Справа № 33ц-3908
Головуючий в першій  інстанції:
19                                                                                                             Доповідач: Хилевич С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

8 лютого    2008 року                                                                                                    м. Рівне

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області
у складі:

головуючого - судді:
Собіни І.М.

суддів:   Буцяка
З.І., Василевича В.С., Григоренка М.П., Хилевича С.В.,

розглянувши в касаційному порядку в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про витребування майна з чужого незаконного
володіння,

в с т а н
о в и л а:

18
грудня 2003 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. про стягнення
боргу за договором позики. В судовому засіданні позивач уточнила свої вимоги й
просила суд зобов'язати ОСОБА_2 повернути з чужого незаконного володіння гроші
сумою у 869 778 гривень. В обґрунтування позову зазначала, що протягом 1999 -
2002 років вона, проживаючи в Англії, за домовленістю з відповідачем
перераховувала на її валютний рахунок свої грошові заощадження, оскільки
власного валютного рахунку в той час в Україні не мала. Згідно із цією
домовленістю ОСОБА_2. не вправі була розпоряджатися спірними грішми за винятком
незначних сум на поточні витрати.

За час
із травня 1999 року по червень 2002 року на ім'я відповідача у філії відкритого
акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України” в м.
Івано-Франківську (далі - ВАТ „Укрексімбанк”) нею перераховано гроші сумою в
111 738, 65 англійських фунтів стерлінгів, що станом на 8 листопада 2004 року
за курсом Національного банку України є еквівалентним сумі у 1 155 378 гривень.

Після повернення
із Англії відповідач на її вимогу в липні 2002 року повернула 42 000 гривень, в
листопаді 2003 року -  243 000 гривень,
решту суми у 869 778 гривень ОСОБА_2. відмовилась повернути.

Просила
суд стягнути із відповідача на її користь зазначену суму боргу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 3 березня 2005 року в
позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2005
року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково і
стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 заборгованість сумою у 496 552 гривні, в
решті позову про стягнення суми у 373 226 гривень - відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 грудня 2005 року рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2005 року в частині
відмови в позові ОСОБА_1 сумою у 373 226 гривень скасовано, а справу направлено
на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19 квітня 2006 року рішення Івано-Франківського
міського суду від 3 березня 2005 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 сумою
у 373 226 гривень скасовано й ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2.
на користь позивача заборгованість сумою у 373 226 гривень.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19 квітня 2006 року, залишивши рішення
Івано-Франківського міського суду від 3 березня 2005 року в частині відмови в
позові про витребування з чужого незаконного володіння грошей сумою у 373 226
гривень - без змін, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального
права й порушення норм процесуального права.

В
обґрунтування своїх вимог зазначала, що всупереч положенням ст. 213 ЦПК України
суд ухвалив рішення не на повно з'ясованих обставинах, а на припущеннях, які не
підтверджені доказами й спростовуються дослідженими в судовому засіданні
матеріалами справи. Не притримуючись вимог ст. 215 цього Кодексу, суд встановив
спірні обставини.

На її
думку, з матеріалів справи видно, що спірні кошти внесено в касу об 11 годині
45 хвилин протягом 24 секунд, вказані ж судом години й хвилини є часом
введення-формування цих заяв економістом валютного відділу, а не часом
фактичного здійснення операції в касі банку. В зазначений судом час касир
обслуговувала інших клієнтів, а не ОСОБА_1
Суд помилився в оцінці доказів, переплутавши заяву про видачу готівки з
видатковим касовим ордером.

Судом
не враховано й не застосовано Інструкції з організації емісійно-касової роботи
в установах банків України №1, затвердженої постановою правління Національного
банку України від 7 липня 1997 року №129, зокрема положення про обов'язок
касира обслуговувати лише одного клієнта, а не кількох одночасно. В
підтвердження цієї обставини вказує, що касир не могла здійснити протягом 45
секунд чотири касові операції про прийняття від ОСОБА_1 за трьома прибутковими
ордерами трьох сум готівки загальною сумою у 70 000 доларів США та видачі
відповідачу 76 572 доларів США. Підпис же касира на прибуткових і видаткових
ордерах вказує на те, що касир обслуговував кількох клієнтів.

Спірна
обставина, на якій наполягає ОСОБА_2., з її доводів підтверджується змістом
довідки Івано-Франківської філії акціонерного комерційного банку „Мрія” від 7
червня 2005 року №3101, згідно з чим на здійснення аналогічної банківської
операції необхідно не менше 30 хвилин. Вважає, що касир провела віртуальні
операції з видачею готівки відповідачу сумою у 76 572 долари США.

