Справа 2-284/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

30 квітня 2008 року                  Садгірський районний суд
м. Чернівці

в
складі:  головуючого судді
Плавана В.О.

при
секретарі                    Вержак І.В.

адвоката
ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою  ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
ОСОБА_13, ОСОБА_14, Садгірського РВ УМВС України в Чернівецькій області про
виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом  до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_13, ОСОБА_14,
Садгірського РВ УМВС України в Чернівецькій області про виселення.

В позові посилаються на те, що факт проживання відповідачів по даній справі
в належному позивачам приміщенні, підтверджуються рішеннями Садгірського
районного суду м. Чернівці по справам №2-471/2006; №2-19/2006;  №2-497/2006. Вказують на те, що відповідачі
та члени їх сімей, на умовах договору найму з ВАТ „Чернівецький цукровий завод”
на підставі ордерів постійно проживають та зареєстровані в будинку, який є
власністю позивачів з 21.01.2005 року, що підтверджується Витягом про
реєстрацію прав власності на нерухоме майно Чернівецького комунального
обласного бюро технічної інвентаризації від 21.01.2005 року.

Посилаються в позові на те, що відповідачка ОСОБА_3 звільнена з заводу
24.12.2002 року в зв'язку з закінченням угоди; відповідач ОСОБА_4 звільнений з
заводу 30.11.2005 року в зв'язку з закінченням угоди; відповідач ОСОБА_8
звільнений з заводу 23.08.2005 року за власним бажанням; відповідач ОСОБА_9
звільнена з заводу 09.11.2000 року за власним бажанням; відповідач ОСОБА_10
звільнений з заводу 26.11.2004 року в зв'язку з закінченням строку трудового
договору; відповідач ОСОБА_15звільнений з заводу 31.07.2003 року за власним
бажанням, відповідач ОСОБА_11 звільнена з заводу 21.11.2003 року в зв'язку з
закінченням терміну договору; відповідач ОСОБА_16 звільнений з заводу
17.03.2004 року за власним бажанням; відповідач ОСОБА_6 звільнена з заводу
04.04.2003 року за закінченням строку угоду; відповідач ОСОБА_7 звільнений з
заводу 30.04.2004 року у зв'язку з закінченням строку контракту.

Вказують в позові на те, що згідно вищевказаних рішень судом встановлено,
що нерухоме майно, яке придбане позивачами є жилим будинком і має статус
гуртожитку. Відповідно до вимог до ст.61 ч.3 ЦПК України вищевказані обставини,
встановлені судовими рішеннями у цивільних справах, що набрали законної сили,
не доказуються при розгляді даної справи, оскільки в ній беруть участь ті самі
особи. Порядок надання житлової площі в гуртожитках, користування цими
гуртожитками та їх утримання регулюються Примірним положення про гуртожитки,
затвердженого Радою Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986 року та
главою 4, ст.132 ЖК України, де передбачено, що сезонні, тимчасові працівники -
особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчились в навчальних закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку, який їм було
надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Відповідно до ст.132 ч.2 ЖК України
передбачено, що підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з
гуртожитку особи звільненні за власним бажанням.

Посилаються в позові на те, що в матеріалах цивільних справ №2-471/2006;
№2-19/2006;  №2-497/2006 містяться ордери
на право зайняття кімнат, в яких стоять підписи відповідачів під зобов'язанням
звільнити приміщення в 10-ти денний термін після припинення відносин з ВАТ
„Чернівецький цукровий завод”. Вказують на те, що вони неодноразово направляли
на адресу відповідачів пропозицію укласти договори найму, оскільки останні
користуються власністю позивачів безпідставно і безоплатно, жодний з
відповідачі не підписав наданий йому проект
договору найму.

Просять виселити відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з належного позивачам приміщення
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що полягає у звільненні зазначеного
приміщення від відповідачів, членів їх сімей, майна, домашніх тварин та
заборонити вказаним особам користуватися вищевказаними приміщеннями.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подали до суду
лист, в якому просить розглянути справу в їх відсутності, свої позовні вимоги
підтримують в повному об'ємі.

Представник відповідача ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що на підставі спільного засідання правління та
профкому заводу №7 від 09.01.1987 року ОСОБА_3 було видано ордер НОМЕР_1 на
право зайняття кімнати НОМЕР_2 у гуртожитку АДРЕСА_1, куди вона заселився разом
із сім'єю. Після чого на підставі спільного засідання правління та профкому
заводу №5 від 17.05.1995 року ОСОБА_3 був виданий ордер  НОМЕР_4 на право зайняття кімнати НОМЕР_3 у
вказаному гуртожитку де вона разом із сім'єю проживає по сьогоднішній день.
Звільнена з заводу 24.12.2002 року за закінченням строку угоди. Перешкоджань у
користуванні власністю позивачу  сім'я
ОСОБА_3 не чинить. Єдиним місцем проживання
сім'ї ОСОБА_3 є спірний гуртожиток. В поясненнях посилається на те, що
ОСОБА_3 працює на підприємстві з 1981 року, пропрацювала на вказаному
підприємстві більше 10-років, порушень трудової дисципліни у неї не було, до
кримінальної відповідальності не притягувалася, а тому підстав для виселення її
із спірного гуртожитку без надання іншого житлового приміщення не має. Крім
того позивачі не надали інше житлове приміщення для переселення. Позов вважає
необґрунтованим оскільки вступили в законну силу рішення районного,
апеляційного та Верховного Суду України.
Вказує на те, що сім'я ОСОБА_3  та
інші мешканці гуртожитку підтримують будинок в належному стані та сплачують
комунальні послуги згідно договорів укладених будинковим комітетом.  Вважає що позов необґрунтований, просить
відмовити в позові за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на
підставі спільного засідання правління та профкому заводу №33 від 15.08.1988
року йому було видано ордер  НОМЕР_5 на
право зайняття кімнати НОМЕР_6 у гуртожитку АДРЕСА_1, куди він заселився.  Після чого на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №46 від 29.04.1992 року йому був виданий
ордер  НОМЕР_7  на право зайняття кімнати            НОМЕР_8 у вказаному гуртожитку де
він разом із сином проживає по сьогоднішній день. На вказаному підприємстві
працює з 1979 року,  звільнений з заводу
30.11.2005 року за закінченням строку угоди, пропрацював на вказаному підприємстві
більше 10-років, порушень трудової дисципліни у нього не було, до кримінальної
відповідальності не притягувався, а тому підстав для виселення його із спірного
гуртожитку без надання іншого житлового приміщення не має. Крім того позивачі
не надали інше житлове приміщення для переселення. Позов вважає необґрунтованим
оскільки вступили в законну силу рішення районного, апеляційного та Верховного
Суду України.  Перешкоджань у
користуванні власністю позивачам він  не
чинить. Єдиним місцем проживання його сім'ї є спірний гуртожиток. Вказує на те,
що він разом з іншими мешканцями підтримують будинок в належному стані та
сплачують комунальні послуги згідно договорів укладених будинковим комітетом.
Вважає що позов необґрунтований, просить відмовити в позові за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на
підставі спільного засідання правління та профкому заводу №33 від 01.07.2003
року, на якому він працював з 1991року, йому був виданий ордер НОМЕР_9 на право
зайняття кімнати НОМЕР_10у гуртожитку АДРЕСА_1, куди він заселився разом із
сім'єю. З заводу  звільнений з 17.03.2004
року за власним бажанням. На вказаному підприємстві пропрацював  більше 10-років, порушень трудової дисципліни
у нього не було, до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому
підстав для виселення його із спірного гуртожитку без надання іншого житлового
приміщення не має. Крім того позивачі не надали інше житлове приміщення для
переселення. Позов вважає необґрунтованим оскільки вступили в законну силу
рішення районного, апеляційного та Верховного Суду України.  Перешкоджань у користуванні власністю
позивачам він не чинить. Єдиним місцем проживання його сім'ї є спірний
гуртожиток. Вказує на те, що він разом з іншими мешканцями підтримують будинок
в належному стані та сплачують комунальні послуги згідно договорів укладених
будинковим комітетом. Вважає що позов необґрунтований, просить відмовити в
позові за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_18 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_9  судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що на підставі спільного засідання правління та профкому заводу №71
від 09.01.1987 року працівнику заводу, який працював з 1983 року ОСОБА_8. було
видано ордер  НОМЕР_12 на право зайняття
кімнати НОМЕР_11 у гуртожитку АДРЕСА_1, куди він заселився разом із сім'єю,
дружиною-відповідачкою ОСОБА_9, у
вказаному гуртожитку вони проживають разом з дітьми  по сьогоднішній день. Вказує на те, що
відповідач ОСОБА_8 був звільнений з заводу 23.08.2005 року за власним бажанням,
відповідачка ОСОБА_9 звільнилася з заводу 09.11.2000 року за власним бажанням.
На вказаному підприємстві пропрацював разом з дружиною відповідачкою ОСОБА_9
більше 10-років, порушень трудової дисципліни у нього та його дружини не було,
до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому підстав для виселення
його та його дружини із спірного гуртожитку без надання іншого житлового
приміщення не має. Крім того позивачі не надали інше житлове приміщення для
переселення. Позов вважає необґрунтованим оскільки вступили в законну силу
рішення районного, апеляційного та Верховного Суду України.  Перешкоджань у користуванні власністю
позивачам він разом з іншими мешканцями не чинить. Єдиним місцем проживання
його сім'ї є спірний гуртожиток. Вказує на те, що він разом з іншими мешканцями
підтримують будинок в належному стані та сплачують комунальні послуги згідно
договорів укладених будинковим комітетом. Вважає що позов необґрунтований,
просить відмовити в позові за безпідставністю.

Відповідач  ОСОБА_10 в судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що на підставі спільного засідання правління та
профкому заводу №18 від 19.07.1996 року їй як працівнику заводу, яка працює на
заводі 1984 року було видано ордер
НОМЕР_13 на право зайняття кімнати НОМЕР_14 у гуртожитку АДРЕСА_1, куди
вона заселився разом із сім'єю. Звільнена з заводу 26.11.2004 року за
закінченням строку трудового договору. На вказаному підприємстві
пропрацювала  більше 10-років, порушень
трудової дисципліни у неї не було, до кримінальної відповідальності не
притягувалася, а тому підстав для виселення її із спірного гуртожитку без
надання іншого житлового приміщення не має. Крім того позивачі не надали інше
житлове приміщення для переселення. Позов вважає необґрунтованим оскільки
вступили в законну силу рішення районного, апеляційного та Верховного Суду
України.  Перешкоджань у користуванні
власністю позивачам вона не чинить. Єдиним місцем проживання її є спірний
гуртожиток. Вказує на те, що вона разом з іншими мешканцями підтримують будинок
в належному стані та сплачують комунальні послуги згідно договорів укладених
будинковим комітетом. Вважає що позов необґрунтований, просить відмовити в
позові за безпідставністю.

Відповідачі ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви,
в яких просять розглянути справу в їх відсутності.  Вважають що позов необґрунтований, просить
відмовити в позові за безпідставністю.

Третя особа - ОСОБА_13 в судове засідання не з'явився повторно, хоча
своєчасно був повідомлений про час та місце розгляду, не повідомив суд про
причину його неявки, не подав до суду заяву про розгляд справи в його
відсутність.

Третя особа - ОСОБА_14 в судове засідання не з'явилася повторно, хоча
своєчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суд про
причину її неявки, не подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Третя особа - представник Садгірського РВ УМВС України в Чернівецькій
області в судове засідання не з'явився повторно, хоча своєчасно був
повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину
його неявки, не подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність.

Суд заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши письмові докази по справі
вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, а тому в позові слід відмовити за
безпідставністю.

Судом встановлені обставини і відповідно до них правовідносини,  згідно рішень оглянутих в судовому засіданні
та приєднаних до справи, а саме:  рішень
Садгірського районного суду м. Чернівці
по справах №2-471/2006; №2-19/2006;
№2-497/2006  за позовами ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до мешканців спірного гуртожитку про усунення перешкод у здісненні
правомочностей користування і розпорядження власністю та виселення, які набрало
законної сили.

Ухвалами Апеляційного суду Чернівецької області від 15.02.2007року
14.03.2007р., 27.03.2007р. апеляційні скарги позивачів було відхилено, а
рішення Садгірського районного суду м. Чернівці були залишені без змін.

Ухвалами Верховного Суду України від 04.12.2007 року, 04.02.2008 року
та  касаційні скарги ОСОБА_2 було  відхилено, вищевказані рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду було залишено без змін.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини викладені в даних
рішеннях не потребують доказування.

Вказаними рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці, ухвалами
Апеляційного суду Чернівецької області, ухвалами Верховного Суду України  було встановлено,  що згідно рішення виконкому Чернівецької
міської ради державному підприємству „Чернівецький цукровий завод” було дозволено
будівництво гуртожитку для робітників та інженерно-технічних працівників
АДРЕСА_1, відповідно з генпланом земельної ділянки. Після завершення
будівництва, згідно акту державної комісії, рішенням виконкому Чернівецької
міської ради вказану будівлю було прийнято в експлуатацію та надано їй статус
гуртожитку, для робітників та інженерно-технічних працівників. Після чого
рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 21.06.1988 року, було змінено
статус гуртожитку на другому, третьому, четвертому поверхах, з  гуртожитку для одиноких на гуртожиток для
проживання малих сімей.

Про те, що нерухоме майно, яке придбане позивачем є жилим будинком і має
статус гуртожитку підтверджується наступними доказами, а саме: договорами
купівлі-продажу частин спірної будівлі ОСОБА_13, ОСОБА_14, довідкою
ВАТ„Чернівецький цукровий завод” № 623 від 08.06.2004 року, договорами
купівлі-продажу 93/100 частин спірної будівлі від 11.06.2004 року, укладеного
між ВАТ „Чернівецький цукровий завод” та ТОВ „Мірт” та договором купівлі-продажу  від 18.06.2004 року між ТОВ „Мірт” та
ОСОБА_19, де в пункті 1  вказаних
договорів зазначено, що під літ. А значиться гуртожиток площею 3034,40 кв. м.,
також зазначено в договорах, що відчужується частина будівлі гуртожитку Літ. А,
яка згідно виконаними розрахунками складають 93/100 ідеальних часток.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що на підставі рішень
Чернівецької міської ради №603/29 від 10.12.1974 року, №586/19 від 29.09.1978
року, № 164/6 від 21.06.88 року, витягів реєстрів прав власності Чернівецького
комунального обласного бюро технічної інвентаризації за №№ 3281377 від
10.06.2004 року, 3903307 від 18.06.2004 року та інших встановлених в судовому
засіданні доказів, суд  приходить до висновку,
що спірна будівля по АДРЕСА_1 є жилим будинком і має статус гуртожитку.  Статус житлового будинку - гуртожитку по
АДРЕСА_1 ніким не змінювався, рішень виконавчих комітетів відповідних Ради про
зміну статусу спірної будівлі не приймалося.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що до продажу та на момент
продажу спірної будівлі підприємству ТОВ „Мірт” по АДРЕСА_1, з наступними
відчуженнями даної будівлі, вона не змінювала свого статусу,  залишається жилим будинком зі статусом
гуртожитку.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що лист-відповідь №1670 від
30.08.2004 року та лист-відповідь № 18-20 від 05.05.2005 року начальника
Чернівецького КОБТІ про те, що в їхньому архіві відсутнє рішення міськвиконкому
про реєстрацію спірного приміщення розташованого АДРЕСА_1 як гуртожиток, суперечить
наведеним вище доказам, оскільки в примітках на зворотних сторонах реєстрів
Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації за №№
3281377 від 10.06.2004 року та №3903307 від 18.06.2004 року вказується, що
згідно заяви власників відчужується частина будівлі гуртожиток Літ. А АДРЕСА_1,
а в послідуючих витягах реєстрів, на які посилаються позивачі дана інформація
не вказується. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали до суду докази, про зміну
статусу будівлі, з житлової на нежитлову.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що позивачі ОСОБА_1
ОСОБА_2  є власниками об'єкту
нерухомості: житлової будівлі, яка має статус гуртожитку розташованої АДРЕСА_1,
оскільки на момент придбання позивачами спірного будинку, він проектувався, здавався
в експлуатацію, використовується як житлова будівля і має статус гуртожитку.
Вказана будівля відповідає будівельно-технічним та санітарним нормам, в якій
можливе проживання людей, дана будівля ніколи не використовувалась як нежиле
приміщення.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що відповідно до
ст.ст.316,328 ЦК України власниками житлової будівлі-гуртожитку, яка
знаходиться АДРЕСА_1 є чотири особи, які володіють наступними ідеальними
частками: ОСОБА_13 - 5/100 частин, ОСОБА_14 - 2/100 частин, ОСОБА_1- 46/100
частин, ОСОБА_2 - 47/100 частин. Спірний будинок між власниками не розділений в
натурі, не визначено та не виділено частки кожного із власників.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що згідно угод укладених з
ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” до нових власників ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 перейшли  права та обов'язки  наймодавця
житлової будівлі-гуртожитку, яка знаходиться АДРЕСА_1. Власники будівлі,
в тому числі і позивачі, є правонаступниками прав та обов'язків Чернівецького
цукрового заводу стосовно утримання, використання даної будівлі, а також
укладання відповідних угод згідно норм ЦК України та ЖК України з мешканцями
спірної будівлі, яка має статус гуртожитку.
Права власників спірної будівлі, в тому числі позивачів, щодо володіння,
користування та розпорядження майном мешканцями гуртожитку не порушуються.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що при видачі ордерів, на
підставі яких відбулося заселення в гуртожиток, не були порушені вимоги ст.ст.128,129
ЖК України та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Радою
Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986 року.

При реєстрації мешканців гуртожитку за місцем їх постійного проживання  по АДРЕСА_1, також  не були порушені  вимоги ст. 29 ЦК України, ст.6 Закону України
„ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання ”, Примірного
регламенту з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з
реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженого
наказом МВС України №96, від 03.02.2005 року.
Не виявлено порушень вимог ст.130 ЖК України, щодо порядку користування
мешканцями гуртожитку житловою площею в гуртожитку, згідно укладених договорів
будинковим комітетом мешканці гуртожитку здійснюють оплату комунальних послуг,
підтримують спірну будівлю в належному технічному та санітарному стані,
піклується про збереження власності, яка належить позивачам.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що спірну житлову будівлю -
гуртожиток АДРЕСА_1, після завершення його будівництва та прийняття в
експлуатацію в 1978 році, після чого в приміщення згідно ордерів  було заселено працівників ВАТ Чернівецького
цукрового заводу, які з моменту заселення
і по день розгляду справи постійно проживають в даному гуртожитку.

Вищевказаними рішеннями суду було встановлено, що мешканці гуртожитку
законно та правомірно набули право на житло в гуртожитку, оскільки їх
заселення, реєстрація та постійне проживання в гуртожитку здійснювалися в
рамках закону.

Судом встановлено, що виконавчими комітетами Чернівецької міської ради та
Садгірської районної ради м. Чернівці не приймалися рішення про зміну статусу
спірній будівлі - гуртожитку АДРЕСА_1.

Ці обставини підтверджені дослідженими доказами.

Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.ст. 6,7,8  ЖК України жилі будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у
встановленому порядку, як службових приміщень і приміщень гуртожитків.
Переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих  приміщень
в нежилі, або для використання в інших цілях, проводиться за рішенням
виконавчого комітету відповідної Ради.

Відповідно до ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших громадян в період роботи або навчання можуть
використовуватись гуртожитки, під які надаються спеціально споруджені або
переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як
гуртожитки у виконавчих комітетах відповідної Ради.

Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Чернівецької міської ради
державному підприємству „Чернівецький цукровий завод” було дозволено
будівництво гуртожитку для робітників та інженерно-технічних працівників
АДРЕСА_1, відповідно з генпланом земельної ділянки. Після завершення
будівництва, згідно акту державної комісії, рішенням виконкому Чернівецької
міської ради вказану будівлю було прийнято в експлуатацію та надано їй статус
гуртожитку, для робітників та інженерно-технічних працівників. Після чого
рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 21.06.1988 року, було змінено
статус гуртожитку на другому, третьому, четвертому поверхах, з  гуртожитку для одиноких на гуртожиток для
проживання малих сімей.

Про те, що нерухоме майно, яке придбане позивачами є жилим будинком і має
статус гуртожитку підтверджується наступними доказами, а саме: договорами
купівлі-продажу частин спірної будівлі ОСОБА_13, ОСОБА_14, довідкою
ВАТ„Чернівецький цукровий завод” № 623 від 08.06.2004 року, договорами
купівлі-продажу 93/100 частин спірної будівлі від 11.06.2004 року, укладеного
між ВАТ „Чернівецький цукровий завод” та ТОВ „Мірт” та договором
купівлі-продажу  від 18.06.2004 року між
ТОВ „Мірт” та ОСОБА_19, де в пункті 1
вказаних договорів зазначено, що під літ. А значиться гуртожиток площею
3034,40 кв. м., також зазначено в договорах, що відчужується частина будівлі
гуртожитку Літ. А, яка згідно виконаними розрахунками складають 93/100
ідеальних часток.

Враховуючи наведене та на підставі рішень Чернівецької міської ради №603/29
від 10.12.1974 року, №586/19 від 29.09.1978 року, № 164/6 від 21.06.88 року,
витягів реєстрів прав власності Чернівецького комунального обласного бюро
технічної інвентаризації за №№ 3281377 від 10.06.2004 року, 3903307 від
18.06.2004 року та інших встановлених в судовому засіданні доказів, суд  приходить до висновку, що спірна будівля
АДРЕСА_1 є жилим будинком і має статус гуртожитку.

На день розгляду справи статус житлового будинку - гуртожитку по АДРЕСА_1
ніким не змінювався, рішень виконавчих комітетів відповідних Ради про зміну
статусу спірної будівлі не приймалося,
позивачі не надали до суду відповідне рішення про зміну статусу будівлі,
з житлової на нежитлову.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що до продажу та на
момент продажу спірної будівлі підприємству ТОВ „Мірт” по АДРЕСА_1, з
наступними відчуженнями даної будівлі, вона не змінювала свого статусу,  залишається жилим будинком зі статусом
гуртожитку.

Дане твердження суду базується на вказаних вище доказах, які встановлені в
судовому засіданні, що спірна будівля будувалася відповідно до титульного
списку будівництва та проекту як приміщення гуртожитку, була здана в
експлуатацію та експлуатується по сьогоднішній день як гуртожиток, про це
свідчить розміщення кімнат в будівлі, підведені до неї комунікації, а саме:
електропостачання, водопостачання та водовідвід, газопостачання, тепло
забезпечення та інші зручності, які дають можливість  постійного проживання в даній будівлі людям.

Також в судовому засіданні встановлено, що даний гуртожиток обслуговувався
відповідним персоналом, який був зарахований до штатного розкладу працівників
допоміжних цехів та дільниць ВАТ „Чернівецький цукровий завод ”, які працювали
на умовах трудового договору, ордери на зайняття жилої площі в гуртожитку
видавалися на підставі спільного рішення адміністрації заводу та профкому
працівникам заводу у зв'язку з їх роботою на заводі.

На підставі наведеного суд вважає, що позивачі  є власниками об'єкту нерухомості: житлової
будівлі, яка має статус гуртожитку розташованої АДРЕСА_1, оскільки на момент
придбання позивачами спірного будинку, він проектувався, здавався в
експлуатацію, використовується як житлова будівля і має статус гуртожитку.
Вказана будівля відповідає будівельно-технічним та санітарним нормам, в якій
можливе проживання людей, дана будівля ніколи не використовувалась як нежиле
приміщення.

Відповідно до ст.47 Конституції України та ст.ст.1,9 ЖК України, якими
передбачено, що кожен громадянин має право на житло та на одержання в
безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках
державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлових -
будівельних кооперативів та гуртожитках. Ніхто не може бути виселений або
обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом та за рішенням суду.

Відповідно до ст.48 Конституції України передбачено, що кожен громадянин
має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає
достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.ст.127-132 ЖК України, Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого Радою Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986
року встановлено порядок надання житлової площі, користування житловою площею в
гуртожитках, а  також виселення з
гуртожитків.

Відповідно до п.3 ст.132 ЖК України особи, які припинили роботу з інших
підстав, що зазначені в ч.2 вказаної статті, а також осіб, перелічених у ст.125
ЖК України, може бути виселено лише з наданням їм іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст.125 ЖК України, особи, яких не може бути виселено з
службових приміщень в тому числі і гуртожитків без надання іншого житлового
приміщення, а саме осіб які пропрацювали на підприємстві, в установі,
організації, що надала їм житло, не менш як десять років.

Відповідно до ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної
особи-людини, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому ( гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В судовому засіданні встановлено, що спірну житлову будівлю - гуртожиток
АДРЕСА_1, після завершення його будівництва та прийняття в експлуатацію в 1978
році, після чого в  приміщення згідно
ордерів  було заселено працівників ВАТ
Чернівецького цукрового заводу, які з моменту заселення і по день розгляду
справи постійно проживають в даному гуртожитку.

Судом встановлено, що відповідачі вселилися та проживають в гуртожитку
АДРЕСА_1 на підставі ордерів виданих адміністрацією  ВАТ Чернівецького цукрового заводу, позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ТОВ „Мірт”, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 участі у видачі
відповідачам ордерів та вселення їх у спірний гуртожиток не приймали, крім того
не укладали з відповідачами ніяких договорів найму та інші угоди стосовно
користування відповідачами гуртожитку.

Судом встановлено, що відповідачі разом із сім'ями проживають у спірній
житловій будівлі - гуртожитку АДРЕСА_1,
згідно ордерів виданих ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом ”,  який є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 які
володіють 93/100 ідеальних часток, ОСОБА_13 який володіє 5/100 частин, ОСОБА_14
яка володіє 2/100 частин спірної будівлі. Відповідачі користуються комунальними
послугами згідно договорів укладених будинковим комітетом, який підтримує
спірний будинок в належному технічному стані.

Так, ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №7 від 09.01.1987 року  працівнику заводу, яка працювала з 1981
року  ОСОБА_22 було видано ордер  НОМЕР_1 на право зайняття кімнати НОМЕР_2 у
гуртожитку АДРЕСА_1, куди вона заселився разом із сім'єю. Після чого на
підставі спільного засідання правління та профкому заводу №5 від 17.05.1995
року відповідачці був виданий ордер
НОМЕР_4 на право зайняття кімнати НОМЕР_3 у вказаному гуртожитку де вона
разом із сім'єю проживає по сьогоднішній день. З ксерокопії трудової книги
видно, що відповідачка була звільнена з заводу 24.12.2002 року за закінченням
строку угоди. На вказаному підприємстві пропрацювала більше     10-ти років, порушень трудової дисципліни
у відповідачки не було, до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Так, ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №33 від 15.08.1988 року працівнику заводу, який
працював 1979 року ОСОБА_4. було видано ордер
НОМЕР_5 на право зайняття кімнати НОМЕР_6 у гуртожитку АДРЕСА_1, куди
вона заселився.  Після чого на підставі
спільного засідання правління та профкому заводу №46 від 29.04.1992 року йому
був виданий ордер  НОМЕР_7  на право зайняття кімнати НОМЕР_8 у вказаному
гуртожитку де він разом із сином проживає по сьогоднішній день. З ксерокопії
трудової книги видно, що відповідач звільнений з заводу 30.11.2005 року за
закінченням строку угоди.      На
вказаному підприємстві пропрацював більше 10-ти років, порушень трудової
дисципліни у відповідача не було, до кримінальної відповідальності не
притягувалася.

Так, ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №33 від 01.07.2003 року працівнику заводу, який
працював на заводі з 1991року,  ОСОБА_23
був виданий ордер    НОМЕР_9 на право
зайняття кімнати НОМЕР_10у гуртожитку АДРЕСА_1, куди він заселився разом із
сім'єю. З ксерокопії трудової книги видно, що відповідач звільнений з заводу
17.03.2004 року за власним бажанням. На вказаному підприємстві пропрацював
більше 10-ти років, порушень трудової дисципліни у відповідача не було, до
кримінальної відповідальності не притягувалася.

Так, ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №33-а від 04.08.2003 року працівнику заводу
ОСОБА_6 був виданий ордер  НОМЕР_15 на
право зайняття кімнати НОМЕР_16 у гуртожитку АДРЕСА_1, куди вона заселився
разом із сім'єю. З ксерокопії трудової книги видно, що відповідачка звільнена з
заводу 04.04.2003 року за закінченням строку угоди. На вказаному підприємстві
пропрацювала більше 10-ти років, порушень трудової дисципліни у відповідачки не
було, до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Так, ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №33 від 01.07.2003 року працівнику заводу, який
працював на заводі з 10.05.1978 року ОСОБА_7 був виданий ордер  НОМЕР_17 на право зайняття кімнати НОМЕР_18 у
гуртожитку АДРЕСА_1, куди він заселився разом із сім'єю. З ксерокопії трудової
книги видно, що відповідач був звільнений з заводу 30.04.2003 року у зв'язку
закінченням строку контракту. На вказаному підприємстві пропрацював більше
10-ти років, порушень трудової дисципліни у відповідача не було, до
кримінальної відповідальності не притягувалася.

Так, ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №71 від 09.01.1987 року працівнику заводу, який
працював на заводі з 1983 року ОСОБА_8. було видано ордер  НОМЕР_12 на право зайняття кімнати НОМЕР_11 у
гуртожитку АДРЕСА_1, куди він заселився разом із сім'єю, дружиною-відповідачкою
ОСОБА_9, у  вказаному гуртожитку вони
проживають разом з дітьми  по
сьогоднішній день. З ксерокопії трудової книги видно, що відповідач ОСОБА_8 був
звільнений з заводу 23.08.2005 року за власним бажанням, з довідки вбачається,
що ОСОБА_9 звільнилася з заводу 09.11.2000 року за власним бажанням. На
вказаному підприємстві пропрацювали більше 10-ти років, порушень трудової
дисципліни у відповідачів не було, до кримінальної відповідальності не
притягувалися.

Так, ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №18 від 19.07.1996 року працівнику заводу, який
працював 1984 року ОСОБА_10.  було видано
ордер  НОМЕР_13 на право зайняття кімнати
НОМЕР_14 у гуртожитку АДРЕСА_1, куди вона заселився разом із сім'єю. З
ксерокопії трудової книги видно, що відповідачка ОСОБА_10. була звільнена з
заводу 26.11.2004 року за закінченням строку трудового договору. На вказаному
підприємстві пропрацювала більше 10-ти років, порушень трудової дисципліни у
відповідачки не було, до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Так, ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” на підставі спільного засідання
правління та профкому заводу №31 від 06.05.2003 року працівнику заводу, який
працював 1991 року ОСОБА_15було видано ордер
НОМЕР_19 на право зайняття кімнати НОМЕР_20 у гуртожитку АДРЕСА_1, куди
він заселився разом із сім'єю. З ксерокопії трудової книги видно, що відповідач
ОСОБА_15був звільнений з заводу 31.07.2003 року за власним бажанням.
Відповідачка ОСОБА_11 звільнена заводу 21.11.2003 року у зв'язку із закінченням
терміну договору.  На вказаному
підприємстві відповідачка ОСОБА_11 та її чоловік пропрацювали більше 10-ти
років, порушень трудової дисципліни у відповідачки не було, до кримінальної
відповідальності не притягувалася.

На підставі виданих ордерів відповідачі були прописані та зареєстровані у
спірній будівлі - гуртожитку, а також зроблено запис в їх паспортах про
прописку у гуртожитку за вказаною в ордерах адресою. В ордерах вказується, що
місце в гуртожитку відповідачам надається на період роботи на ВАТ „Чернівецький
цукровий завод”, з довідок будинкового комітету видно, що місце проживання
відповідачів та їх сімей є постійним за адресою АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що при видачі ордерів, на
підставі яких відбулося заселення відповідачів в гуртожиток, не були порушені
вимоги ст.ст.128,129 ЖК України та Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого Радою Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986 року.

При реєстрації відповідачів за місцем їх постійного проживання у гуртожитку
по АДРЕСА_1, також  не були порушені  вимоги ст. 29 ЦК України, ст.6 Закону України
„ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання ”, Примірного
регламенту з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з
реєстрації місця проживання (перебування ) фізичних осіб в Україні, затвердженого
наказом МВС України №96, від 03.02.2005 року.

Не виявлено порушень вимог ст.130 ЖК
України, щодо порядку користування відповідачами житловою площею в гуртожитку,
згідно укладених договорів будинковим комітетом відповідачі здійснюють оплату
комунальних послуг, підтримують спірну будівлю в належному технічному та
санітарному стані, піклується про збереження власності, яка належить позивачам.

