбавляє можливості належно користуватись
своєю частиною будинку, фактично виключає
з числа користувачів спільної земельної ділянки або суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам, а тому підстав
для невизнання судом такої угоди нема.

Посилання апелянтів на те, що
висновки суду про встановлення іншого порядку користування ніж відповідно до
часток в домоволодінні не відповідають матеріалам справи і є необґрунтованими,
спростовуються їх особистими поясненнями про те, що з  часу набуття права власності на відповідні
частини домоволодіння  кожна з позивачів
користувалась визначеною угодою земельною ділянкою,  але не знала, що її розмір не відповідає
частці в домоволодінні.

Інші
доводи  апеляційної скарги не є суттєвими
і не дають підстав для  висновку про
неправильне застосування судом  першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст.  303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1  - відхилити.

Рішення  Деснянського районного суду
м. Чернігова від 15 серпня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: