РІШЕННЯ

Іменем  України

10 січня 2008
року

Колегія   суддів
судової   палати   в
цивільних   справах   апеляційного   суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді                               Широкової
Л.В.

суддів                                                       Франовської
К.С.

Худякова А.М.

при секретарі
судового

засідання                                                 Чичирко
В.А.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
Бердичівського медичного коледжу,  подану
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07
листопада 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бердичівського
медичного коледжу

про
скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та
відшкодування моральної шкоди,  -

встановила:

У
березні 2007 р. ОСОБА_1звернувся до суду з даним позовом,  просив скасувати наказ № 2 „о" від
03.01.2007 р. про оголошення йому догани та стягнути з відповідача на його
користь 500 грн. моральної шкоди. Посилався на те,  що з 1987 р. працює у відповідача на посаді
викладача фізичного виховання,  належним
чином виконує свої посадові обов'язки,
однак адміністрація коледжу та директор ставиться до нього
упереджено,  що проявляється у
незаконному неодноразовому притягненні до дисциплінарної відповідальності.
Наказом № 2 „о" від 03.01.2007 р. йому було оголошено догану за те,  що він в академічному журналі групи 34 с/о
поставив відпрацювання пропущених занять з фізичного виховання студенту
Гроголю,  які він пропустив у зв'язку з
хворобою і не відпрацював. Позивач вважає даний наказ незаконним,  оскільки він не порушував трудову
дисципліну,  а виконував розпорядження
адміністрації,  які були доведені на
педраді,  про те,  що студентам,
які хворіли і мають підтверджуючі документи про це,  відпрацювання ставити автоматично. Крім того,  через безпідставне притягнення в черговий раз
до дисциплінарної відповідальності він переніс моральні страждання,  вимушений був прикладати додаткових зусиль
для організації свого життя.

У жовтні
2007 р. позивач доповнив позовні вимоги,
зазначав,  що наказ від 03.01.2007
р. № 2-о підписаний завучем з навчальної роботи ОСОБА_2.,  яка сама
і склала такий наказ,  проте в наказі
вказано,  що наказ підписано директором
коледжу ОСОБА_3 ОСОБА_2.
на час підписання наказу знаходилась на лікарняному,  про що свідчить

Справа №
22ц/172                                                       Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Потапова
Т.М.

Категорія
39                                                                 Суддя-доповідач
Широкова Л.В.

відповідь міської лікарні,  отже вона не мала повноважень виносити і
підписувати наказ.

Рішенням
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2007
р. позов ОСОБА_1. задоволено. Скасовано наказ директора Бердичівського
медичного коледжу № 2 „о" від 03.01.2007 р. про оголошення догани ОСОБА_1.
Стягнуто з Бердичівського медичного коледжу на користь ОСОБА_1. моральну шкоду
в сумі 500 грн.,  в дохід держави
державне мито в сумі 17 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в сумі 07 грн. 50 коп. на користь УДК м. Бердичева.

Не
погоджуючись з даним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу,
в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити
ОСОБА_1. в позові,  з підстав
неправильного застосування норм матеріального права та невідповідності
висновків суду обставинам справи.

Так,  зазначає відповідач,  висновок суду про те,  що немає підстав для притягнення ОСОБА_1. до
дисциплінарної відповідальності не відповідає дійсним обставинам справи,  оскільки ОСОБА_1допустив грубі
порушення,  а саме,  поставив студенту групи 34 с/о ОСОБА_7В.
оцінки „З" за пропущені заняття з фізичного виховання без відпрацювання
зазначених занять студентом.  Цим самим
ОСОБА_1допустив порушення своїх посадових обов'язків,  а саме п.11.1.5 та 1.6 Посадової інструкції
викладача фізичного виховання,   ст. 55
Закону України „Про вищу освіту",
п.8.1.3 „Положення про організацію фізичного виховання і масового спорту
у вищих навчальних закладах",
затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 11.01.2006
р. № 4,  п.3.12.2.1 „Положення про
організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах",  затвердженого наказом Міністерства освіти
України від 02.06.1993 р. № 161.

Суд не
врахував того,  що ОСОБА_1визнав вчинення
ним проступку,  що підтверджується його
письмовими поясненнями від 25 грудня 2006 р. та безпідставно прийняв до уваги
пояснення свідків ОСОБА_4  ОСОБА_5, ОСОБА_6,
які не працювали в Бердичівському медичному коледжі з 01 вересня 2006 р.,
тому не могли знати,  що
відбувалось на його педрадах в цей період.

Також,  є безпідставним висновок суду про те,  що ОСОБА_2.
не мала права виконувати свої обов'язки,
так як перебувала на лікарняному,
оскільки факт перебування заступника директора на лікарняному по догляду
за дитиною ніяким чином не впливав на її можливість прийняти наказ про
притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

При
вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди судом порушено вимоги  ст. 237-1 КЗпП України.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню ,  виходячи з наступного.

Відповідно
до вимог  ст.  147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення
застосовуються органом,  якому надано
право прийняття на роботу /обрання,
затвердження і призначення на посаду/ даного працівника.

Як
встановив суд,  наказом по Бердичівському
медичному коледжу № 2"о",  який
підписала заступник директора з навчальної роботи ОСОБА_2.,  03.01.2007 року викладачу фізичного виховання ОСОБА_1.
була оголошена догана. Це дисциплінарне стягнення було застосовано до ОСОБА_1.
у зв'язку з тим,  що він закрив студенту
коледжу ОСОБА_7 пропущені заняття без відпрацювань.

Як
вбачається з посадової інструкції /а.с. 80/ ОСОБА_2. має право тимчасово виконувати обов'язки директора
навчального закладу за його відсутності і користуватися його правами. Отже вона
відповідно до ч.1  ст.  147-1 КЗпП України має право застосовувати
стягнення.

Проте,  як вбачається з листа головного лікаря
Бердичівської ЦМЛ за №901 від 31.05.2007 року /а.с. 75/ ОСОБА_2. з 02.01.2007
року по 12.01.2007 року була звільнена від роботи по лікарняному листі по
догляду за хворою дитиною.

Відтак,  ОСОБА_2.,  як звільнена від роботи відповідно до  ст. 41 Основ законодавства України про
охорону здоров'я з виплатою у встановленому законодавством України порядку
допомоги по соціальному страхуванню права підпису наказу,  який оскаржується,  немала.

Суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про незаконність наказу з цих
підстав,  проте помилково зазначив про
його скасування. Ця помилка на законність судового рішення не впливає.

Відповідно
до вимог  ст. 237-1 КЗпП України,  відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових страждань.

Оскільки
ОСОБА_1жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної
шкоди суду не надав,  в цій частині
судове рішення підлягає скасуванню з постановлениям
нового про відмову ОСОБА_1. в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307, 309,
313,  316 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу Бердичівського медичного коледжу задовольнити частково .

Рішення
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2007
року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та постановити нове,  яким ОСОБА_1 в задоволенні позову до
Бердичівського медичного коледжу про відшкодування моральної шкоди відмовити за
необґрунтованістю. В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення
може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.