На підставі наведеного суд вважає, що відповідачі законно та правомірно
набули право на житло в спірному гуртожитку, оскільки їх заселення, реєстрація
та постійне проживання в гуртожитку здійснювалися в рамках закону.  Не знайшло підтвердження в судовому засіданні
твердження позивачів, що відповідачі незаконно проживають та користуються
спірним гуртожитком, не сплачують комунальними послугами, не бажають укладати
договори оренди з позивачем. Дані твердження суд вважає надуманими та
безпідставними, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами та
матеріалами справи.

За змістом ст. 41 ч .7  Конституції
України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам суспільства. Такі ж положення містяться  в с.6 ч.5
Закону України „Про власність” та ст.319 ч.5 ЦК України, якими
передбачено, що власник здійснюючи свої права, зобов'язаний не порушувати права
та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб та держави.

Відповідно до ст.810 ч.3 ЦК України до договору найму житла, крім найму
житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються
положення цього кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст. 770, 814 ЦК України у разі зміни власника житла,
переданого у найом, до нового власника переходять права та обов'язки
наймодавця. На вимогу наймодавця договір найму може бути розірваний за рішенням
суду.

Судом встановлено, що відповідно до ст.ст.316,328 ЦК України власниками
житлової будівлі-гуртожитку, яка знаходиться АДРЕСА_1 є чотири особи, які
володіють наступними ідеальними частками: ОСОБА_13 - 5/100 частин, ОСОБА_14 -
2/100 частин, ОСОБА_1- 46/100 частин, ОСОБА_2 - 47/100 частин. Спірний будинок
між власниками не розділений в натурі, не визначено та не виділено частки
кожного із власників.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що згідно угод укладених з
ВАТ „Чернівецьким цукровим заводом” до нових власників ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 перейшли  права та обов'язки  наймодавця
житлової будівлі-гуртожитку, яка знаходиться АДРЕСА_1. Власники будівлі,
в тому числі і позивачі, є правонаступниками прав та обов'язків Чернівецького
цукрового заводу стосовно утримання, використання даної будівлі, а також
укладання відповідних угод згідно норм ЦК України та ЖК України з мешканцями
спірної будівлі, яка має статус гуртожитку.
Права власників спірної будівлі, в тому числі позивачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, щодо володіння, користування та розпорядження майном відповідачами не
порушуються.

На вимогу наймодавця договір найму може бути розірваний тільки з підстав
передбачених п.2 ст.825 ЦК України та за ст.125,132 ЖК України.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на  підприємстві ВАТ „Чернівецький цукровий
завод”  пропрацювали більше 10-ти років,
порушень трудової дисципліни у відповідачів не було, до кримінальної
відповідальності не притягувалися. Таким чином відповідно до ст.125, п.3 ст.132
ЖК України відповідачі не можуть бути виселені з гуртожитку без надання їм
іншого житлового приміщення.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду відомості,
щодо іншого жилого приміщення, назву вулиці, номер будинку та квартири, куди
слід пересилити відповідачів.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивачі не
навели  підстави передбачені в п.2 ст.825
ЦК України та ст.ст.125,132 ЖК України для розірвання договору найму, виселення
та зняття з реєстрації відповідачів із спірної будівлі - гуртожитку по
АДРЕСА_1.

Крім того спірна будівля не розділена відповідно до часток між власниками,
не виділено кожному із власників його частка спірної будівлі в натурі,
позивачами не доведено в судовому засіданні, хто із власників якою часткою
будівлі володіє.

Судом встановлено, що позивачами не були укладені відповідні угоди з
відповідачами стосовно користування та проживання відповідачів в гуртожитку,  не надано докази, які саме кімнати та
відповідна частина власності належать кожному з позивачів та третіх осіб:
ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
є необґрунтованими, а тому в позові їм слід відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.41,47,48 Конституції України, ст.ст. 5,29,316,319,321,
328,770, 810 ч.3, 814, 825 ЦК України, ст.ст. 41,47,48,125,128-132 ЖК
України,  Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого Радою Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986
року., ст.6 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця
проживання”, Примірного регламенту з оформлення документів та контролю з питань
реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в
Україні, затвердженого наказом МВС України №96, від 03.02.2005 року, ст.ст.
10,11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В  И
Р  І  Ш
И  В :

В позові  ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: ОСОБА_13, ОСОБА_14, Садгірського РВ УМВС України в
Чернівецькій області про виселення,  відмовити
за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення  може  бути оскаржене  в апеляційному порядку до Апеляційного
суду  Чернівецької області, через  Садгірський районний суд  м. Чернівці шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня винесення рішення  заяви про
апеляційне  оскарження  і подання після цього протягом  20-ти
днів  апеляційної скарги, з
подачею її копії до  апеляційної
інстанції  або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Головуючий-суддя
Плаван В.О.