РІШЕННЯ 2-2456/2008

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 серпня   2008
року  Білоцерківський міськрайонний суд
Київської області в складі:

Головуючої: судді Маркової О.М.

При секретарі:
Кузьмінській В.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
міста Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим
приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3 особи: орган
опіки та піклування Білоцерківської міської Ради, ОСОБА_4 про вселення в
квартиру,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності та
договору дарування належить квартира АДРЕСА_1.

15 лютого 2002 року відповідачка по справі була
зареєстрована в квартирі. А в березні 2007 року шлюб між її сином та
відповідачкою був розірваний. В липні 2007 року відповідачка забрала всі свої
речі і перейшла жити в будинок своїх батьків. Таким чином, вона більше 6
місяців не проживає в квартирі.

Відповідачка по основному позову ОСОБА_3 подала до суду
зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що вона не визнає основний позов,
оскільки чоловік створив для неї та дитини неможливі умови для проживання
шляхом влаштування сварок, вимагав від неї виписатись з квартири, погрожував
фізичною розправою, 28 травня 2007 року вона була вимушена залишити спірну
квартиру, забрала частину  подружнього
майна і переїхала разом з дитиною на квартиру, яку орендувала в агентстві
нерухомості «Гарант» за договором оренди від 18 травня 2007 року строк на один
рік. На даний час договор оренди продовжений. Колишній чоловік приходив до неї
на роботу і з силою відібрав ключі від спірної квартири, про що вона зверталась
із заявою до міліції 12 червня 2007 року. В квартирі залишилась частина їхнього
майна. Їй також відомо, що в квартирі з осені 2007 року до квітня 2008 року
проживали квартиранти. Вона особисто житла на праві власності не має. Батьки її
проживають в селі Бикова Гребля. Вона працює медичною сестрою у Білоцерківській
міській  лікарні № 1, дочка відвідує
дитячий садок « Берізка» в м. Біла Церква». Тому вона вимушена знімати
квартиру. При цьому доступу до квартири позивачки вона не має.

В судовому засіданні позивач по основному позову ОСОБА_1
позов підтримав, пославшись на обставини , викладені в позовній заяві. Просив
задоволити, визнавши відповідачку ОСОБА_3 та її малолітню дочку ОСОБА_5 такими,
що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. В
задоволенні зустрічного позову просив відмовити за безпідставністю.

ОСОБА_2 підтримала основний позов, пояснивши суду, що
вона являється власником спірної квартири, що підтверджується відповідними
документами, що знаходяться в матеріалах справи. Бувший чоловік відповідачки-її
син сплатив заборгованість по аліментах до повноліття дитини і виїхав на постійне
місце проживання в Білорусь. Відповідачку неодноразово запрошували виїхати до
Білорусії, про що вона відмовилась.

На даний час вона( ОСОБА_2) бажає також виїхати за
кордон, однак не може цього зробити, оскільки не може розпорядитись власною
квартирою.

ОСОБА_2 просила суд основний позов задоволити. В
задоволенні зустрічного відмовити.

Відповідачка
ОСОБА_3 основний позов  не визнала.
Зустрічний підтримала.

Суду пояснила, що в неї та дитини після розірвання шлюбу
з відповідачем не має де проживати, а тому вона наймає квартиру. ЇЇ батьки
проживають в с. Бикова Гребля, власності там в неї не має.  В квартирі позивачки вона не проживає з
червня 2007 року, так як боялась за
здоров'я дитини. Спірну квартиру вона залишила через поведінку бувшого
чоловіка, який вимагав , щоб вона виселилась з квартири. Оскільки вона не має
де проживати , відповідачка просила вселити її разом з дитиною в спірну
квартиру. В задоволенні позову про визнання її та дитини такими, що втратили
право користування спірним житлом  відповідачка
просила відмовити.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що він
являється кумом ОСОБА_4. Може підтвердити, що ОСОБА_3 в спірній квартирі не
проживає з листопада 2007 року. Речей її в квартирі не має.

Аналогічні пояснення дав допитаний в якості свідка  ОСОБА_7.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 суду  пояснив, що він приходив в спірну квартиру до
ОСОБА_4. З літа 2007 року ОСОБА_3 та дитини в квартирі не бачив. Жіночих та
дитячих речей в квартирі не було.

Аналогічні
пояснення дав допитаний в якості свідка ОСОБА_9.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що він
являвся сусідом сторін по справі. Спірна квартира знаходиться на  другому
поверсі, а він проживає на четвертому.

Влітку 2007 року він бачив як ОСОБА_3 вивозила свої речі
машиною. При цьому були присутні батьки ОСОБА_3. ОСОБА_4 не було.

На його запитання про причину виїзду ОСОБА_3 відповіла,
що її вигнали.

Представник  служби
в справах неповнолітніх Білоцерківської міської Ради  Махаринський Г.В. пояснив, що він просить
ухвалити рішення суду з урахуванням інтересів дитини.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, свідків, юридично оцінивши докази в їх сукупності,
вважає  основний позов таким, що підлягає
до задоволення. В той же час в задоволенні зустрічного позову вважає за
необхідне відмовити.

Ухвалюючи таке рішення суд виходить із наступного:

в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 являється
власником спірної квартири у відповідності з договором дарування частини
квартири від 21 жовтня 2005 року, а
також у відповідності із свідоцтвом про право власності на житло від 9
березня 1993 року. Тобто ОСОБА_2 на даний час являється одноособовим власником
спірної квартири. Про зазначене не заперечують сторони.

Відповідачка ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживає
з  червня
2007 року, про що вона не заперечує сама. Цей факт також підтверджений
поясненнями свідків. Суд не бере до уваги пояснення позивачки, що бувший
чоловік погрожував їй і проживання в квартирі негативно відображалось на
здоров'ї дитини, оскільки цьому не подано достатніх доказів.

Так, у відповідності із постановою про відмову в
порушенні кримінальної справи від 19 червня 2007 року , позивачка дійсно
скаржилась на неправомірні дії бувшого чоловіка, який погрожував їй розправою у
неї на роботі, однак тоді свідків цих погроз не було.

Свідок ОСОБА_10 не бачив і не чув особисто як ОСОБА_4
погрожував відповідачці розправою, а тільки знає про це зі слів  відповідачки.

У
відповідності  із ст.. 29 ЦК України ч. 4
місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років ,є місце проживання
її батьків, або одного з них, з ким вона проживає.

У відповідності із ст. 405  ЦК України член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Суд вважає,  що
відповідачка відсутня в квартирі без поважних причин.

Керуючись ст..
71,   163
ЖК України 405 ЦК України,- ст.. 212, 213, 214, 215 ЦПК України,-

Рішив:

Позов  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
задоволити.

Визнати ОСОБА_3 та її малолітню дочку ОСОБА_5 такими, що
втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_3 про вселення відмовити.

Рішення
може бути оскаржено протягом 20 днів після подання в 10 денний строк з дня його
проголошення заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Київської
області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: