У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К
Р А  Ї Н И

25 вересня 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Григоренка
М.П.

з участю секретаря
судового засідання Колесової Л.В.,

апелянта,
представників позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 27 березня 2008 року у справі за позовом ВАТ
«Рівненський завод тракторних агрегатів», Профспілкового комітету ВАТ
«Рівненський завод тракторних агрегатів» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання
ордеру недійсним та виселення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 27 березня 2008 року задоволено
позов ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», Профспілкового комітету ВАТ
«Рівненський завод тракторних агрегатів» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2. про визнання
ордеру недійсним та виселення. Ордер, виданий на підставі спільного рішення
адміністрації і профкому ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» від 7
листопада 2001 року на ім*я ОСОБА_1 на АДРЕСА_1визнано недійсним. Відповідачів
ОСОБА_1 і ОСОБА_2. виселено із зазначених кімнат без надання іншого житлового
приміщення.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись
на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив
апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у
задоволенні позову.  Свої доводи
обґрунтовував тим, що висновок суду першої інстанції про те, що спірні кімнати
не могли бути виділені йому та членам його сім*ї у 2001 році для проживання
сім*ї через те, що лише 8 червня 2004 року рішенням Рівненської міської ради №
168 було надано дозвіл на таке поселення та проживання сімей у гуртожитку, спростовується
рішенням Рівненського міського суду від 21 червня 2005 року, яке набрало
законної сили, й яким був встановлений факт отримання ними 09.06.2003 р.
дозволу Рівненського міського голови  на
реконструкцію спірних кімнат. Визнаючи ордер недійсним, суд послався на
відсутність у ньому номера, серії, дати його видачі, та всупереч матеріалам
справи, рішенню Рівненського міського суду від 21 червня 2005 року, їхній
прописці у гуртожитку вважав, що відповідачі не вселялися у спірні кімнати
гуртожитку. При цьому суд не застосував трирічний строк позовної давності, який
позивачі пропустили без поважних причин. Зазначені ним номери кімнат у
мотивувальній частині рішення не відповідають номерам кімнат, які вказані в
резолютивній частині судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до правил глави 4 ЖК України та Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 3 червня
1986 р., гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання, тобто
для їх тимчасового проживання.

Жила площа в гуртожитку
надається  за  спільним
рішенням адміністрації
підприємства,   установи,  організації
чи  органу кооперативної або іншої
громадської  організації  та
відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства,    установи,    організації   видає громадянинові спеціальний ордер
(додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

При одержанні  ордера  пред'являються  паспорти
всіх  членів сім'ї, включених до
ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація
підприємства,  установи, організації веде
облік ордерів,  що видаються громадянам
на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої
звітності.

Жила  площа в гуртожитках надається в
порядку черговості, що визначається адміністрацією підприємства, установи,
організації та профспілковим комітетом і комітетом комсомолу.

Судом встановлено, що 10 липня 1991 року ОСОБА_1. як працівнику ВАТ
«Рівненський завод тракторних агрегатів» була виділена однокімнатна АДРЕСА_2
(раніше - ІНФОРМАЦІЯ_1), АДРЕСА_2 на склад сім*ї 4 особи (а. с. 18). Ця
квартира була приватизована ним разом з іншими членами сім*ї (дочкою і сином,
який є відповідачем у справі) у 1997 році.

7 листопада 2001 року спільним рішенням адміністрації і профкому ВАТ
«Рівненський завод тракторних агрегатів» ОСОБА_1. на підставі поданої ним заяви
на його сім*ю з 3 осіб - він, син ОСОБА_2. та батько ОСОБА_3. - в гуртожитку на
АДРЕСА_1 додатково було виділено кімнати № 7 і № 8 та виданий відповідний ордер
(а. с. 16).  При цьому суміжні кімнати №
5 і № 6 у цьому ж гуртожитку були виділені сім*ї близьких родичів ОСОБА_2. -
дочці та зятю ОСОБА_4

Помимо виділеного житла згідно з даними Рівненського обласного БТІ на
підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом місцевої сільської
ради 10 червня 2002 року, за ОСОБА_1. було зареєстровано право власності на
житловий АДРЕСА_3 В цьому будинку з 13 жовтня 1999 по 13 вересня 2000 року був
прописаним його син - ОСОБА_2. (а. с. 4, 249-250). Село Бабин знаходиться на
відстані близько 15 км. від обласного центру.

Відповідно до чинного законодавства (Примірне положення про гуртожитки)
спірні кімнати гуртожитку в листопаді 2001 року не підлягали виділенню сім*ї
ОСОБА_1, оскільки лише в червні 2004 року рішенням Рівненської міської ради №
168 від 8 червня 2004 року взагалі було надано дозвіл на реєстрацію сімей
працівників заводу у першому блоці гуртожитку, в якому до того часу надавалися
місця лише для проживання одиноких громадян.

Як видно зі справи, спірні кімнати у гуртожитку ОСОБА_1. були виділені без
дотримання встановленої на заводі черговості, а ордер на них був виданий без
зазначення номера, серії та дати його видачі.

ОСОБА_1, який був співвласником однокімнатної АДРЕСА_2(раніше -
ІНФОРМАЦІЯ_1), і був у ній прописаним до грудня 2001 року, фактично постійно
проживав у житловому будинку в с. Бабин Гощанського району (останнє
підтверджується фактом обрання його у той час депутатом Гощанської районної
ради), з метою отримання спірних кімнат у гуртожитку повідомив позивачу
неправдиву інформацію щодо потреби в поліпшенні житлових умов та включив до
складу своєї сім*ї батька ОСОБА_3. і сина ОСОБА_2., які не перебували у
трудових відносинах із заводом і проживали в інших житлових приміщеннях: батько
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3. до 26 листопада 2001 року був прописаним у Закарпатській
області, а син ОСОБА_2. був співвласником АДРЕСА_2(раніше - ІНФОРМАЦІЯ_1),

На час прийняття 7 листопада 2001 року адміністрацією і профкомом ВАТ
«Рівненський завод тракторних агрегатів» спільного рішення про виділення
ОСОБА_1. спірних кімнат у гуртожитку ні він, ні його син ОСОБА_2., ні батько
ОСОБА_3. усупереч нормативним вимогам не були виписані з попереднього місця
проживання.

Як встановлено судом, фактично відповідачі у спірних кімнатах гуртожитку не
проживали. Через своїх родичів намагалися здавати спірні кімнати для проживання
студентів.

Відповідно до ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення
недійсним внаслідок неправомірних
дій  осіб,  які
одержали  ордер,  вони
підлягають виселенню  без  надання
іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені  в
ордері,  раніше  користувалися
жилим  приміщенням у будинку  державного
або  громадського житлового фонду,
їм повинно бути  надано  жиле
приміщення,  яке вони раніше
займали, або інше жиле приміщення.

У випадках  визнання  ордера
на жиле приміщення  недійсним з
іншим  підстав,  крім
випадку, передбаченого частиною першою цієї статті,  громадяни,
зазначені  в  ордері,
підлягають виселенню з наданням
іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, на переконання колегії
суддів, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у відповідачів права
на отримання житла в гуртожитку, визнав спірний ордер недійсним та виселив
відповідачів.

Що стосується строку позовної давності, то відповідно до ч. 2 ст. 59 ЖК
України вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох
років з дня його видачі. Проте дата видачі у спірному ордері не зазначена. Крім
того, строк позовної давності у даній справі позивачу поновлений місцевим
судом.

У зв"язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції, повно з”ясувавши дійсні обставини спору сторін та
виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із
законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення
поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний
суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 27 березня 2008 року залишити без
зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення  і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: