У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

17 вересня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Барсукової
В.М.,-

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Запорізької міської ради, третя особа:
орендне підприємство “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”
(далі-                 ОП “ЗМБТІ”) про
визнання права власності на самочинне будівництво,

в с т а н о
в и л а:

У серпні 2007 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним
позовом посилаючись на те, що згідно договору дарування від 23 листопада 1999
року їй належить &frac12; частина
будинку АДРЕСА_1. Відповідачка є власником іншої &frac12;
частини спірного будинку на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом № 8167 від 7 вересня 1966 року. Після смерті батька
ОСОБА_3, спірний будинок розташований на земельній ділянці площею 506 кв.м.,
відведений у безстрокове користування для забудови 13 квітня 1954 року. На
підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від         9 липня 1963 року зазначений будинок
розділений на дві частини. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від
8 січня 1979 року між співвласниками спірного будинку був визначений порядок
користування земельною ділянкою за
1 варіантом висновку експерта від 26 жовтня 1978 року. ОСОБА_2 у
користування виділена земельні ділянки “а-1”, площею 207 кв.м. та “а-1а”,
площею    34 кв.м.; іншому співвласнику
ОСОБА_4 (власником належної їй &frac12; частини будинку згодом стала ОСОБА_1) виділена земельна
ділянка “№ ІІ”, площею 241 кв.м., а земельні ділянки “№ ІІІ”, площею 6 кв.м. та
“№ ІІІа”, площею 18 кв.м. залишені у спільному користуванні. ОСОБА_4 за
договором купівлі-продажу від     15
жовтня 1999 року продала належну їй &frac12; частину спірного будинку ОСОБА_5, а ОСОБА_5 зазначену
частину будинку подарувала ОСОБА_1                 23 листопада 1999 року. При
даруванні будинку у користування позивачки перейшли і раніше самочинно
збудовані попередніми власниками житлова прибудова А-2 та житлова прибудова
А-1. Відповідачка про це знала і не ставила питання про їх знесення. Про це
свідчить нотаріально завірена заява відповідачки від 15 вересня 1999 року.
Після 1999 року позивачкою були збудовані інші споруди, а саме службова
прибудова “а-3”, сарай “Д”, які були збудовані за згодою відповідачки, про що
свідчить її розписка від 3 травня 2004 року. Самовільно збудований погріб
“пг-1”, згідно письмової згоди від 22 червня 2003 року, відповідачка передала
їй у власність. Позивачка просила визнати право власності на самовільні
будівлі: житлову прибудову А-1, житлову прибудову А-2, службову прибудову а-3,
сарай, погріб з шийкою пг-1.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22
жовтня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 27 березня 2008 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на самочинне будівництво, а саме: житлову
прибудову А-1, житлову прибудову А-2, службову прибудову а-3, сарай, погріб з
шийкою пг-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Доводи скарги висновків суду не спростовують. Підстав для їх скасування
не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22
жовтня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 березня
2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

В.М.
Барсукова