Справа №-2-1922
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2008 р.

місто Василівка

Василівський районний суд

Запорізької області у складі:

Головуючого судді Ю.А.Степаненко

При секретарі М.О.Васюковій

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом:

ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві
ОСОБА_1
зазначає, що в будинку
АДРЕСА_1
зареєстрований його син -
ОСОБА_2
.

З 2000 року відповідач
ОСОБА_2
не проживає за місцем реєстрації.

Він неодноразово звертався до нього з проханням знятися з реєстрації, але відповідач відмовляється.

Відповідач не оплачує комунальні послуги, всі обов'язки з утримання будинку виконує лише позивач. У зв'язку з реєстрацією відповідача в будинку, він не має можливості оформити субсидію. Факт не проживання відповідача підтверджується актом від 16.07.2008 року.

Позивач просить суд, посилаючись на ст..ст.71,72 ЖК України, визнати
ОСОБА_2
, таким, що втратив право користування жилим приміщенням: будинком
АДРЕСА_1
, у зв'язку з фактичним не проживанням в ньому.

В судовому засіданні
ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача в особі
ОСОБА_3
пояснила, що відповідач, як співвласник житлового будинку
АДРЕСА_1
, має права на проживання в ньому та не може бути визнаний таким, що втратив право користування ним. Просить розглянути справу на розсуд суду.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він, як і позивач, є співвласником житлового будинку
АДРЕСА_1
, а тому має право на проживання чи не проживання у будинку. Іншого житла він не має. Проживати у будинку, співвласником якого він є, бажає, однак не має можливості це зробити, оскільки з позивачем знаходяться у неприязних відносинах, між ними часто виникають сварки з часу, коли померла його мати та дружина позивача та батько одружився з іншою жінкою. Вважає, що його навмисно з корисливих мотивів хочуть позбавити житла.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_4
пояснила, що позивач є її колишнім свекром, а відповідач-колишнім чоловіком. Їй відомо, що позивач та відповідач знаходяться у неприязних стосунках з часу, коли померла мати відповідача та дружина позивача та позивач одружився з іншою жінкою. При цьому, ініціатором всіх сварок є саме позивач. Відповідач є співвласником житлового будинку
АДРЕСА_1
, іншого житла не має. На теперішній час вони з відповідачем розлучені, але він продовжує проживати у її квартирі, оскільки йому нікуди піти.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_5
пояснила, що проживає по-сусідству з позивачем. Їй відомо, що позивач та відповідач знаходяться у неприязних відносинах, між ними інколи виникають сварки. Хто є власником житлового будинку
АДРЕСА_1
, їй не відомо, але в ньому проживає позивач.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_6
також пояснила, що проживає по-сусідству з позивачем. Їй відомо, що позивач та відповідач знаходяться у неприязних відносинах, між ними інколи виникають сварки. Хто є власником житлового будинку
АДРЕСА_1
, їй не відомо, але в ньому проживає позивач.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_7
пояснила, що є дружиною позивача, з яким проживає у житловому будинку
АДРЕСА_1
. Відповідач у будинку не проживає. Позивач з відповідачем перебувають у неприязних відносинах з вини відповідача.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1
без визначення часток, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію права власності на житло, копія якого є у справі;

у вказаному будинку зареєстровані позивач та відповідач, що підтверджується технічним паспортом, копією паспорта відповідача, копії яких є у справі;

позивач є батьком відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі;

позивач та відповідач знаходяться у неприязних відносинах, що підтверджується поясненнями сторін та свідків;

позивач проживає у вказаному будинку, а відповідач – ні, що підтверджується поясненнями сторін та свідків.

Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст.380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст.383 ЦК України , власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення на протязі шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до таких висновків:

•
відповідач є співвласником житлового будинку
АДРЕСА_1
;

•
діючим законодавством не передбачений обов’язок власника житла проживати постійно саме у цьому житловому приміщенні, а тому, власник не може бути позбавлений права власності на цій підставі ;

•
діючим законодавством не передбачено визнання особи, яка є власником житлового приміщенням, такою, що втратила право користування житлом у зв’язку з не проживанням у ньому. Таке положення стосується лише громадян, які проживають в будинках державного і громадського житлового фонду (ст..ст.71,72 ЖК України) , а також членів сім’ї власника житла (ст..405 ЦК України).

Таким чином, позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.29, 355, 368, 369, 379, 380, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.71,72,150 ЖК України, ст.ст.10, 11, 57,58, 59, 60, 64, 76,169,208, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову:
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, вказаний вище, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

Районного суду Ю.А. Степаненко