Р І Ш Е Н Н Я
№ 2-33/08 р.

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

30.09.2008 року  Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в
складі:

головуючого судді - Маслова М.І.

при секретарі -  Плотніковій І.Ю.

представника позивача ОСОБА_1.

представника відповідача ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 “ Про  визнання  права власності  на  12
частину  у спільній  власності
на  майно, придбане в період
спільного проживання “ ,-

В С Т А
Н О В И В :

ІНФОРМАЦІЯ_1  помер
ОСОБА_7 .. Позивачка ОСОБА_4. стверджує, що з ОСОБА_7. вона знаходилась
у фактичних шлюбних  відносинах з лютого
1985  по 2004 рік, від спільного життя
має дитину ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2народження.
Після смерті ОСОБА_7. відкрилась спадщина на майно, що належало йому на
праві особистої та сумісної власності: &frac12; частина
квартири АДРЕСА_1на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого
01.06.2001 р. відділом приватизації жилого фонду р. 17-01-210350 на підставі
розпорядження № 15651 від 26.02.1999 р., виданого Харківським міськвиконкомом;
легковий автомобіль ВАЗ-2107 1990 р. випуску, державний номер НОМЕР_1на
підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , виданого РОЕ-2 УДАІ УМВС України
в Харківській області 05.03.1996 р.; грошовий вклад на суму 1127,70 грн. в
філіалі №159 ВАТ “Державного ощадного банку України” на рахунку НОМЕР_3; також
гараж для легкового автомобіля, розташований за АДРЕСА_2.

Спадкоємцями
першої черги за законом на підставі ст. 1261 ЦК України є діти померлого: його
донька від першого шлюбу ОСОБА_6і їх спільний син ОСОБА_5, які у встановлений
ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк прийняли спадщину у відповідності з
вимогами ст. 1269 ЦК України, подали в нотаріальну контору заяви про прийняття
спадщини. У зв'язку з цим вони залучені до участі в справі в якості
відповідачів.

Позивачка
вимушена звертатися до суду з цим позовом, так як стверджує, що частина майна,
що належала на день смерті ОСОБА_7., а саме: легковий автомобіль ВАЗ-2107,
грошовий вклад в сумі 1127,70 грн. і гараж є їх спільним майном, так як були
придбані в період їхнього спільного проживання при наступних обставинах:

Як
вбачається з її пояснень у судовому засіданні, що з лютого 1985 року вона і
ОСОБА_7. почали проживати спільно в її квартирі за АДРЕСА_2. З ними проживала
її донька від першого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3народження.

ІНФОРМАЦІЯ_3
. в них народився син ОСОБА_5, батьком якого в свідоцтві про народження записан
ОСОБА_7. Брак вони не реєстрували, так як ОСОБА_7. стояв на квартирній черзі. У
1987 р. він отримав квартиру, зареєстрував в ній їхнього сина і в 2001 році
вона була  приватизована на двох, як
спільна власність.

У 1988
році на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з
ОСОБА_7. на користь першої його жінки ОСОБА_9. була стягнута вартість гаража,
який вони будували в період браку, а гараж у порядку поділу майна залишився у
ОСОБА_7.. У період виплати вартості гаража 950 руб. позивачка та ОСОБА_7.
проживали разом однією сім'єю і ці гроші були виплачені з їх спільного бюджету.

У 1996
р. позивачка та ОСОБА_7. придбали для себе легковий автомобіль ВАЗ-2107,
державний номер НОМЕР_1. Цей автомобіль був зареєстрований 5 березня 1996 р. на
ім'я ОСОБА_7. в РЕО-2 УДАІ УМВС України в Харківській області на підставі
довідки №161261 від 18.02.1996 року ПКФ “Лоск” Дергачі Харківської області.

У
період їх спільного проживання, 24.03.1990 р. на ім'я ОСОБА_7. був відкритий
рахунокНОМЕР_4 в держощадкасі №54420159 Ощадбанку СРСР, який згодом 26.06.2003
р. був переоформлений на рахунок НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_7. у філіалі №159
ощадбанку м. Харкова ВАТ “Державний ощадний банк України”, на якому станом на
01.01.1992 року знаходилось 1127,70 грн..

Позивачка
ОСОБА_4. стверджує, що вона проживала з ОСОБА_7. однією сім'єю, у зв'язку з
чим, згідно ст. 74 Сімейного кодексу України вона має право на  майно, придбане ними за час спільного
проживання на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної
власності чоловіка та жінки, які не знаходяться в шлюбі між собою, поширюються
положення глави 8 Сімейного кодексу України. Письмовий договір між позивачкою
та ОСОБА_7. з приводу майна не заключався. У відповідності зі ст. 60 Сімейного
кодексу України, кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 70
даного кодексу долі майна жінки та чоловіка є рівними.

Таким
чином, як  затверджує ОСОБА_4., все вище
перераховане майно, придбане у період спільного проживання позивачки та
ОСОБА_7., на думку позивачки, належить їм на праві спільної сумісної власності,
в якій її доля складає &frac12; частини.

На
підставі вище викладеного ОСОБА_4 . прохає: визнати за нею право власності на
спільне сумісне майно, придбане в період сумісного проживання з ОСОБА_7 , померлим
ІНФОРМАЦІЯ_1.:

-             на &frac12; частину легкового автомобіля ВАЗ-2107 1990 р. випуску, державний номер
НОМЕР_1, зареєстрованого в УДАІ УМВС України в Харківській області на ім'я
ОСОБА_7.;

-             на &frac12; частину грошового вкладу на ім'я ОСОБА_7. в сумі 1127,70 грн. на рахунку
НОМЕР_3 в філіалі №159 Харківського обласного управління ВАТ “Державного
ощадного банку України”.

У
судовому засіданні ОСОБА_4. змінила свої позовні вимоги і  не стала претендувати на &frac12; частину  гаража, розташованого за
АДРЕСА_2.     Позивачка прохає
задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_5
позовні вимоги ОСОБА_4. визнав в повному обсязі і не заперечує проти її
позовних вимог, так як солідарен зі своєю матір'ю.

Відповідачка ОСОБА_6 проти позову заперечує.
Стверджує, що ОСОБА_4. надає суду недостовірну інформацію, яка не відповідає
фактичним обставинам справи, так як вона не мешкала у вказаний період з
ОСОБА_7. однією сім'єю, вела обособлене господарство і не придбала якого-небудь
майна, щоб його можна було розділити. Коли помер батько, вона приїхала з
Ізраїлю і за свої кошти і власними зусиллями поховала батька. При цьому ОСОБА_4
. яку-небудь допомогу їй не надала і участі у похованні не приймала. Вона
визнає право власності за ОСОБА_5, згідно його заяви, поданої нотаріальній конторі
по прийняттю спадщини, як спадкоємця першої черги.  В задоволенні позовних вимог позивачці прохає
відмовити.

Перевіривши
матеріали справи, вислухавши доводи учасників процесу, допитавши свідків  ОСОБА_10., ОСОБА_11. , ОСОБА_12 .,  ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_15. , ОСОБА_16 .,
як зі сторони позивачки, так і зі сторони відповідачів, дослідивши інші докази - цивільні
справі № - 2- 254802 про стягнення аліменти
; №-2-11088  про розділ майна ,
суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

При
цьому суд виходить з того, що позивачка в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України
повинна довести свої позовні вимоги, але вона їх не довела. Із матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_4 народження  перебував у шлюбі з ОСОБА_9. (ОСОБА_3.) ІНФОРМАЦІЯ_5.
народження. У зареєстрованому шлюбі перебували до квітня 1987 р.. Від спільного
життя вона мають доньку ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_6народження, але їх шлюб був
розірваний у квітні 1987 року. По рішенню суду вони розділили майно гараж і він
сплатив  гроші  за гараж
ОСОБА_3.. Позивачка ОСОБА_4.
дійсно  підтримувала стосунки
з   ОСОБА_7. з ІНФОРМАЦІЯ_2 і від
спільних   відношень  вони мають дитину
ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_2народження. Але свої стосунки вони не реєстрували. Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5. мав обособлене житло, мав обособлений
рахунок в Ощадбанку. ОСОБА_4. стягувала з ОСОБА_7. аліменти на дитину. ОСОБА_7.
з 1988 року і він виплачував аліменти на дитину ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2народження
у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. Виконавчий лист знаходився на
виконанні в бухгалтерії  “АО Спецбуд №-3
“, де він працював.
Крім того він також сплачував аліменти на доньку
ОСОБА_6ІНФОРМАЦІЯ_6 народження до її повноліття. Але після повноліття доньки
ОСОБА_4. 25.04.2002 року  звернулась до
суду з позовом до  ОСОБА_7. про   збільшення
розміру аліментів на свого сина ОСОБА_5з 1/6 на &frac14; у зв'язку з повноліттям ОСОБА_6, і аліменти стягувалися на її користь до
повноліття дитини до 28.06.2005 року.У позивачки була дитина від першего шлюбу  ОСОБА_8.  ІНФОРМАЦІЯ_3народження , які мешкали  за адресою АДРЕСА_2.  Але данні факти знаходяться  у явній
суперечці  з тими  обставинами на які посилається позивачка
ОСОБА_4., а  збільшення стягнення
аліментів  на свою користь  не свідчять про те, що  бюджет у
них з ОСОБА_7. був   сумісний  і більш того, що   ОСОБА_9.- ОСОБА_3( перша жінка )  на той  час
вже не могла  втручатись в їхні
сумісні справи.  Після смерті ОСОБА_7.,
який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1.. залишилася
спадщина, у вигляді легкового автомобіля ВАЗ-2107 1990 року  випуску,
грошового вкладу на ім'я ОСОБА_7. в сумі 1127,70 грн., гараж для
легкового автомобіля. Але, як вбачається з матеріалів справи позивачка не
представила суду доказів у вигляді чеків, квитанцій, інших доказів, що
свідчать, що вони вели спільне господарство і придбали спірні речі з сумісного
бюджету, для потреб  родини. Із
матеріалів справи вбачається, що у вказаний час ОСОБА_7. без шлюбу проживав з
іншими жінками, проживав самостійно, не ставив питання про можливість
реєстрації шлюбу з ОСОБА_4., не ставив питання про її реєстрацію за своїм
місцем мешкання, так як мав  самостійне
житло, яке він отримав в 1987 році   кв.
АДРЕСА_1. ОСОБА_7. зареєстрував сина   на
свою адресу  і в 2001 році  її приватизував.  ОСОБА_7. дійсно  підтримував стосунки з його матір'ю, але це
не дає підстави для того, щоб стверджувати, що вони проживали однією сім'єю.
Більш того  у 1990 г. він працював у
Тюмені  і там також мав  стосунки з іншою жінкою, цей факт учасникам
процесу не оспорюється. Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_4. і вважає
їх недостатніми для того, щоб зробити висновок, про те, що вони проживали як
подружжя, і спірні речі, які вказано в позовній заяві, були придбані за спільні
кошти та є їх спільним сумісним майном. ОСОБА_4.,  мала 2-х
малолітніх  дітей  и не мала можливості  вкладати які небудь кошти на придбання  спірного майна, іншими  даними суд не володіє.

Позивачка затверджує, що вона  проживала с
ОСОБА_7    в фактичних  шлюбних стосунках з 1985 р. по 2004 рік , але
ці стосунки регулюються ст.  273 п.1  ЦПК України
Затверженого Законом 18 липня 1963 року , але  судження по даній справі  відсутнє

.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4. не приймала участь і не несла яких-небудь затрат, пов'язаних з
похованням ОСОБА_7.. Всі ці витрати несла його донька від першого шлюбу,  ОСОБА_6. та колишня жінка ОСОБА_3.. Суд
вважає, що позивачка ОСОБА_4 не довела своїх вимог у зв'язку з чим їй у позові
треба відмовити. Спадкоємцями першої черги згідно ст. 1261 ЦК України є діти померлого
ОСОБА_7., і вони повинні розділити спадщину між собою у рівних долях.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 15, 30, 60, 77, 169
п.2,3, 208, 209, 215, 216, 220, 294, 295 ЦПК України, ст. ст. 60 ч.1, 70, 74 СК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 “Про визнання права власності на &frac12; частину
у спільній власності на майно”: &frac12; автомобіля ВАЗ-2107 1990 року
випуску, держ. номер НОМЕР_1, зареєстрований у УДАІ УМВС України в Харківській
області на ім'я ОСОБА_7. на &frac12; частину грошового вкладу на ім'я
ОСОБА_7. у сумі 1127,70 грн. на рахунку НОМЕР_3 в філії № 159 Харківської
області Управління ВАТ   ”Державного
ощадбанку України “, - відмовити, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя :  Маслов
Н.И.                               \