Справа №2-603708
РІШЕННЯ

ІМ”ЯМ  УКРАЇНИ

28
листопада  2008 року

Хмельницький міськрайонний суд в складі

головуючого судді Фанди В.П.

при секретарі
Бойчук І.В.

представників
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Хмельницькому  цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про усунення перешкод у
користуванні квартирою та виселення без надання іншого житла

встановив:

У серпні 2008 року позивачі звернулися до суду
з позовом і просять усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
виселити відповідача, так як він створює
нестерпні умови проживання.

У судовому
засіданні кожна з позивачок, їх представник підтримали позовні вимоги,
уточнили, що відповідача слід виселити з квартири без надання іншого житла.
Вказали, що створення перешкод виражається у не сплаті комунальних платежів, не
проведенні поточних ремонтів та благоустрою квартири. При цьому вказали, що підтвердженням
позовних вимог є наявні у справі постанови про відмову у порушенні кримінальної
справи та акти судово-медичних обстежень, які підтверджують спричинення
тілесних ушкоджень.

Відповідач, його
представник заперечили проти позовних вимог, вказали, що відповідач вселився у
спірну квартиру у 1994 році як член сім»ї, постійно там проживає. Оскільки
відносини з співмешканкою погіршились, то вона намагається виселити його.
Будь-яких протиправних дій відносно позивачів він не вчиняв.

Заслухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не знайшли свого підтвердження.

Встановлено,
що ОСОБА_3 та  ОСОБА_6 перебували у
фактичних шлюбних відносинах, від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син
ОСОБА_7.

З 1994 року у
спірній квартирі АДРЕСА_1 почав фактично проживати відповідач, який набув право
користування спірною квартирою, оскільки відсутність (на той час) прописки сама
по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права користування жилим
приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї
наймача (власника) приміщення (п.15 постанова
Верховний Суд України N 9 від
01.11.1996 року  «Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя»).

Факт вселення у
1994 році за згодою позивачів і проживання відповідача у спірному житлі не
оспорюється позивачами.

17.03.98 року
вказана квартира у рівних частках була приватизована  ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_7, що підтверджується
відповідним свідоцтвом про право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_8 помер.

Відповідно
до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України  обставини, встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи
викладене,  суд приходить до висновку, що
самі по собі долученні до справи постанови про відмову у порушенні кримінальної
справи та акти судово-медичного обстеження не можуть вказувати на вчинення
відповідачем відносно позивачки ОСОБА_2 будь-яких протиправних дій, оскільки відсутній
вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне правопорушення, які є  обов'язкові для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову
суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Крім
цього,  пунктом 17 постанови N 2  від
12.04.1985 Пленум  Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз»яснив, що при вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід
виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного
може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Позивачі не
надали суду доказів того, що  до
відповідача застосовувалися
заходи попередження судами,
прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів,
а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи трудових
колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем
роботи або проживання відповідача.

Не сплата
комунальних платежів, не проведення поточних ремонтів та благоустрою квартири
відповідачем відповідно до вимог житлового законодавства не є підставою для
виселення, а при підтвердженні відповідними доказами може бути підставою для
стягнення збитків.

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено позовні вимоги,
тому у їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60,208 ЦПК України, ст.116,157 ЖК України, суд

вирішив:

Відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою та виселення, без надання іншого житла.

Мотивувальна частина рішення
виготовлена 03.12.08 року.

Заява про
апеляційне  оскарження рішення суду
першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження через Хмельницький міськрайонний суд до
Хмельницького апеляційного суду.

Суддя