Справа
№2-947/2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

21 серпня 2008 року                       Хортицький
районний суд м.Запоріжжя

в складі: головуючого - судді Комісаренко Л.В.

при секретарі: Блінковій Г.О.

за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача
- ОСОБА_4

розглянув у судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: п'ята Запорізька державна нотаріальна контора про
визнання договору дарування недійсним ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просить  визнати недійсним договір
дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 10.06.1996 року,
посилаючись на те, що він був укладений під впливом насилля та обману. В позові
зазначив, що відповідач ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_5, користуючись наслідками
психологічного тиску на нього, погроз розправи та його довірливістю, фізичними
вадами, навмисне ввели його в оману щодо реального змісту договору дарування та
змусили його підписати замість договору довічного утримання договір дарування
квартири, без будь-яких обов'язків з боку ОСОБА_2 Про те, що в 1996 році був
укладений договір дарування йому стало відомо у грудні 2005 року. Крім того,
нотаріальні дії нотаріуса, що посвідчив договір дарування квартири 10.06.1996
року не відповідають вимогам діючого на вказаний період законодавства України
та повині бути визнані недійсними.

В судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечує в повному обсязі, суду пояснила,
що в червні 1996 року її батько ОСОБА_1 подарував їй свою квартиру, про що був
укладений та посвідчений нотаріально договір дарування. Волевиявлення батька
було вільним, ніякого психічного тиску на нього не здійснювалось. Так само в
1992 році батько склав на її користь заповіт на спірну квартиру. При укладенні
договору вони умовились про здійснення ОСОБА_6 за власний рахунок утримання та
ремонту квартири. Вона умови договору виконувала, перереєструвала на себе право
власності на квартиру, вчасно здійснювала сплату квартплати та комунальних
платежів. Батько залишився мешкати в спірній квартирі, відносини з ним були
добрі, вона допомагала йому та доглядала. З 2006 року між нею та батьком
склалися неприязні стосунки, його стан здоров'я погіршився, він став
відмовлятися від неї та її допомоги, потребувати повернення йому права
власності на квартиру, звернувся до суду.

Представник третьої особи: п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори
нотаріус Кисельова В. В. в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з
заявою про розгляд справи в її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, вислухав пояснення сторін, які надали докази
в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі ч.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2004 року,
відносно цивільних відносин, що виникли до набрання їм законної сили,
застосовуються норми ЦК Української РСР від 18.07.1963 року зі змінами,
внесеними до нього.

Судом встановлено, що 10.06.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір дарування однокімнатної квартири АДРЕСА_1, який посвідчений 5-ю
Запорізькою державною нотаріальною конторою.
При укладенні договору під п.5 була оговорена умова про здійснення
ОСОБА_2 за власний рахунок утримання та ремонту квартири, а також участь у
відповідності до займаємої площі у витратах, пов'язаних з технічним
обслуговуванням та ремонтом, в тому числі капітального всього будинку. Договір
власноручно підписаний сторонами в присутності нотаріуса, при цьому перевірені
їх особи, дієздатність та належність відчужуваної квартири ОСОБА_1 Договір
дарування був посвідчений нотаріусом на підставі довідки ЖБК №305 «Монтажник-3»
від 12.04.1993 про сплату паю за квартиру, висновку про реєстрацію квартири №10
від 01.06.1993 року та довідки-характеристики ЗМБТІ від 20.01.1996 р. за
№7-1460 про те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1

Укладений договір даруваня квартири
зареєстрований в ОП ЗМБТІ. На підставі вказаного договору особистий рахунок на
квартиру був змінений на ім'я ОСОБА_2
ОСОБА_2 є власником квартири, не має заборгованості за комунальними
рахунками та квартплатою, що підтверджується довідкою ЖБК «Монтажник-3» від
23.06.2008р..

У відповідності до ст. 57 ЦК України
(1963р.) угода, укладена  під оманою,
насильством, погрозою може бути визнана судом недійсною за позовом потерпілого.

Доводи позивача, що договір дарування був посвідчений під оманою, насильством,
погрозами з боку обдарованої та її родичів, а також поганого стану здоров'я суд
вважає необгрунтованими.

Так, свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що при укладенні договору дарування
квартири вона обов'язково пояснювала його зміст дарувальнику, при цьому він був
згодний з умовами договору, читав його та підписував власноручно, ніяких
заперечень не висловлював.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що ОСОБА_1 добровільно вирішив укласти
договір дарування на користь доньки, вона не обіцяла за ним доглядати, однак
доглядала (л.д.85), в 1996 році ОСОБА_1 не потребував стороннього догляду,
оскільки він ще добре себе почував, питання про його довічне утримання не
виникало, матеріально він був добре забезпечений. Свідок ОСОБА_8 пояснила суду,
що її дід ОСОБА_1 подарував її матері квартиру, в 1996 році він ще працював,
добре бачив та чув, був начитаний, досвідчений, до 2006 року у них з матір'ю
були добрі стосунки, вона відвідувала його.

З наданих суду амбулаторних карт,
медичних документів про захворювання та стан здоров'я ОСОБА_1 вбачається, що
він не страждав відхиленнями в психічній діяльності та не перебував на обліку у
психіатрів, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про неможливість
укладення позивачем договору дарування на вкрай невигідних для нього умовах, не
розуміючи його змісту та не усвідомлюючи
наслідки його укладення.

У відповідності до ст. 48 ЦК України (1963р.) недійсною є угода, що не
відповідає вимогам закону.

З виписних епікризів від 15.12.2006 року (л.д.70), свідчить, що ОСОБА_1
близько 10 років хворіє на сахарний діабет, з того ж часу у нього став
підвищуватися артеріальний тиск, щорічно проходить комплексні диспансерні
огляди, періодичне стаціонарне лікування. В 1997 році визнаний інвалідом 2
групи, з 2000 року страждає туговухістю, з 17.02.2002 року визнаний інвалідом 1
групи. Згідно направлення ОСОБА_1 в 9-ту та 3-тю міську лікарню від 10.01.2006
року (л.д.26), вбачається що позивач
потребував стаціонарного лікування хвороб зору.

Таким чином  доводів про суттєве
погіршення стану здоров'я позивача з червня 1996 року, а саме в період
укладення договору дарування суду не надано, більш того, суд приходить до
висновку про суттєве погіршення стану здоров'я пов'язане з частковою втратою
зору та слуху, починаючи з 2002 року, тобто з періоду визнання його МСЕК
інвалідом 1 групи. Про вказані обставини свідчить і складення ОСОБА_1 в 1992
року заповіту на користь однієї з доньок - ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9, пояснила суду, що зі слів брата знає, що він уклав договір
довічного утримання, однак за ним ніхто не доглядав та не утримував. З братом
вона практично не бачиться, зрідка спілкується по телефону, коли позивачу стало
відомо що від уклав договір дарування пояснити не змогла, тому суд не може
прийняти її свідчення за достовірні докази.

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України (2004р.), перебіг строку позовної
давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про
порушення свого права або особу, яка його порушила. На підставі ч.5 ст.261 ЦК
України, якщо суд визнає причини пропуску позовної давності поважними, порушене
право підлягає захисту.

Позивач при укладенні договору 10.06.1996 року знайомився з його змістом,
підписав його. Більше 10 років після посвідчення договору ОСОБА_1 не оспорював
його, змінені особисті рахунки на ім'я ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_1, що він не подавав до нотаріальної контори документи для
відчуження квакртири спростовується поясненням свідка Ворожко, яка пояснила
суду що позивач збирав довідки на відчуження квартири, але їй не було відомо
для кого, а також поясненнями нотаріуса .

Доводи позивача про поганий стан його здоров'я (а саме зниження зору та
слуху) на час посвідчення договору, суд вважає необгрунтованими, оскільки
згідно історії хвороби 12 років назад стан його здоров'я був задовільний та
відповідав його віку.

Крім того, нотаріус підтвердила, що волевиявлення ОСОБА_1 було щодо
дарування, про що вона з'ясовувала у позивача, він читав текст та особисто
підписав договір.

З пояснення нотаріуса видно, що позивач надав усі необхідні для посвідчення
договору дарування документи , що були передбачені законодавством того
часу

Доказів щодо омани, насильства з боку обдарованої та її родичів,
неправомірних дій нотаріуса позивачем не надані.

Представник позивача
надав клопотання про поновлення пропущеного строку та просить визнати причини
його пропуску поважними, що протирічить тексту цього клопотання та позовної
заяви в якій вказано, що про посвідчення договору позивачу стало відомо в
грудні 2005 року.

Тому суд враховує ці
обставини і вважає що позивачем пропущений строк позовної давності.

Таким чином, оцінивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1
такими, що задоволенню не підлягають, оскільки ним пропущений строк позовної
давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору
дарування.

Керуючись
ст. ст. 15, 57, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 47, 48,  57 ЦК України (1963р.), суд -

В
И Р І ШИ В :

В позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: п'ята Запорізька державна нотаріальна контора про
визнання договору дарування недійсним  -
відмовити.

Рішення може бути
оскаржено до апеляційного суду Запорізької області про що протягом 10 діб з дня
проголошення рішення подається заява про апеляційне оскарження. Апеляційна
скарга на рішення подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя: