УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19
березня 2008  року
м.Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого                Гнатенка А.В.,

суддів:                         Барсукової
В.М.,                     Григор'євої
Л.І.,

Балюка
М.І.,                           Гуменюка
В.І.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа
Рівненська філія закритого акціонерного товариства комерційний банк
“ПриватБанк” (далі - Рівненська філія “ПриватБанк”), про визнання права
власності на 1/2 частину квартири, встановлення порядку користування квартирою,
стягнення компенсації, переведення прав і обов'язків за договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа
- Рівненська філія “ПриватБанк”, про визнання квартири особистою приватною
власністю,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2
з 25 квітня 1992 року до 15 грудня 2005 року.

11 листопада 2003 року в період шлюбу вони придбали
трикімнатнуАДРЕСА_1. Для придбання квартири ОСОБА_2 уклала кредитний договір і
договір застави нерухомого майна з Рівненською філією “ПриватБанк”.

Оскільки домовленості щодо поділу квартири та
користування нею між ними не досягнуто, позивач просив визнати за ним право
власності на 1/2 частину спірної квартири, установити порядок користування
квартирою, стягнути з ОСОБА_2 компенсацію за користування більшою частиною
квартири в розмірі 5 428 грн.        50
коп. і перевести на нього права та обов'язки за кредитним договором і договором застави, установивши солідарний
обов'язок між ним та ОСОБА_2 перед банком.

У липні 2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Рівненської філії “ПриватБанк” про визнання
квартири її особистою приватною власністю, оскільки вони з ОСОБА_1 фактично
припинили подружні стосунки в 2001 році, а спірна квартира придбана нею за
власні кошти.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської
області від               12 грудня 2006
року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано АДРЕСА_1її особистою приватною власністю.

Рішенням апеляційного суду  Рівненської області від 14 березня 2007 року
рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 46/100 часток
спірної квартири та встановлено порядок користування квартирою У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_2 та Рівненська філії
“ПриватБанк” просять рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, а рішення районного
суду залишити без змін.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове
рішення, апеляційний суд виходив із того, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 1992 року, шлюбні відносини між ними було
припинено 15 грудня 2005 року, тобто до набуття законної сили рішенням суду про
розірвання шлюбу.

Оскільки сторони
придбали спірну трикімнатнуАДРЕСА_1 під час перебування в шлюбі,
апеляційний суд дійшов висновку, що вони мають рівне право на квартиру, і
ухвалив рішення про поділ цього майна між ними.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не
можна.

Згідно з ч. 6 ст.
57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка
майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин. Зазначені положення були закріплені в ч. 2 ст. 28
КпШС УРСР, який діяв до 1 січня 2004 року.

Ухвалюючи
рішення, суд апеляційної інстанції не врахував того, що відповідно до вимог ч.
3 ст. 61 ЦПК України обставини, установлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ, в
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Рівненської
області від                       15
листопада 2005 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів відносини між подружжям було припинено в 2003 році. Цей
висновок було зроблено на підставі пояснень ОСОБА_1, який вказував, що подружжя
проживало окремо з того часу як він поїхав у Португалію (з 2001 року),
спільного господарства та спільного бюджету не вели (а.с. 154).

Як убачається з матеріалів справи, 19 листопада
2003 року між Рівненською філією “ПриватБанк” та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір                                    № ROT0G000000249,
згідно з яким їй надано кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі
4 333 доларів США на купівлю квартири та сплату страхових платежів терміном на
84 місяці (а.с. 44 - 45).

19
листопада 2003 року для забезпечення кредитного
договору між тими ж сторонами укладено договір застави АДРЕСА_1

Пунктом 12.6. указаного договору застави на ОСОБА_2 як заставодавця
покладено обов'язок не передавати
майно в заставу, оренду (майновий найм), у лізинг, у спільну діяльність або у
безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження
майном без письмової згоди заставодержателя (а.с. 29).

З урахуванням того, що спірна квартира була придбана
ОСОБА_2 після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_1 на кошти, які
вона взяла в борг, районний суд обгрунтовано визнав квартиру особистою
власністю ОСОБА_2

Судом першої інстанції повно й всебічно встановлені
обставини справи, зібраним доказам дана належна оцінка.

Відповідно до ст.
339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення,
ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення
апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд скасував законне та обгрунтоване
рішення районного суду, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а
рішення суду першої інстанції -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги
ОСОБА_2 та Рівненської філії закритого акціонерного товариства комерційний банк
“ПриватБанк” задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 14
березня 2007 року скасувати, а рішення Костопільського районного суду
Рівненської області від             12
грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді :

В.М. Барсукова

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк