Справа №22ц-445/08                         Головуючий у 1 інстанції - Кузьмич Г.Л.
Категорія-42                                     Доповідач               -      Подолюк В.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ.

27 травня 2008 року.
місто Луцьк.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого судді -             Шевчук Л.Я.

суддів :                Киця С.І., Подолюка В.А.

при секретарі -                  Матюхіній О.Г.

з участю позивача -             ОСОБА_1

представника позивача -      ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
виселення , з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Камінь-Каширського районного суду від 27 березня 2008 року ,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2008 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про
виселення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що їй належить на праві приватної власності
жилий будинок поАДРЕСА_1, після розірвання між сторонами 7 листопада 2007 шлюбу
у вказаному будинку продовжує проживати відповідач, який своєю поведінкою
робить неможливим спільне проживання із ним в одному будинку її та дитини.

Відповідач не бажає добровільно сплачувати витрати за комунальні послуги,
систематично вчиняє сварки, бійки , а тому як власник житла просить виселити
ОСОБА_4. із вказаного жилого приміщення з підстав, передбачених ст.116,157 ЖК
України, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 27 березня 2008 року в
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 подала на нього
апеляційну скаргу в якій покликаючись на незаконність рішення суду із-за
неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, просила скасувати оскаржуване нею рішення і ухвалити
нове  про задоволення її позовних вимог

про виселення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких
підстав.

Згідно ч.І ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або в інші особи,
які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення,
або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися
безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З встановлених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 Камінь-Каширського району (а.с.8-17), за актовим записом №74
від 7 листопада 2007 року шлюб між сторонами розірваний, постановами про
відмову в порушення кримінальної справи від 8 лютого 2007 року, від 5 квітня
2005 року, від 10 листопада 2007 року в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_3. по факту вчинення ним протиправної поведінки відносно позивачки
відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України, а згідно постанови суду від 20
лютого 2008 року ОСОБА_3. притягнутий до адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І
ст. 173-2 КпАП України, зі змісту характеристики вбачається, що відповідач за
місцем проживання характеризується виключно позитивно(а.с.21-25 ).

Оскільки факт вчинення протиправної поведінки ОСОБА_3. відносно сина
стверджується постановою суду від 20.02.2008 року, про вчинення інших
правопорушень за місцем проживання, які б свідчили про неможливість проживання
з ним в одному будинку бувшої дружини та сина, позивачем відповідно до ч.І
ст.60 ЦПК України не доведено, а постанови про відмову в порушенні кримінальної
справи не є такими доказами, які відповідно до ст.61 ЦПК України звільняють
позивача від доказування зазначених нею обставин, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_1 в
задоволені позовних вимог про виселення зі спірного житла ОСОБА_3 саме з
підстав, передбачених ст. 116 ЖК України.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що позивач є власником жилого
будинку і вправі вимагати усунення порушення її прав, про несплату відповідачем
комунальних послуг за проживання та утримання будинку, про необхідність
виселення ОСОБА_4 із-за відсутності укладеного позивачем з ним договору найму
жилого приміщення не можуть бути підставою і доказом про виселення відповідача
із займаного ним житлового будинку із зазначених позивачем підстав.

Тому, виходячи з наведених вимог закону та встановлених обставин

справи, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, прийшов до
правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
виселення, постановив рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 313, 314, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду від 27 березня 2008 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.

Головуючий:
Л.Я.Шевчук.

Судді:
С.І.Киця,

В.А.Подолюк.