10 листопада 2008 року                                 м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області
головуючої судді              Лизенко І.В.,
при секретарі             Добровольській Г.О.,
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1  до Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, третя особа
Головне управління Державного казначейства України в Луганській області, про
визнання дій протиправними, зобов'язання до здійснення перерахунку, стягнення
недоотриманої одноразової щорічної допомоги до 5 травня, -
Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до п.27 ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон) він, як
інвалід війни 2 групи, має право на одноразову щорічну допомогу до 5-го травня
у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Згідно Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік» розмір мінімальної пенсії за віком
становить з 01.04.2008 року - 481 грн. У 2008 році відповідачем виплачено йому
одноразову допомогу у сумі 400 грн., недоплачена сума допомоги складає 3448 грн.
Рішенням Конституційного Суду України №1-28/2008 від 22.05.2008р. визнано
такими, що не відповідають Конституції України положення Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік», в тому числі ст. 20 цього Закону, якою
надано право КМУ встановлювати розмір допомоги. Просив суд визнати дії
відповідача протиправними, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок
щорічної одноразової допомоги до 5 травня, виходячи з розміру восьми
мінімальних пенсій за віком за 2008 рік у сумі 481 грн., стягнути з відповідача
на його користь недоплачену допомогу за 2008 рік у сумі 3448 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги,
дав пояснення, аналогічні викладеному у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився,
у письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності. У письмових
поясненнях позов не визнав, оскільки одноразова щорічна допомога до Дня
Перемоги фінансується виключено з Державного бюджету  і відповідно до п.8 ст. 7 Бюджетного кодексу
України  бюджетні кошти використовуються  тільки на цілі, визначені бюджетними
призначенням. Використання бюджетних коштів всупереч їх цільовому призначенню
або в обсязі, що перевищує затверджені показники витрат, карається відповідно
до ст. 210 КК України. Відповідачем здійснено виплату позивачу у 2008 році
допомоги до Дня Перемоги у зазначених розмірах, тому просила відмовити у
задоволенні позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що в обов'язки Головного
управління Державного казначейства не входить нарахування вказаних у позові
виплат. Державне казначейство контролює цільове спрямування бюджетних коштів, а
розпорядником цих коштів є відповідач, який провадить видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань. Відповідальність за цільове використання коштів несе
відповідач.

Судом досліджено наступні докази: копія паспорту
позивача, копія посвідчення позивача, як інваліда війни 2 групи, копія довідки
МСЕК про встановлення інвалідності, копія заяви позивача до відповідача від 31.07.2008р.,
копія відповіді від 06.08.2008р., письмові заперечення відповідача, письмові
заперечення третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у
справі, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню
повністю.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним
правовідносини.

Позивачу 07 вересня 2005 року встановлена 2 група інвалідності, що
повязана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим він має право
на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни і інвалідів
війни, що підтверджується копією довідки МСЕК та копією посвідчення (а.с.4,5),
і відповідачем не оспорюється.

Таким чином, позивач має право відповідно до ст.13 ч.5 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на
отримання одноразової грошової допомоги, що виплачується до 5 травня, у 2008
році - 3848 грн., з якої недоотриманою є 3448 грн.

Дії відповідача по несплаті допомоги у передбачених
Законом розмірах є протиправними, а недоотримані суми повинні бути стягнуті на
користь позивача.

Задовольняючи позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 13 ч. 5 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується одноразова грошова допомога у розмірах: 2-ї
групи - вісім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік» та з урахуванням ст. 28 Закону України «Про
державне загальнообов'язкове пенсійне стархування» розмір мінімальної пенсії за
віком з 01.04.2008 року становить 481 грн.

Згідно
ст. 17-1 ч.1 Закону щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно
ст. 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік"
право визначення розміру разової допомоги інвалідам війни 2 групи на 2008 рік
надано КМУ, який своє постановою №183 від 12.03.08. визначив такий розмір як
400 грн.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України звуження змісту та обсягу гарантованого ст. 13 ч.
7 Закону права позивача шляхом прийняття нових законів або внесення змін до
чинних законів не допускається.

Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008 року вказане положення закону про
держбюджет на 2008 рік визнано такими, що не відповідають Конституції України
(є неконституційними).

Суд
не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що величина
мінімальної пенсії за віком не застосовується до правовідносин, встановлених
Законом, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком є єдиною соціальною
гарантією для усіх непрацездатних громадян, відповідно до Закону України «Про
державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000р.
за №2017 та до Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. за
№966 він не може бути меншим за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб,
оскільки обмеження цих норм тягне за собою не тільки порушення права позивача,
встановленого спеціальним законом, а ще й порушення його конституційних прав,
передбачених ст. ст. 22, 46, 48 Конституції України.

Крім
того, згідно ч.1 ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав людини” суди України при розгляді справ
застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та
протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права.  Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції
кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справи “Кечко
проти України”  Європейський суд з прав
людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм робітникам з державного бюджету.  Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату  надбавок , вносячи
відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне  правове положення передбачає виплату певних
надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не
можуть свідомо відмовляти у цих випадках, доки відповідні положення є чинними.
При цьому органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як
на причину невиконання своїх зобов'язань. Оскільки правові положення, які
передбачають виплату  разової щорічної
допомоги  інваліду війни до 5 травня є
чинними, тобто не скасовані, не змінені і позивач має право на їх отримання,
органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати.

На підставі ст. 22 Конституції України, ст.
13 ч. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", керуючись ст. ст. 2, 11, 159-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1  до Управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради, третя особа Головне управління Державного
казначейства України в Луганській області, про визнання дій протиправними,
зобов'язання до здійснення перерахунку, стягнення недоотриманої одноразової
щорічної допомоги до 5 травня задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального
захисту населення Лисичанської міської ради щодо виплати ОСОБА_1  одноразової
щорічної допомоги до 5 травня у 2008 році у розмірі 400 грн.   протиправними.

Зобов'язати Управління праці та соціального
захисту населення Лисичанської міської ради здійснити перерахунок ОСОБА_1  одноразової
щорічної допомоги до 5 травня за 2008 рік з розрахунку восьми мінімальних
пенсій за віком.

Стягнути з Управління праці та соціального
захисту населення Лисичанської міської ради за рахунок коштів Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1
одноразову щорічну допомогу до 5 травня за
2008 рік у сумі 3448 (три тисячі чотириста сорок вісім) гривень.

Вступна та резолютивна частина постанови
проголошена 10 листопада 2008 року, у повному обсязі складена 14 листопада 2008
року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького
апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Лисичанського міського
суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня складення
постанови у повному обсязі або подання апеляційної скарги у той самий строк.
Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду Луганської області.

Суддя: