У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2008 року                                                     м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Луспеника Д.Д., Балюка М.І., Барсукової В.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства “Львівська
кондитерська фірма “Світоч” про визнання недійсними наказів, поновлення на роботі
та стягнення середнього  заробітку за час
вимушеного прогулу,

за касаційною ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова  від 23 травня 2008 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 4 серпня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом,
в якому зазначала, що з 14.08.1981 року перебувала в трудових відносинах з ЗАТ
ЛКФ “Світоч”, де з 2002 року працювала на посаді складальника коробок 2-го
розряду. Наказом № 344 від 03.10.2006 року її було звільнено з роботи за п. 6
ст.36 КЗпП України в зв'язку зі зміною істотних умов праці та відмовою працювати
в таких умовах.

Не погоджуючись зі зміною істотних умов праці та
подальшим звільненням, просила визнати незаконними накази про запровадження
змін істотних умов праці, поновити її на роботі та  стягнути середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова  від 23 травня 2008 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду Львівської області від 4 серпня 2008 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені судові
рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх
інстанцій вірно встановили і правильно виходили з того, що порушень чинного
трудового законодавства при звільненні позивачки за п. 6 ст. 36 КЗпП України з
боку відповідача допущено не було, оскільки відбулися зміни істотних умов
праці, від продовження роботи на таких умовах позивачка відмовилась. Всі
оспорені позивачкою накази погоджені із профспілкою, з якою відповідачем
підписаний колективний договір. До такого висновку суди дійшли на підставі
зібраних у справі доказів, яким відповідно до вимог ст.212 ЦПК України дали
належну оцінку.

Наведені в скарзі доводи цих висновків судів не
спростовують, оскільки стосуються фактичних обставин справи та зводяться до
переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відсутні й передбачені ст.338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.332, 336, 337 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова  від 23 травня 2008 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області від 4 серпня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Д.Д. Луспеник

М.І.
Балюк

В.М. Барсукова