УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14
березня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Яреми А.Г.

Суддів:

Гнатенка А.В.,

Данчука В.Г.,

Прокопчука Ю.В.,

Патрюка М.В.,

Косенка В.Й.,

Пшонки М.П.,

Барсукової В.М.,

Костенка А.В.,

Романюка Я.М.,

Берднік І.С., Григор'євої Л.І.,
Гуменюка В.І.,

Левченка Є.В., Лихути
Л.М., Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л., Шабуніна В.М.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
“Харківський проектно-вишукувальний інститут об'єктів транспорту” про
зобов'язання видати довідку про роботу та до управління Пенсійного фонду
України у Комінтернівському районі м. Харкова про зобов'язання призначити
наукову пенсію, за скаргою управління Пенсійного фонду України у
Комінтернівському районі м. Харкова у зв'язку з винятковими обставинами на
ухвалу апеляційного суду Луганської області (який діяв як суд касаційної
інстанції) від 5 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2004 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом
до відкритого акціонерного товариства “Харківський проектно-вишукувальний
інститут об'єктів транспорту” (далі - ВАТ “Хардіпротранс”) про зобов'язання
видати довідку про роботу, а також до управління Пенсійного фонду України у
Комінтернівському районі м. Харкова про зобов'язання призначити наукову пенсію,
посилаючись на те, що займався на підприємстві науково-технічною діяльністю,
однак йому відмовляють у видачі довідки про це, що є перешкодою у призначенні
йому пенсії наукового працівника.

Рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 20 липня 2005 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня             2005 року, в позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області (який діяв
як суд касаційної інстанції) від 5 жовтня 2007 року касаційну скаргу позивача
задоволено частково, зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій
скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському
районі                       м. Харкова
звернулося до Верховного Суду України зі скаргою у зв'язку з винятковими
обставинами на ухвалу суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної інстанції одного і того самого положення
процесуального закону та наводячи як приклад цього ухвалу Верховного Суду
України від 19 січня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_3. та
Вінницько-Хутірської сільської ради про визнання рішень незаконними та усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському
районі            м. Харкова просить
скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та залишити без змін рішення судів
першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідача та дослідивши скаргу, колегія
суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення скарги.

Постановляючи ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, суд касаційної інстанції виходив з того, що в мотивувальній
частині рішення про відмову у позові не наведено мотивів прийнятого рішення,
що, на думку суду, не є належним розглядом всіх заявлених позивачем вимог.

Однак, такий висновок суду касаційної інстанції суперечить нормам
процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в
цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення
окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦПК України 1963 року, який був
чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, у рішенні суду, серед
іншого, зазначаються: вимоги
позивача,  заперечення  відповідача,
узагальнений виклад пояснень інших осіб, які брали участь у справі;
встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини; наявність  порушення
прав  і  свобод, за
захистом  яких спрямоване
звернення до суду,  чи невиконання
зобов'язань або інші підстави щодо задоволення вимог; назва,  стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт
закону, за якими вирішено справу, норми процесуального закону,  якими суд керувався; висновок суду про
задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, вказівка на
розподіл судових витрат, строк і порядок оскарження рішення.

На підставі ч. 2 ст. 203 ЦПК України 1963 року за
письмовою заявою,  що подається протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
сторони  чи іншої особи,  яка бере участь у справі, суд  у
десятиденний  строк   з
дня   заявлення   вимоги обґрунтовує висновки  суду
в  окремому  процесуальному документі, оформленому
відповідно до вимог цієї статті.

Оскільки суд першої інстанції
ухвалив рішення відповідно до норм ЦПК України 1963 року, то він у своєму
рішенні мав право не наводити мотивів своїх висновків, якими він керувався під
час ухвалення рішення. Після ухвалення рішення судом сторона не порушувала
питання про обґрунтування рішення.

Таким чином, оскільки судове рішення суду касаційної інстанції ухвалено з
порушенням вимог процесуального закону, ухвалу суду касаційної інстанції слід
скасувати та передати справу на новий касаційний розгляд.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Скаргу управління Пенсійного фонду України у
Комінтернівському районі
м. Харкова у зв'язку з винятковими обставинами задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Луганської області від 5 жовтня
2007 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду касаційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.Ярема

Судді

А.В.Гнатенко

Є.Ф.Левченко

М.В.Патрюк

Л.М.Лихута

В.М.Барсукова

Л.І.Охрімчук

І.С.Берднік

Ю.В.Прокопчук

Л.І.Григор'єва

М.П.Пшонка

В.І.Гуменюк

Я.М.Романюк

В.Г.Данчук

Ю.Л.Сенін

В.Й.Косенко

В.М.Шабунін

А.В.Костенко