Справа № 2-60/2008 р.
М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
28 листопада 2008 року   Гайсинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого-судді С.К.Медвецького
при секретарі У.Ю.Ратушняк
за участю адвоката ОСОБА_3
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Гайсині справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ВАТ
“Райффайзен Банк Аваль” про визнання договору поруки недійсним, -
складність у викладені повного рішення суду, пов'язаного з потребою у
обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд
вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.
Керуючись ст.10, 11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд -
Позов задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір поруки,
укладений 23 березня 2005 року між ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ОСОБА_2.
Судові витрати залишити за сторонами
Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Гайсинський районний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК України.

Суддя

Справа № 2-60/2008 р.

Р
І Ш Е Н Н Я

І
М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

28 листопада 2008 року   Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді С.К.Медвецького

при секретарі У.Ю.Ратушняк

за участю адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Гайсині справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ВАТ
“Райффайзен Банк Аваль” про визнання договору поруки недійсним, -

встановив:

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
АППБ “Аваль” (далі ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”) про визнання недійсним договору
поруки від 23.03.2005 року, укладеного між ОСОБА_2 і відповідачем на виконання
договірних зобов'язань за кредитним договором № 010/035-11/341 від 25.03.2003
року та додаткових угод:

№ 1 від 10.11.2003 року, № 2
від 24.09.2004 року, № 3 від 23.03.2005 року, укладеними між ВАТ “Райффайзен
Банк Аваль” та ВАТ “Гайсинм"ясо”. При цьому посилалась на те, що вона та
ОСОБА_2 є подружжям.

Відповідно до Сімейного Кодексу України вони мають рівні
права і обов'язки в сімейних відносинах щодо спільного майна подружжя; один з
подружжя має право розпоряджатися спільним сумісним за взаємною згодою другого
з подружжя. ОСОБА_2, уклавши з відповідачем договір поруки, діяв без її згоди,
про наявність цього договору вона дізналася випадково. Зазначений договір не
відноситься до дрібного побутового договору, оскільки договір, за яким чоловік
взяв обов'язок по забезпеченню кредиту ВАТ “Гайсинм"ясо”, таким не може
бути визнаним. Письмової згоди на укладення цього договору ОСОБА_2 вона не
давала.

28.12.2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ВАТ
“Райффайзен Банк Аваль” про визнання договору поруки від 23.03.2005 року
недійсним, вказуючи, що на момент його підписання він не усвідомлював його
реального змісту, вважав, що діє не як фізична особа, а як посадова особа ВАТ
“Гайсинм"ясо”, не вникав в суть всіх підписаних ним документів, так як
через гостру необхідність в кредитних коштах очолюваного ним підприємства (ВАТ
Гайсинм"ясо”) та впевненість в його платоспроможності, не задумувався про
реальні юридичні наслідки укладення договору поруки. Укладаючи договір поруки
він не мав наметі виконання зобов'язання боржника за рахунок власного майна та
коштів, так як вартість цього майна значно менша суми кредиту. При цьому ні
він, ні відповідач не мали наметі настання реальних юридичних наслідків
укладання такого правочину у виді виконання зобов'язань ВАТ “Гайсинм"ясо”,
тому що службові особи відповідача усвідомлювали ту обставину, що поручитель не
в змозі виконати зобов'язання по поверненню кредиту за рахунок власного майна
та коштів. Відповідач не з'ясовував його майновий та фінансовий стан, договір
укладався з метою підвищення рівня його особистої відповідальності за
повернення кредиту, як посадовою особою.

Крім цього, з метою забезпечення зобов'язання по кредитному
договору між ВАТ “Гайсинм"ясо” та відповідачем було укладено ряд
додаткових угод про збільшення розміру кредиту й продовження строку повернення
кредиту, що свідчить про усвідомлення посадовими особами банку неможливості
забезпечення виконання зобов'язання по договору кредиту поруки з його сторони.

В судовому засіданні ОСОБА_2 представляючи свої інтереси та
інтереси ОСОБА_1 вимоги позовів підтримав в повному об'ємі, просив їх
задовольнити. Також зазначив, що з метою забезпечення зобов'язання по
кредитному договору між ВАТ “Гайсинм"ясо” та відповідачем було укладено
ряд договорів застави на майно позичальника на суму, що значно перевищує суму
кредиту, що також свідчить про усвідомлення посадовими особами відповідача
неможливості забезпечення виконання зобов'язання по договору кредиту його
порукою.

Крім цього, договір поруки він підписав на прохання
керівника Гайсинського відділення ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” вже тоді, коли
він був підписаний представником кредитора, без його присутності, і про
наслідки укладення такого договору йому роз'яснено не було.

Представник відповідача вимоги позовів не визнала зовсім,
пояснила, що договір поруки був укладений між сторонами в простій письмовій
формі і він не суперечив ЦК України. ОСОБА_2 при укладені цього договору мав
повний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним,
відповідало внутрішній волі. Надання письмової згоди другого з подружжя
стосується договорів щодо яких законом встановлено нотаріальне посвідчення і
державна реєстрація, тому отримувати письмову, нотаріально посвідчену згоду
ОСОБА_1 на укладення договору поруки не було потрібно. Оспорюваний договір не
вирішував питання щодо спільного сумісного майна подружжя, а забезпечував
виконання кредитного договору між ВАТ “Гайсинм"ясо” та ВАТ “Райффайзен
Банк Аваль”. Цей договір не регулює відносин щодо розпорядження спільною
сумісною власністю.

Дійсно при укладенні договору поруки з позивачем ВАТ
“Райффайзен Банк Аваль” на з'ясовував майновий та фінансовий стан ОСОБА_2,
оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язок кредитора
перевіряти майновий чи фінансовий стан поручителя.

Договір поруки з ОСОБА_2 укладався як додаткове забезпечення
виконання ВАТ “Гайсинм"ясо” своїх зобов'язань за кредитним договором з
додатковими угодами до нього, а не з метою підвищення особистої відповідальності
позивача, як голови правління ВАТ “Гайсинм"ясо” по поверненню кредиту.

Крім цього, у ОСОБА_2 на праві приватної власності є
&frac14; частина квартири

АДРЕСА_2, нежитлова
будівля-магазин по вул. 1 Травня, 131 в м. Гайсин, а також на праві спільної
сумісної власності з дружиною будинковолодіння АДРЕСА_1 та автомобіль
“Форд-Мондео”, і це, свідчить про можливість виконання ним зобов'язання по
договору поруки.

З'ясувавши позицію сторін, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Судом встановлено, що 25.09.2003 року між ВАТ
“Гайсинм"ясо” та ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” укладено кредитний договір №
010/035-11/341 в сумі 500 000 грн. строком до 24.09.2004 року зі сплатою 20 %
річних (а.с.7-10). За умовами додаткової угоди № 1 до зазначеного договору від
10.11.2003 року, сторони дійшли згоди про збільшення розміру кредитної лінії на
100 000 грн., строк виконання зобов'язання обумовлено до31.01.2004 року зі
сплатою 20% річних (а.с.11). У подальшому сторонами було укладено ще дві
додаткових угоди про продовження строку повернення кредиту до 23.03.2005 року
та 25.10.2005 року, відповідно (а.с.12-14).

23.03.2005 року між ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ОСОБА_2
був укладений договір поруки на виконання договірних зобов'язань за кредитним
договором № 010/035-11/341 від 25.03.2003 року та додаткових угод: № 1 від
10.11.2003 року, № 2 від 24.09.2004 року, № 3 від 23.03.2005 року, укладеними
між ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ВАТ “Гайсинм"ясо”. На час укладення
договору поруки у ОСОБА_2 на праві приватної власності була &frac14; частина
квартири АДРЕСА_2, на праві спільної сумісної власності з дружиною нежитлова
будівля-магазин по вул. 1 Травня, 131 в м. Гайсин, будинковолодіння АДРЕСА_1 та
автомобіль “Форд-Мондео”, його місячний прибуток складав 284 грн.69 коп.
(а.с.6, 13, 44, 48). Таким чином, у разі невиконання зобов'язання позичальником
особистого майна та коштів ОСОБА_2 було явно недостатньо для повернення кредиту
в сумі 600 000 грн.

З метою забезпечення зобов'язання по кредитному договору між
ВАТ “Гайсинм"ясо” та відповідачем було укладено договори застави від
22.10.2003 року та 19.12.2003 року на майно позичальника на суму, що значно
перевищує суму кредиту (а.с.187-192), що свідчить про усвідомлення посадовими
особами ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” неможливості забезпечення виконання
зобов'язання по договору кредиту порукою ОСОБА_2

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що договір поруки підписаний
ним на прохання керуючої Гайсинським відділенням ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, в
той час коли цей договір вже був підписаний одним із керівників цієї установи,
у його відсутність, без роз'яснення йому будь-яких юридичних наслідків
укладення цієї угоди, і це, свідчить, що службові особи банку на момент
укладення договору поруки усвідомлювали те, що поручитель не в змозі виконати
зобов'язання по поверненню кредиту за рахунок власного майна та коштів. Вони не
з'ясовували його майновий та фінансовий стан, і це свідчить про те, що договір
поруки укладався з керівником підприємства - позичальника з метою збільшення
рівня його особистої відповідальності за повернення кредиту, саме як посадової
особи.

Зазначені доводи ОСОБА_2 представником відповідача не
спростовані, що свідчить про те, що на момент укладення договору поруки ні
позивач, ні службові особи відповідача не мали на меті настання реальних
юридичних наслідків укладення такого правочину.

За змістом ч.5 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України правочин має
бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, в
разі недодержання цієї вимоги стороною в момент вчинення правочину, такий
правочин визнається недійсним.

Згідно абзацу 2 ч.1 ст.553 ЦК України поручитель відповідає
перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Ч.1 ст.554 ЦК України передбачає, що в разі порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено
додаткову відповідальність поручителя.

Оскільки в момент укладення договору поруки ні ОСОБА_2, ні
відповідні посадові особи ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” не мали на меті настання
реальних юридичних наслідків укладення такого правочину у виді виконання
зобов'язання ВАТ “Гайсинм"ясо” за договором кредиту за рахунок коштів чи
майна подружжя, тому цей договір необхідно визнати недійсним.

Твердження представника відповідача про те, що укладений
договір поруки був направлений на реальне настання наслідків, з метою
забезпечення виконання договору кредиту, суд не приймає до уваги, оскільки, як
вже зазначалось майновий та фінансовий стан позивача не був з'ясований,
представник банку який підписував договір не був присутній під час підписання
цього договору ОСОБА_2 та не роз'яснив йому наслідки укладення такого договору.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на Сімейний Кодекс України як на
підставу задоволення позову є помилковим, оскільки за змістом ст.65 СК України
згода другого з подружжя необхідна при розпорядженні майном, що є спільною
сумісною власністю подружжя. Вказаний договір поруки не є договором щодо
розпорядження спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1. На час укладення
договору поруки ОСОБА_2 не розпорядився таким майном подружжя.

Помилковим є посилання ОСОБА_1 на порушення вимог ст.65 СК
України при укладенні договору поруки, оскільки відносно договору поруки не
встановлена законом нотаріальна форма посвідчення та державна реєстрація, які
вимагають письмової згоди другого з подружжя при посвідчення таких договорів.

Разом з тим, задоволення позову ОСОБА_2 за наведених ним
підстав визнання договору поруки недійсним, дають суду підстави для задоволення
позову ОСОБА_1

Оскільки сторонами не порушувалося питання про розподіл
судових витрат, то їх необхідно залишити за ними.

Керуючись ст.10, 11,
209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір поруки,
укладений 23 березня 2005 року між ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ОСОБА_2.

Судові витрати залишити за сторонами

Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Гайсинський районний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК України.

Суддя