Справа № 2-84/2008 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М

У К Р А Ї Н И

16 липня 2008 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого

Мамаєва В.А.

при секретарі

Сєніній І.М.

за участю представника відповідача

Аносова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'я

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'я , мотивуючи свої вимоги тим, що 09.06.2007 року приблизно о 22 год. 40 хв. в смт. Велика Лепетиха, Великолепетиського району Херсонської області по вул. Куйбишева
ОСОБА_2
. керуючи мотоциклом в стані алкогольного сп’яніння, здійснив на нього наїзд, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження «закритий поперечно-осколковий перелом лівої стегнової кістки в верхній третині зі зміщенням уламків». По даному факту була порушена кримінальна справа. В результаті розгляду кримінальної справи 27.09.2007 року Великолепетиським районним судом Херсонської області було винесена постанова (справа 1п-8/2007), в якій встановлено, що дійсно
ОСОБА_2
. будучі в стані алкогольного сп’яніння та порушуючи ще ряд Правил дорожнього руху, керував мотоциклом, та здійснив наїзд на нього, нанісши вищевказану травму, яка згідно висновку експерта від 22.08.2007 року належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вказаною постановою
ОСОБА_2
звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.1 п. б Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року № 955-V, але застосування акту про амністію дозволяється лише у випадку, коли особа визнається винною у скоєному злочині, тому відповідач винен у заподіянні йому тілесних ушкоджень. 20.09.2007 року, в результаті заподіяної травми, рішенням МСЕК йому призначена 1 група інвалідності. Підтвердженням, що саме заподіяний перелом став підставою для встановлення 1 групи інвалідності є повідомлення лікарні про рішення МСЕК. Раніше у нього була 3 група інвалідності. Оскільки при 1 групі інвалідності особа не може працювати, то йому закрили лікарняний і він був вимушений звільнитися з роботи. Відповідно до ст. 1195 ЦК України він має право на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров»ю, а саме:

1.
на відшкодування втраченого заробітку, який відповідно до ч.1 ст. 1197 ЦК України визначається у відсотках від середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до заподіяння шкоди здоров»ю з урахуванням ступеня втрати основної працездатності. Ступінь втрати працездатності визначається МСЕК, а тому розрахунок втраченого заробітку буде складений після отримання документу МСЕК про ступінь втрати працездатності, починаючи з 20.09.2007 року і по 20.09.2008 року. ;

2.
на відшкодування недоплати лікарняних, оскільки йому оплачувалося лише 60%, а 40 % він втрачав, що підтверджується довідкою № 611 від 29.11.2007 року. Для розрахунку лікарняного береться заробітна плата за останні 6 місяців, що в сумі склало 4649 грн. 89 коп. ділиться на 6 місяців і отримуємо середньомісячну заробітну плату 774 грн. 98 коп. 40 % від неї складає 309 грн. втрачених ним за місяць. Перебував на лікарняному з 09.06.2007 року по 20.09.2007 року ( 3 місяці), а тому сума недоплати складає 927 грн.

3.
на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України, яка полягає у заподіянні фізичного болю і стражданнях. Моральну шкоду оцінює у 20000 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що:

•
у зв»язку з переломом йому неодноразово приходилося переносити сильну фізичну біль;

•
в результаті травми йому прийшлось перенести хірургічну операцію, вводили наркоз, який впливає на здоров»я. Також після операційний період проходив з больовими синдромами, він був обмежений у рухах, постійно перебував лежачи на спині, що супроводжувалось постійним дискомфортом, було навіть неможливо спати, що виливалось на постійне нервове напруження;

•
до сих пір не може самостійно рухатися і потрібна стороння допомога; не може займатися тим, чим хоче. На протязі тривалого часу знаходиться в такому стані, що продовжиться ще не один місяць, а це пригнічує і часто вводить у стан депресії;

•
у зв»язку з переломом він втратив роботу, що визвало у нього стрес і сильні переживання;

•
наслідки травми залишаться у нього на все життя і не відомо які ще ускладнення у майбутньому може викликати цей перелом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача втрачений заробіток починаючи з 20.09.2007 року за кожний місяць на протязі року, розмір якого буде розрахований після висновку МСЕК; втрачену недоплату за 40% лікарняних у розмірі 927 грн.; моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1
. змінив позовну вимогу про відшкодування заробітку, втраченого внаслідок ушкодження здоров»я, право на відшкодування якого передбачено ст. 1197 ЦК України і просить стягнути з
ОСОБА_2
на його користь втрачений заробіток у зв»язку з втратою роботи, починаючи з 20.09.2007 року і за 8 місяців, на суму 5240 грн., оскільки втративши роботу він не отримував заробіток. 07.07.2008 року він влаштувався на роботу на посаду головного спеціаліста юридичного сектору апарату Великолепетиської районної державної адміністрації. Підставою для втраченого заробітку вважає ст. 1195 ЦК України.

Вимогу про відшкодування втраченої недоплати 40 % лікарняних у розмірі 927 грн. підтримав, підставою для відшкодування вказаних коштів вважає ч.1 ст. 1195 ЦК України, яка передбачає відшкодування різних витрат у разі завдання шкоди здоров»ю фізичної особи.

Вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. підтримав, пояснив, що вона полягає у заподіянні фізичного болю та стражданнях, оскільки в результаті перелому він відчував сильну біль, лікуючи перелом йому в ногу вставили металевий стержень, що також заподіяло йому фізичну біль. Після заподіяної травми він не міг самостійно рухатися і вставати з ліжка, а також обходитися без сторонньої допомоги шість з половиною місяців. На теперішній час може рухатися за допомогою лише милиць. Через травму ноги його визнали інвалідом 1 групи і він був вимушений звільнитися з роботи, тобто втратив роботу. Страждання полягали і у тому, що він будучи молодим чоловіком шість з половиною місяців не міг передвигатися, нормально спілкуватися з друзями і був обмежений у своїх можливостях. Крім того, ще не відомо які в подальшому будуть наслідки цієї травми.

На запитання представника відповідача пояснив, що до отримання травми він був інвалідом 3 групи з дитинства, після отримання травми йому було встановлено 1 групу інвалідності через осколковий перелом лівої стегнової кістки у верхній третині, з 20.09.2007 року отримує пенсію у розмірі 720 грн.

Відповідач
ОСОБА_2
. пояснив, що дійсно 09.06.2007 року скоїв наїзд на позивача, в результаті чого той отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Визнає позов частково, а саме в повному обсязі визнає вимогу про відшкодування втраченої недоплати 40 % лікарняних у розмірі 927 грн. та частково моральну шкоду, оскільки вважає її завищеною, розміру моральної шкоди, який визнає не називає, віддає це на розсуд суду. Вимогу про відшкодування заробітку у зв»язку з втратою роботи не визнає, оскільки позивач отримує пенсію.

Представник відповідача
ОСОБА_3
. позов визнав частково. Визнає, що відповідач винний у заподіянні ушкодження здоров»я позивачу. Визнає позов частково, а саме в повному обсязі визнає вимогу про відшкодування втраченої недоплати 40 % лікарняних у розмірі 927 грн. та частково моральну шкоду, оскільки вважає її завищеною, розміру моральної шкоди, який визнає не називає, віддає це на розсуд суду. Вимогу про відшкодування заробітку у зв»язку з втратою роботи не визнає, оскільки позивач отримує пенсію. Крім того, ст.ст. 1195, 1197 передбачено визначення і відшкодування заробітку, втраченого внаслідок ушкодження здоров»я особи, що підлягає відшкодуванню і визначається у відсотках від середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров»я, з урахуванням втрати потерпілим працездатності. Але потерпілий не надав доказів про те, яку ж ступінь працездатності він втратив, і змінив позовну вимогу, в якій просить стягнути заробіток у зв»язку з втратою роботи, а не у зв»язку з ушкодженням здоров»я, але ст. 1195 ЦК України не передбачає такого відшкодування, а тому цю позовну вимогу не визнає.

Свідок
ОСОБА_4
. суду пояснила, що є головою Каховського МСЕК. 20.09.2007 року на комісії МСЕК був оглянутий
ОСОБА_1
., якому була встановлена 1 група інвалідності на 1 рік. Причиною встановлення 1 групи інвалідності став консолідуючий перелом лівої стегнової кістки в верхній третині. В результаті травми
ОСОБА_1
. взагалі не міг передвигатися самостійно і потребував постійного стороннього догляду. У Довідці написано 1 група інвалідності з дитинства, оскільки
ОСОБА_1
. є інвалідом з дитинства, до травми мав 3 групу інвалідності з дитинства. Згідно правил при назва групи не змінюється, тобто 1 група інвалідності наступила від перелому, але все рівно групу записують як інвалід дитинства.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 27.09.2008 року (справа 1п-82007 року) встановлено вину
ОСОБА_2
(відповідача) у тому, що він 09.06.2007 року перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, керуючи мотоциклом та порушивши вимоги правил дорожнього руху, скоїв наїзд на
ОСОБА_1
(позивача), в результаті чого заподіяв позивачу тілесні ушкодження, а саме: закритий поперечно-осколковий перелом лівої стегнової кістки в верхній третині зі зміщенням уламків, які згідно висновку експерта № 343к від 22.08.2007 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров»ю. Також вказаною постановою відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 п. «б» Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року № 955-V. Цивільний позов позивачем при розгляді кримінальної справи не пред»являвся. Вказані обставини сторонами визнані і не оспорюють ся.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, покликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У судовому засіданні позивач відмовився від позовної вимоги про відшкодування заробітку, втраченого ним внаслідок ушкодження здоров»я, що підлягає стягненню відповідно до ст.ст. 1195, 1197 ЦК України, і змінив його на вимогу про стягненню заробітку, втраченого внаслідок втрати роботу у розмірі 5240 грн. Обґрунтовує це тим, що з 20.09.2007 року, втративши роботу і не отримував заробіток до 07.07.2008 року - влаштування на роботу на посаду головного спеціаліста юридичного сектору апарату Великолепетиської районної державної адміністрації. Підставою для такого стягнення вважає ч. 1 ст. 1195 ЦК України, яка містить лише орієнтировний перелік витрат, які підлягають відшкодуванню.

Вказана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала ушкодження здоров»ю фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також інші додаткові витрати, пов»язані з ушкодженням здоров»я. Визначення розміру заробітку, втраченого внаслідок ушкодження здоров»я визначається ст. 1197 ЦК України, згідно якої розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров»я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середньомісячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров»я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної, а за її відсутності - загальної працездатності. Але позивач не просить відшкодувати заробіток, втрачений внаслідок ушкодження здоров»я з визначенням його розміру відповідно до ст. 1197 ЦК України в залежності від втрати ступеню працездатності, а просить відшкодувати заробіток, втрачений внаслідок втрати роботи за 8 місяців у розмірі 5240 грн. із розрахунку 655 грн. 22 коп. за місяць (довідка № 612 від 29.11.2007 року). Стаття 1195 ЦК України не містить підстав для відшкодування такої шкоди, оскільки ця шкода не пов»язана із заподіянням ушкодження здоров»я і не має нічого спільного з заробітком, втраченим внаслідок ушкодження здоров»я, оскільки останній визначається виключно у відсотках від середньомісячного заробітку з урахуванням ступеню втрати потерпілим працездатності. Інші статті ЦК України, а також інші акти цивільного законодавства також не містять підстав для відшкодування заробітку, втраченого внаслідок втрати роботи, а позивачем не надано доказів на підтвердження вказаної позовної вимоги. Крім того, позивач з моменту отримання травми отримує пенсію у розмірі 720 грн., а тому позовна вимога про стягнення заробітку, втраченого внаслідок втрати роботи у розмірі 5240 грн. є безпідставною і такою, що не ґрунтується на законі, а тому задоволенню не підлягає.

Позовна вимога про відшкодування втраченої недоплати 40 % лікарняних у розмірі 927 грн. підлягає задоволенню відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, оскільки правильно розрахована позивачем та визнана відповідачем та його представником.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При скоєнні відповідачем наїзду мотоциклом на позивача, останньому були заподіяні закритий поперечно-осколкового перелом лівої стегнової кістки в верхній третині зі зміщенням уламків, що заподіяло фізичну біль позивачу. Для лікування травми позивачу була зроблена хірургічна операція, в результаті якої позивачу в ногу вставлено металевий стержень, який знаходиться у тілі позивача до теперішнього часу і, для видалення якого, необхідно провести повторне хірургічне втручання, що також спричинило фізичну біль позивачу. Крім того, позивач поніс і фізичні страждання, він був обмежений у рухах, постійно перебував лежачи на спині, що супроводжувалось постійним дискомфортом, не міг спати, що виливалось на постійне нервове напруження; самостійно не передвигався на протязі шести з половиною місяців і потребував у постійній сторонній допомозі. Заподіяння травми привело до втрати позивачем нормальних життєвих зв»язів, оскільки не міг самостійно рухатися та обійтися без постійного стороннього догляду, спілкуватися з друзями та обмежений у своїх можливостях. Тому суд приходить до висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди, яка відповідно до ст.ст. 23, 1168 ЦК України повинна бути відшкодована одноразово. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, а саме скоєння відповідачем злочину в стані алкогольного сп»яніння, керуючи джерелом підвищеної небезпеки та заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, що потягли встановлення 1 групи інвалідності; глибину фізичного болю та страждань, яких позивач зазнав у результаті перенесеної травми та операції, що проходила з больовими синдромами; неможливості самостійно рухатися протягом тривалого часу; позбавлення потерпілого можливості реалізації своїх здібностей, що полягало у неможливості виконувати будь-яку роботу на протязі шести с половиною місяців, протягом яких позивач не міг самостійно рухатися і потребував постійного стороннього догляду, на теперішній час рухається лише за допомогою милиць, а також вимоги розумності та справедливості і приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода у розмірі 12000 грн.

Суд не бере до уваги довідку від 17.06.2007 року про отримання позивачем коштів на лікування у розмірі 1500 грн., що надана представником відповідача, оскільки він не обґрунтовує вказаною довідкою свої заперечення і не просить зменшити розмір стягуваних коштів на вказану суму. Крім того, позивач не пред»являв позовну вимогу про стягнення з відповідача витрат на лікування, а тому на цю суму не може бути зменшено розмір стягнення матеріальної шкоди. Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування, а тому сплата відповідачем коштів на лікування позивача не впливає і на розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі ст. ст. 23, 1167-1168, 1195, 1197 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-125 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2
на користь
ОСОБА_1
кошти у розмірі 927 грн. та моральну шкоду у розмірі 12000 грн., а всього кошти у розмірі 12927 (дванадцять тисяч дев»ятсот двадцять сім) грн.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_2
судовий збір на користь держави р/р 0084, код платежу 22090100, ОКПО 24103839, МФО 852010, банк отримувач ГУДКУ у Херсонській області у розмірі 129 (сто двадцять дев»ять) грн. 27 коп.

Стягнути з
ОСОБА_2
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на р/р № 0083, Код 22050000, МФО 852010, код ОКПО 24103839 банк отримувач ГУДКУ у Херсонській області, одержувач Державний бюджет України у розмірі 30 (тридцять) грн.

Рішення суду може бути оскаржене через Великолепетиський районний суд до апеляційного суду Херсонської області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий

підпис

КОПІЯ ВІРНА:

В.о. голови суду

В.В.Соловйов