overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Справа № 2-118/08
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 жовтня 2008 року   Дворічанський районний суд Харківської
області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю.М., при секретарі - Агаповій
І.В., з участю позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Дворічна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом   до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_2зареєстрували шлюб
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Вільшанській сільській раді Дворічанського району
Харківської області, актовий запис №НОМЕР_1. Від спільного життя мають двох
дітей: сина-ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, та сина-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3року
народження. За час спільного життя відповідач зловживав спиртними напоями,
вчиняв сварки та бійки на очах дітей. Шлюб носить формальний характер. Подальше
подружнє життя вважає не можливим внаслідок відсутності любові, довіри та
поваги. Питання про проживання дітей вирішене.

Відповідач
до суду  з»явився та  позовні вимоги визнав в повному обсязі,
згоден на розірвання шлюбу, просив їх задовольнити про що надав суду відповідну
заяву.

Судом встановлено, що відповідно до
пред'явлених: свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1та ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому ІНФОРМАЦІЯ_1року Вільшанською сільською радою Дворічанського
району Харківської області шлюбі, актовий запис №НОМЕР_1 ( а.с. 6) і від
спільного життя, відповідно до свідоцтв про народження, мають  дітей : сина-ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження (а.с.НОМЕР_1), та сина-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3року народження (а.с.
7), які залишаються проживати і виховуватися з матір'ю.

Спору про розділ майна, що є їх сумісною
власністю  на даний час не має.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що подальше спільне життя подружжя ІНФОРМАЦІЯ_4
і збереження  їх сім'ї стали не
можливими.  Згідно  ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу України  шлюб підлягає розірванню, оскільки сторони
вичерпали можливості до примирення і подальше спільне проживання неможливо.

Суд покладає на ОСОБА_2 обов'язок по
оплаті державного мита при реєстрації розлучення в органах РАГС .

На підставі ст.  112
Сімейного Кодексу України, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 року
народження , зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1року Вільшанською сільською радою
Дворічанського району Харківської області (актовий запис №НОМЕР_1) .

При реєстрації розлучення в органах
РАГСу стягнути з ОСОБА_2 17 грн. державного мита на користь держави.

Рішення може бути оскаржене у судову палату по цивільних справах апеляційного
суду Харківської області через Дворічанський районний суд Харківської області.
Заява про апеляційне оскарження може бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після
подання заяви на про апеляційне оскарження.

Суддя-                                                                      Ю.М.
Гніздилов
Справа № 2-295
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08
жовтня 2008 року            Заліщицький
районний суд Тернопільської області

в
складі: головуючого         Антоновського
О.О.

при
секретарі                        Бабій
Л.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
м. Заліщики справу за  позовом ОСОБА_1 до
Шипівецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі у своїй заяві та представник
позивача ОСОБА_2. по довіреності ОСОБА_1. який являється позивачем по справі у
судовому засіданні просить суд визнати за ними право власності по &frac12; частки спадкового майна кожному, які
належали ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1і яка заповіла їм належне їй все своє
майно. Позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину в
нотаріальній конторі, так як відсутні правовстановлюючі документи на даний
житловий будинок.

Представник
Шипівецької сільської ради з позовом згідна повністю і просить суд позов
задоволити.

Суд вважає, що позов підлягає до
задоволення, виходячи з таких фактів: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка
заповіла все своє майно позивачам, що видно із заповіту від 06.03.2006 року.
Після її смерті відкрилась спадщина. Позивачі не змогли вчасно звернутися в
нотаріальну контору для подачі заяви про прийняття спадщини, так як вони є
хворими людьми і кожен з них є інвалідом 2 групи. Рішенням реєстратора
Заліщицького БТІ спадкоємцям було відмовлено у видачі реєстраційних документів
оскільки дане будинковолодіння було не приватизовано померлою, і відсутні
документи про право власності на дане будинковолодіння. А тому позов слід
задоволити, так як інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 . не має.

Керуючись ст. ст. 212-215  ЦПК України, ст. ст. 1217, 1233, 1222, 1272
ЦК України,  суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити і визнати за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право власності по &frac12; частки за кожним
спадкового майна, яке складається із житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1 , вартістю 38942 грн. та земельного паю в розмірі 0,7 Га. вартістю
10149,61 грн. розташованих на території Шипівецької сільської ради,
Заліщицького району, Тернопільської області, згідно Державного акту серії ЯТ №
473864, від 28.12.2006 року виданих на ім'я ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку на протязі 10 днів шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
рішення через Заліщицький районний суд.

Головуючий:
підпис

Рішення вступило в законну силу 21.10.2008
року.

Копія вірна:

Суддя
Заліщицького

районного
суду                                                                             О.О. Антоновський
Справа № 2-293
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4
серпня 2008 року            Заліщицький
районний суд Тернопільської області

в
складі: головуючого         Антоновського
О.О.

при
секретарі                        Бабій
Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Заліщики справу
за  позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Литячівської   сільської ради про визнання
права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі у своїй заяві та у судовому
засіданні просять суд визнати за ними право власності на спадкове майно, яке
залишилося після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1і яке складається із &frac12; частину будинковолодіння вартістю 42665 грн.
та земельної ділянки розміром 1,32 га. вартістю 8962,90 грн., згідно державного
акту серії 1-ТР № 009006 від 12 квітня 2000 року, після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, покликаючись на те, що вони прийняли спадщину відповідно
до ст. 1268 ЦК України. Однак отримати свідоцтво про право власності на
спадкове майно не мають можливості із-за відсутності правовстановлюючих
документів про право власності спадкодавця.

Представник відповідача у судовому засіданні
з позовом згідний повністю і просить суд задоволити позов на користь позивачів.

Суд вважає, що позов підлягає до
задоволення, виходячи з таких фактів: ІНФОРМАЦІЯ_1помер чоловік позивачки, і
батько позивача - ОСОБА_3. За час свого життя померлий отримав свідоцтво про
право власності на спадкове майно після смерті своєї матері ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак переоформити право власності на земельну ділянку,
яка належала матері не встиг, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі прийняли спадщину після смерті
ОСОБА_3., що видно із свідоцтва про право на спадщину у відповідності до ст.ст
1269, 1270 ЦК України.  А тому позов слід
задоволити.

Керуючись
ст. ст. 130, 174, 212-215  ЦПК України,
ст. ст. 392, 1217, 1261, 1269, 1270 ЦК України,
суд

РІШИВ:

Позов задоволити і
визнати за ОСОБА_1та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно - &frac14; частину будинковолодіння, що знаходиться у
АДРЕСА_1 , вартістю 42665 грн., та по &frac12;
частині
земельної ділянки розміром 1,32 га., що знаходиться на території Литячівської
сільської ради, згідно державного акту
серії 1-ТР № 009006 від 12 квітня 2000 року після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на протязі 10 днів
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення через Заліщицький
районний суд.

Головуючий: підпис

Рішення вступило в законну силу 15.08.2008
року.

Копія
вірна:

Суддя
Заліщицького

районного суду                                                                             О.О. Антоновський
Справа
№  2 - 1121 / 2008 року
РІШЕННЯ|розв'язання,вирішення,розв'язування|

Іменем України

7  серпня  2008
року                   Ізюмський
міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бутенко В.М.

при секретарі Костенко В.В.

розглянувши|розгледівши| в
попередньому|відчиненому|
судовому засіданні в м. Ізюмі

справу|річ| за позовом ОСОБА_1
до виконавчого комітету Ізюмської міської ради про визнання|зізнання| права власності на
самочинне|споруджені|
будівництво|спорудження|, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач у липні 2008 року звернулася до суду з|із| позовом до міськвиконкому
Ізюмської міськради про визнання|зізнання|
права власності на самочинне будівництво|споруди| по АДРЕСА_1, посилаючись|вказуючи| в позовній заяві і в судовому засіданні, що їй
згідно договору купівлі-продажу від 17.11.1986р. та свідоцтва про право
власності від 08.12.1981р. належить житловий будинок, та вона самовільно у
вказаному домоволодінні збудувала житловий будинок з відхиленням від типового
проекту та гараж. | Просить|прохає| суд позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав
повністю, заперечень не надав.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по
справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні
позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж
Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення
позову.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 17.11.1986р. та свідоцтва про право власності від
08.12.1981р. житловий будинок. Без відповідного дозволу і без оформлення
технічної документації вона у вказаному домоволодінні самовільно побудувала|спорудила| житловий будинок з
відхиленням від типового проекту та гараж.

У відповідності ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності
на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права
інших осіб.

Судом порушень чиїх або законних прав по
самовільних будовах|спорудах| не
виявлено.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого
позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 130, 174 ЦПК| України, ст. 376 ЦК| України, -  суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити. Визнати право
власності за ОСОБА_1 на самочинно побудовані житлові  будівлі за адресою|споруди| АДРЕСА_1:

·
А-1 -
житловий будинок з відхиленням від типового проекту №183-000-166,
6,42х10,27х11,50м., житловою площею 67,4 кв.м., загальною площею 109,6 кв.м.;

·
«Б» -
гараж 4,20х8,73м.

Рішення|розв'язання,вирішення,розв'язування|
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської
області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.
295 ЦПК України.

Головуючий: суддя -
Справа
№ 2-2273/08
З А О Ч Н Е  Р І Ш Е Н Н Я
М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
Індустріальний районний суд м.
головуючого судді:       Мороза
при секретарі:                 Баштаненко І.О.
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну
справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу,-
звернувся до суду з позовом, де вказує, що з відповідачем зареєстрував
шлюб  07 вересня 2007 року.  Від спільного подружнього життя дітей не
вказує, що сімейні відносини не склалися, спільне господарство між
не ведеться. Брачно-сімейні відносини припинено.
в судове засідання не  з'явився, суду
надав письмову заяву. Зі згоди
суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає
ст..224 ЦПК України.
Суд,
вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов
задоволенню з наступних підстав
судовому засіданні встановлено, що сторони одружені  з 07 вересня 2007 року.
спільного подружнього життя дітей не мають.
Судом встановлено, що сторони  єдиною родиною не проживають, спільного
не мають, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають.
ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде
що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить
одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.
подружжям спору з приводу спільного сумісного майна не має. Місце
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,
урахуванням викладеного і через небажання сторін примиритися, відсутності
допомоги, втрати почуттів любові та поваги,
суд вважає, що подальше
життя і збереження родини стало неможливим, тому даний  шлюб необхідно
Дані висновки суду засновані на особистих поясненнях сторін і
справи.
ст.ст.110, 111, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11,
212-215 ЦПК України, суд, -
зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного
Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області,
вересня 2007 року актовий запис № 715, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -  розірвати.
видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути державне мито на користь
у розмірі 17 грн. з ОСОБА_1, ОСОБА_2 від сплати звільнити.
Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -

денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до

апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Заочне
рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою

заявою
відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя

В.П. Мороз
Справа
№ 2-2364/ 2008 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04
вересня   2008 року             Індустріальний  районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі : головуючого  судді   -
Слюсар Л.П.

при секретарі             -     Цалин О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в залі суду  м.

Дніпропетровська
цивільну  справу за позовною заявою   ОСОБА_1

до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В
липні  2008 року позивачка
звернулася до суду з позовною заявою  до

відповідача
про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що
07 серпня 1999 року

вона
зареєструвала шлюб з відповідачем . В шлюбі народився син  ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.   З квітня 2005 року  між нею та відповідачем

припинені
шлюбні відносини і ведення спільного господарства.  Причиною розпаду

сім'ї  стало
відсутність спільних поглядів на сімейне життя. Повне

непорозуміння
один одного,  що  спричинило
втрату кохання та поваги.

Примирення
не можливе.  Після розірвання шлюбу син
буде проживати з

позивачкою.   Спору про розділ майна не має.  Просила шлюб розірвати.

В
судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги.   Просила суд

позов
задовольнити.

Відповідачка   позовні вимоги визнав.  Просив суд розірвати шлюб.

Суд  вислухавши пояснення сторін,  дослідивши докази по справі, вважає, що

позов
підлягає задоволенню.

Так,
в судовому засіданні встановлено, що між сторонами 07 серпня  1999 року в

відділі  реєстрації актів громадянського стану
виконкому Ленінської  районної

ради  м. Дніпропетровська, актова запис № 471, був
зареєстрований шлюб. В шлюбі

народився  син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом
встановлено, що сторони з квітня 2005 року проживають окремо,  примирення

не
можливе. Майновий спір  відсутній. Після
розірвання шлюбу  неповнолітній

син   буде проживати з  позивачкою .

Також
суд встановив, що із-за несумісності характерів між сторонами подальше

збереження
шлюбу не можливе.

При  таких обставинах суд приходить до висновку,
що причини, якими мотивують

сторони
свої вимоги є обґрунтованими, подальше сумісне життя  подружжя і

збереження
сім'ї не можливе.

Тому
суд вважає за необхідне позов задовольнити та розірвати шлюб, судові

витрати
віднести за рахунок  відповідача.

Приймаючи
до уваги вищевикладене та керуючись ст.ст. 104, 110 Сімейного Кодексу

України
, ст.ст.3,7,11,15,30,60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Шлюб
між   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,    зареєстрований 07 серпня 1999  року

Відділом
реєстрації актів громадянського
стану  виконкому Ленінської
районної

ради  м. Дніпропетровська , актовий запис
№471,  які мають неповнолітнього

сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1  -

розірвати.

При
видачі свідоцтва про розірвання шлюбу витрати в розмірі 17 грн. віднести за

рахунок
відповідача ОСОБА_2,  позивачку -  ОСОБА_1
від сплати звільнити.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд, шляхом подачі у 10-ти денний строк, з дня

проголошення
рішення, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги,  або без
подання заяви про апеляційне

оскарження,
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з  дня

проголошення
рішення.

Суддя:

Л.П. Слюсар
Справа
№ 2-2381/08
РІШЕННЯ

Іменем  України

01 вересня  2008
року     Індустріальний районний
суд м.

Дніпропетровська

у
складі:

головуючого

судді
Чебикіна

В.П.

при

секретарі

Власенко М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.

Дніпропетровську
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про розірвання шлюбу,

посилаючись
на те, що їх сім'я  розпалася та
відновити  її не можливо.

Відповідачка у судовому засіданні
позов визнала, не заперечувала

проти
розірвання шлюбу.

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухав пояснення сторін, вважає,

що
позов необхідно задовольнити  з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
знаходяться у зареєстрованому шлюбі з

25.04.1990
року, від якого мають повнолітню доньку.

Подружні стосунки сторони припинили
з 1995 року, з причини того, що

між
ними постійно виникали сварки через те, що кожний з них має різні характери

та
різні погляди на життя, ведення спільного господарства та виховання дитини.

Між
сторонами були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Збереження

сім'ї,
як вважають сторони, не можливо та не доцільно, наполягали на розірванні

шлюбу,
просили строк для примирення більше не надавати. Сторони проживають

окремо
один від одного, спільне господарство та сумісний  бюджет не ведуть.

Спору
про розділ майна між сторонами немає.

Суд вважає, що подальше сумісне життя
сторін та збереження сім'ї не

можливо.

Керуючись ст. ст. 3, 7, 14, 57, 58,
197, 208, 212, 214, 215 ЦПК

України,
ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб, зареєстрований 25.04.1990
року Індустріальним відділом РАЦС

Дніпропетровського
міського управління юстиції Дніпропетровської області,

актовий
запис № 357 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

-
розірвати.

При отриманні свідоцтва про
розірвання шлюбу в органах РАГС

стягнути
держмито на користь держави з ОСОБА_1 17 грн.,

звільнивши
ОСОБА_2 від витрат.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до

Апеляційного
суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом

подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне

оскарження
і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя:                                                                  В.П.

Чебикін
Справа
№ 2-п-83/08
вересня  2008 року                               Індустріальний
районний суд
складі:    головуючої    судді
при секретарі            Карпенко В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
ОСОБА_1 про перегляд  заочного рішення по
справі  за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання дружини,
рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від  28

лютого
2008 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги

ОСОБА_2  були задоволені.

23.07.2008
року від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення, в

якій
посилається на те, що він не знав про слухання справи 28.02.2008 року, не

мав
змоги надати суду докази, які мають істотне значення для правильного

вирішення
справи та можуть вплинути на ухвалене рішення.

У
судове засідання заявник з'явився, заяву підтримав та просив задовольнити.

Вивчивши
матеріали зазначеної вище цивільної справи, заяву відповідача,  суд

вважає,
що заява задоволенню не підлягає  з
наступних підстав.

У
відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за

результатами
розгляду заяви  про перегляд заочного
рішення залишити заяву без

задоволення.

Відповідно
до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо

судом
буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не

повідомив
про причини неявки з поважних причин і докази, на які він

посилається,
мають істотне  значення для правильного
вирішення справи.

Як
вбачається з матеріалів справи, відповідач був повідомлений про дату

слухання
справи (а. с. 18а)  У заяві про перегляд
заочного рішення та у

судовому
засіданні відповідач не надав суду доказів того, що він не з'явився у

судове
засідання 28.02.2008 року з поважних причин. Із заяви про перегляд

заочного
рішення вбачається. що відповідач отримав копію рішення 01.06.2008

року,
однак заяву про перегляд заочного рішення своєчасно до суду не подав і

тільки
18  червня 2008 року подав апеляційну
скаргу.

У
встановлений судом строк відповідач не подав до суду заперечення на позов.

Таким
чином, ухилення відповідача від участі у судових  засіданнях давало суду

право
при  заочному розгляді справи обмежитися
доказами, наданими позивачкою,

що
повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Таким
чином,  суд не вбачає підстав для
задоволення заяви про  перегляд

заочного
рішення.

Керуючись
ст.  ст. 73, 231 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву
ОСОБА_1 про перегляд  заочного рішення по
цивільній

справі  за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання
дружини  залишити без

задоволення.

Роз'яснити
заявнику, що заочне рішення може бути оскаржено у загальному

порядку,
встановленому ЦПК України.

Суддя

С.Г.  Зосименко