Справа № 22-423 / 2008р.
інстанції: Петров В.В.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 лютого 2008
року  м. Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:    Бондара В.О. Суддів:          Маловічко С.В.
Прокопенка О.Л. При секретарі:   Бабенко
Т.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 03
жовтня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного
майна, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

11
лютого 2005 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розподіл
спільного майна, визнання права власності.

В позові
зазначила, шо вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 1987 року по
1997 рік. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_4, 1992 року народження.
07.08.1989р. вони з ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_5 житловий будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, для спільного проживання. Придбаний будинок зареєстровано
на ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу згоди щодо розподілу спірного майна у вигляді
домоволодіння, що знаходиться за вказаною адресою, досягнуто не було, у зв'язку
з чим просила суд визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1,
спільним майном подружжя; розділити спірний будинок, виділивши їй з урахуванням
інтересів неповнолітньої дитини 2/3 частки, а відповідачу - 1/3 частку; визнати
за нею право власності на зазначений житловий будинок в цілому з виплатою
відповідачу компенсації вартості 1/3 частки.

Рішенням
Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2005
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано
домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнано
за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 6628 грн.

В іншій частині
позовних вимог - відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалась на незаконність та необґрунтованість
зазначеного рішення з тих підстав, що суд, поділивши будинок порівну, не
врахував інтереси неповнолітньої дитини, яка залишилась проживати з нею. Крім
того, суд не надав їй можливості покласти на депозитний рахунок грошові кошти
для виплати компенсації за частку відповідача, а тому безпідставно відмовив в
задоволенні позову в частині компенсації відповідачу вартості його частки та
визнання за нею права власності на весь будинок. Просила оскаржуване рішення
суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції, дослідивши обставини справи в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає
рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано
правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом
правильно визначений статус спірного будинку як спільного сумісного майна
подружжя, оскільки він придбаний під час перебування сторін в зареєстрованому
шлюбі.

При
розподілі цього будинку суд у відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України виходив з
рівності часток кожного з подружжя, тому визнав за ОСОБА_3 право власності на
1/2 частку спірного домоволодіння.

Згідно з
ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного розвитку та лікування.

-
Прохаючи суд відступити від рівності часток з урахуванням інтересів дитини,
позивач не вказала в позові та в апеляційній скарзі про підстави такого
відступлення, передбачені ч.3 ст. 70 СК України, та не надала суду докази на їх
підтвердження. Тому суд зробив свій висновок у відповідності до наявних
матеріалів справи та вимог ч. 1 ст. 70 СК України.

Згідно
висновку судової будівельно-технічної експертизи № 201/202 від 18.05.2005р.,
розподіл спірного домоволодіння не можливий. Тому позивач просила суд надати їй
можливість на забезпечення своїх вимог покласти грошові кошти на депозитний
рахунок, як це передбачено ч. 5 ст. 71 СК України.

Ухвалою
Кам»янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16.09.2005р.
клопотання представника позивача ОСОБА_6 задоволено, дозволено внесення
позивачеві на депозитний рахунок ТУ ДСА в Запорізькій області вартість 1/3
частки житлового будинку в сумі 4418 грн. 66 коп.

Позивачеві
було відомо про цю ухвалу, оскільки в судовому засіданні приймав участь її
представник, але до 03.10.2005р. вона грошові кошти на депозит не поклала. Тому
суд обгрунтовано відмовив їй в позові в цій частині.

В суді
апеляційної інстанції з»ясовувалось питання про наявність бажання та можливості
у апелянта на теперішній час покласти грошові кошти на депозитний рахунок у
відповідності до вартості частки відповідача у житловому будинку. Однак від
такої пропозиції апелянт відмовилась за відсутністю на теперішній час у неї
грошових коштів.

Оскільки у
відповідності до ч. 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливо лише за умови попереднього внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, судова колегія вважає,
припинити право власності відповідача та визнати за позивачем право власності
на все домоволодіння в цілому не уявляється можливим.

Посилання
апелянта на те, що вона фактично залишилась без житла, оскільки з 2005р.
виїхала з будинку в зв»язку з неможливістю сумісного проживання з відповідачем,
не є такими, що спростовують висновки суду.

За таких
обставин, колегія не вбачає підстав для зміни або скасування судового рішення,
тому у відповідності до ст. 308 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 3 жовтня 2005
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності негайно, проте може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців.