РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2008 року Вишгородський
районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Авраменко Л.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3,
про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

позивач
звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачка без
поважних причин понад строки встановлені ст. 71 ЖК України відсутня у житловому
приміщенні будинку АДРЕСА_1, що є підставою до визнання її такою, що втратила
право користування ним.

В судовому засіданні
позивач та третя особа просили про задоволення позову з викладених у ньому
підстав.

Відповідачка проти задоволення позову
заперечила, ствердила, що була відсутня з поважних причин.

Заслухавши учасників процесу й дослідивши
матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивач
є власником будинку АДРЕСА_1, де зареєстровано місце
проживання всіх учасників судового розгляду, як членів сім'ї власника.

Згідно рішення цього ж суду від 13 грудня
2005 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 (позивач у цій справі) в
задоволені його аналогічного позову на той час відмовлено, а зустрічний позов
ОСОБА_2 (відповідачка у цій справі) про її вселення до спірного житлового
приміщення задоволено, разом із зобов'язанням ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2
користуватися згаданим житловим приміщенням.

Учасники судового розгляду ствердили, що з
того часу відповідачка до будинку не вселялася і в ньому не проживала, про що
також йдеться в акті обстеження матеріально-побутових умов від 28 жовтня 2007
року.

Твердження відповідачки щодо поважності
причин її відсутності у житловому приміщенні, внаслідок перешкод з боку
позивача, судом не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки з 13 грудня 2005
року її право на проживання в спірному будинку захищено судом.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про
судоустрій України” та ст. 129 Конституції України судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, в
тому числі громадянами та юридичними особами на всій території України.

Відповідачка не скористалася своїм правом,
яке захистив суд, і вселитися на підставі згаданого
судового рішення не намагалася, наміру проживати в будинку не мала й відсутня в
ньому більше шести місяців.

Разом з тим, відповідачкою не
заперечувалися й ті обставини, що комунальні послуги по спірному будинку вона
не сплачувала, інших витрат по його обслуговуванню за цей період не мала.

Такі витрати здійснювалися позивачем та
третьою особою.

Згідно
вимог статей 71 і 72 ЖК України, особа, яка тимчасово відсутня в житловому
приміщенні більше ніж шість місяців за рішенням суду, визнається такою, що
втратила право користування ним.

Відтак,
пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили протягом 10
днів з дня його проголошення і може бути оскаржено в апеляційному порядку
шляхом подання в зазначений строк заяви про його оскарження та протягом 20 днів
після цього апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя

РІШЕННЯ                   копія

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з оригіналом звірена

Суддя