ОСОБА_2. висуває версію щодо простої схеми перезарахування коштів з
одного рахунку без видачі готівки з каси та поверненням її назад в касу.
Зазначала, що така схема допустима, оскільки працівникам банку було відомо про
взаємовідносини сторін та їхні банківські операції протягом 1, 5 року.

Наполягаючи на своїх доводах, посилалась на матеріали досудового
розслідування слідчого управління УМВС України в Івано-Франківській області.

На її
переконання, готівка ОСОБА_2 не видавалась, а від ОСОБА_1 - не приймалась,
правочин відбувся 3 листопада 2004 року в установі банку за участю сторін. Мало
місце безготівкове зарахування грошей на три рахунки позивача сумою у 70 000
доларів США за рахунок безготівкового списання їх з рахунку відповідача, що
підтверджує обставину передачі ОСОБА_1. суми у 70 000 доларів США.

Висновком суду лист ОСОБА_3 про підтвердження права власності позивача на
спірні грошові кошти спростовано як недопустимий доказ. Копії документів про
деталі електронного платежу ОСОБА_3. не завірені печаткою банку, який їх видав,
кошти відправлені „Мідлендбанком”, походження ж документів є від фірми HSBC, яка
участі в банківських операціях не брала. Аналогічний листОСОБА_4 відхилено
апеляційним судом 10 червня 2006 року. За цих обставин вважає, що право
власності ОСОБА_1 на три перекази, вчинені ОСОБА_3 загальною сумою у 37 300
англійських фунтів стерлінгів, що є еквівалентним сумі у 373 226 гривень,
недоведені.

Колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, апеляційний суд виходив із
необґрунтованості доводів про те, що ОСОБА_2. на виконання взятих на себе
зобов'язань передала 3 листопада 2003 року позивачу суму у 70 000 доларів США.

Між тим,
з таким висновком суду апеляційної інстанції колегія суддів не може погодитись.

Згідно
із ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

За змістом ст.
214 цього Кодексу,  під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання:

1.) чи
мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються;

2.) чи
є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3.) які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

З письмових
доказів про грошові перекази (а.с.а.с. 125-127) на загальну суму в 37 300
англійських фунтів стерлінгів видно, що відправником коштів є ОСОБА_3, а
отримувачем - ОСОБА_2.. Саме така сума виявляється на час переказу
еквівалентною спірній сумі в національній валюті - 373 226 гривень.

Зазначену
обставину як суд першої інстанції, так і апеляційний суд залишили поза увагою,
не з'ясували дійсного характеру правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, а також не встановили правової підстави спірних коштів. Також судами
при ухваленні рішення не оцінено листа-підтвердження ОСОБА_3. щодо грошових
переказів ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 (а.с.а.с. 221-222) з точки зору його
допустимості й належності як доказу.

Як вбачається,
апеляційним судом не враховано положення ст. 387 ЦК України, згідно з якою саме
власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави заволоділа ним.

Наведені мотиви
суду необхідно взяти до уваги і дослідити при новому розгляді.

Крім того, суду
необхідно більш ретельно перевірити обставину проведення чотирьох банківських
операцій про прийняття від ОСОБА_1 за трьома прибутковими ордерами  трьох сум готівки загальною сумою у 70 000
доларів США та видачі відповідачу суми у 76 572
долари США.

Зокрема, з
довідки Івано-Франківської філії акціонерного комерційного банку «МРІЯ» від 7
червня 2005 року №3101 вбачається, що для оприбуткування суми у 75 000 доларів
США та видачі 76 000 доларів США від двох різних клієнтів необхідний
мінімальний час тривалістю у 20-30 хвилин.

Однак, з
матеріалів справи вбачається, що операції стосовно прийняття готівки сумою у 70
000 доларів США і видачі готівки сумою у 76 572 долари США, з чим погодився
апеляційний суд, банком  були проведені
всього протягом усього сорока п'яти секунд (а.с.а.с. 347-350).

Враховуючи
допущені порушення норм процесуального права, які полягають у неповноті і
однобічності дослідження обставин справи, що могли призвести до неправильного
вирішення справи,  рішення суду першої
частково та апеляційної інстанцій повністю підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд Івано-Франківського міського суду.

Керуючись Законом України "Про внесення змін до Закону України
"Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, ст.ст. 333, 335-336, 338, 343, 344
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Рівненської області,

у  х  в
а  л  и  л  а:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2- задовольнити
частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 3 березня 2005 року в частині відмови у
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2про витребування майна з чужого незаконного володіння
сумою у 373 226 гривень та рішення Апеляційного
суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2006 року - скасувати.

Справу
направити на новий розгляд Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської
області.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
І.М.Собіна

Судді:
З.І.Буцяк

В.С.Василевич

М.П.Григоренко

С.В.Хилевич