Справа № 2- 766
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2008 року                                                     Бердянський
міськрайонний суд

у
складі: головуючого - судді Троценко Т. А.

при
секретарі:                                                              Зайцевій
К. М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,

встановив:

ОСОБА_1.
звернулась до суду з позовом,  який підтримала у судовому засіданні і
пояснила,  що у неї вдома 06. 08. 2004
року ОСОБА_2. позичив 11000 грн.,
зобов'язавшись при цьому повернути борг до 12. 08. 2004 року,  а тепер від виплати суми боргу ухиляється.

Оскільки до
теперішнього часу відповідач гроші не повернув,
ОСОБА_1.  про­сить стягнути з нього борг в сумі 11000 грн.,  відсотки за користування грошима,  а також судові витрати.

Відповідач в
судовому засіданні позов не визнав і пояснив,
що на момент отри­мання грошей від ОСОБА_1. ,  вони разом працювали в ТОВ «Фетида»,  позивачка да­вала не свої гроші,  а гроші підприємства,  які витягла із сейфа,  і при цьому була домов­леність,  що він поверне гроші підприємству,  і за це він за свій рахунок розраховувався з
робітниками,  будівельниками,  а 4000 грн. віддав в приміщенні «Фетиди». Він
повністю розрахувався з позивачкою але розписку від неї не брав.

СвідокОСОБА_3.
суду пояснила,  що вона
являлась однією з засновників ТОВ «Фетида»,  і на зборах вирішувалось питання про необхідність
здійснення ремонту. Після цього ОСОБА_1.
їй сказала,  що дала її чоловікові
11000 грн.,  але це гроші були
виробничими,  і тому чоловік віддавав
тим,  що розраховувався з
ремонтниками,  а також віддали готівкою
4000 грн.

Свідки ОСОБА_4.
та ОСОБА_5. суду показали,  що їм
відомо,  що гроші,  які були виручені від продажу сг продукції,  йшли на розрахунки з будівельниками,  які ро­били ремонт в ТОВ «Фетида»,  їх віддавав ОСОБА_2.,  а чи знала про це ОСОБА_1. ,  їм невідомо.

Вислухавши
сторони,  свідків,  дослідивши матеріали справи,  суд приходить до ви­сновку про необхідність
задоволення позову ОСОБА_1.  з таких підстав.

Як встановлено в
судовому засіданні,  6 серпня 2004 р.
ОСОБА_2. позичив у ОСОБА_1.  гроші в сумі
11000 грн.,  про що складена
розписка,  яку відповідач підпи­сав. Крім
того,  він зобов'язався виплачувати
тринадцять відсотків від суми боргу. Ори­гінал розписки був досліджений в
судовому засіданні.

2

ст.  1049 ЦК
України передбачає,  що позичальник
зобов'язаний повернути пози­кодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі
або речі,  визначені родовими озна­ками,  у такій самій кількості,  такого самого роду та такої самої
якості,  що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,  що
встановлені договором.

Термін
повернення боргу - до 12 серпня 2004 року. Відповідач від виплати боргу
ухиляється,  мотивуючи це тим,  що гроші він віддав,  оплачуючи ремонті роботи в ТОВ «Фетида»,  де вони працювали разом з позивачкою.

У відповідності
до ч. 1  ст.  1051 ЦК
України позичальник має право оспорити до­говір позики на тій
підставі,  що грошові кошти не були
одержані ним від позикодавця,  або були
одержані у меншій кількості,  ніж
встановлено договором.

Таким
чином,  доказами у вигляді показання
свідків відповідач мав право підтвер­джувати лише ті обставини,  які вказані в законі,  а не факт віддачі грошей. Належним доказом
такого твердження може служити лише розписка отримання грошей ОСОБА_1. ,  а її суду надано не було,  оскільки вона не складалась.

У відповідності
до  ст.
1048 ч. 1 ЦК України
позикодавець має право на отриман­ня від позичальника процентів від суми
позики,  якщо інше не встановлене
договором або законом.

Як вбачається з
розписки,  сторонами обумовлена виплата
13 відсотків від суми боргу,  тому на
день розгляду справи відсотки на суму боргу дорівнюють 4270 грн. 41 коп.,  які підлягають стягненню.

Судом
встановлено,  що позов подано із
порушенням строку позовної давності,
встановленого  ст.  256 ЦК
України,  а саме 14. 08. 2007
року,  але враховуючи що у відпо­відності
до ч.3  ст.  267 ЦК
України позовна давність застосовується судом лише за за­явою сторони у
спорі,  зробленою до винесення ним
рішення,  а відповідачем не була та­ка заява
не була зроблена,  суд не застосовує
позовну давність.

Керуючись  ст.
ст.  1046-1051,  256, 267 ЦК України,   ст.   ст.
212 -215 ЦПК Украї­ни,  суд

вирішив:

Позовні вимоги
ОСОБА_1.  задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 11000 грн.,  відсотки в сумі 4270, 41 грн.,  держмито 152, 70 грн.,  інформаційний збір 30 грн.,  а всього 15453, 11 грн.

Рішення може
бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд. Заяву про апеля­ційне оскарження
рішення може бути подано протягом 10 днів з дня оголошення рішен­ня суду.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.