У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 травня 2008 року                                                                                         м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                                                                 Косенка
В.Й.,

суддів:                                                                           Берднік І.С., Данчука В.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину
квартири та визнання спадкоємцем четвертої черги, за касаційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10 серпня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 жовтня 2007
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1. звернулась в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 1993 року вона знаходилась у сімейних
відносинах зОСОБА_4. з яким до 2000 року проживали в квартирі АДРЕСА_1, яка
належала їй на праві приватної власності. З 2000 року вони стали жити у
квартирі АДРЕСА_2, де ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4. помер. Дана квартира була надана
померлому підприємством ЗАТ «Донбасмеханомонтаж» відповідно до договору від
26.12.2000 року, згідно з яким підприємство передало, а ОСОБА_4. отримав
квартиру, за яку сплатив 9746, 18 грн. Вважає, що кошти на оплату квартиру були
отримані померлим відповідно до договору позики від 15.12.1999 року, згідно
якої йому була надана позика у розмірі 4268 грн. строком на три роки. Згодом
вартість квартири збільшилась до 7099, 2 грн. Станом на 1.05.2002 року ОСОБА_4.
повністю виплатив вказані кошти, що стало підставою для видачі останньому
5.06.2001 року свідоцтва на право власності на дану квартиру.

Позивачка стверджує, що в період з 1993 року по день
смерті ОСОБА_4 жила з ним однією сім'єю, у них був спільний бюджет, вони разом
набували майно, робили ремонт у квартирі. Оплата позики, яка була витрачена у
рахунок вартості квартири, була сплачена спільними коштами.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя
від 10 серпня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 23 жовтня 2007 року, у позові відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеними судовими рішеннями,
ОСОБА_1. подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, просять оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий
розгляд.

Касаційна скаргаОСОБА_1. підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України
передбачено випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального
й процесуального права, а отже,
відсутні підстави для скасування постановлених
судових рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя
від 10 серпня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23
жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий                                                                         В.Й. Косенко

Судді:
І.С. Берднік

В.Г. Данчук