Справа № 22-ц-984 / 2008р.                                    Головуючий у 1-й
інстанції - Чхайло О.В.
Суддя-доповідач - Білецький О.М.
РІШЕННЯ

і м е н
е м      У к р а ї н и

14
серпня 2008 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого
- Смирнової Т.В.,

суддів - Білецького О.М., Ведмедь
Н.І.,

з участю
секретаря судового засідання - Пархоменко АП.

та осіб, які брали участь у справі -
позивачки та її представника, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Лебединського
районного  суду Сумської області від 02
червня 2008 року

у
справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Відділу освіти виконавчого
комітету Лебединської міської ради» та Лебединської загальноосвітньої школи
І-ІІІ ступенів № 5, третя особа - ОСОБА_3,

про
визнання дій незаконними і поновлення на раніше займаній посаді, присвоєння
раніше наданої кваліфікаційної категорії, стягнення різниці в заробітній платі
і щорічної винагороди, скасування наказу про накладення дисциплінарного
стягнення і відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и
л а :

З
позовом ОСОБА_1 звернулась 16 листопада 2007 року.

Уточнивши
вимоги, остаточно просила визнати незаконними дії директора ЗОШ №5 м.Лебедина
щодо зміни з 01 вересня 2007 року без її згоди істотних умов праці та відновити
на посаді вчителя початкових класів з попередніми умовами праці, призначивши її
класним керівником набраного класу, зобов'язати виплатити їй різницю в
заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи у розмірі 8755 грн.
93 коп.

Також просила
скасувати як незаконний наказ №99 від 7 вересня 2007 року про накладення на неї
дисциплінарного стягнення і у зв'язку з цим визнати незаконним не нарахування
їй щорічної грошової компенсації за сумлінну працю, стягнувши на її користь 621
грн. 18 коп. зазначеної виплати та визнати незаконним зниження кваліфікаційної
категорії і позбавлення педагогічного звання, скасувавши п.2 наказу директора
ЗОШ №5 від 20 березня 2008 року.

Крім того,
зазначала, що протиправні дії директора школи і тривале порушення її трудових
прав принизило її честь, гідність та ділову репутацію, завдали фізичних та
моральних страждань, порушили звичний спосіб життя і призвели до погіршення
стану здоров'я, а тому просила стягнути з відповідача на свою користь 22000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Лебединського районного суду Сумської області від 02 червня 2008 року позовні
вимоги задоволені частково.

Визнано
дії адміністрації ЗОШ № 5 відділу освіти виконавчого комітету Лебединської
міської ради щодо переведення ОСОБА_1 з одного робочого місця на інше зі зміною
істотних умов праці незаконними.

Зобов'язано
адміністрацію ЗОШ №5 відділу освіти виконавчого комітету Лебединської міської
ради відновити ОСОБА_1 на посаді вчителя початкових класів з попередніми умовами
праці, які були до 01 вересня 2007 року, з педагогічним навантаженням
вісімнадцять навчальних годин протягом навчального тижня.

Зобов'язано
виплатити ОСОБА_1 різницю в заробітній платі за час виконання нижчеоплачуваної
роботи в розмірі 5687 грн. 67 коп. та стягнуто на її користь 1500 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Скасовано наказ
директора Лебединської ЗОШ № 5 відділу освіти виконавчого комітету Лебединської
міської ради від 07 вересня 2007 року № 99 про накладення на ОСОБА_1 догани.

В
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто
з КУ «Відділу освіти виконавчого комітету Лебединської міської ради» судовий
збір в розмірі 73 грн. 87 коп. та 7 грн. 50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній
скарзі представник позивачки, посилаючись на неповноту з'ясування судом
обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати
зазначене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення щорічної винагороди, зниження кваліфікаційної категорії і позбавлення
звання «вчитель-методист», а також змінити рішення суду першої інстанції у
частині вирішення позовних вимог про стягнення втраченого заробітку,
відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення цих
вимог у повному обсязі.

Крім того, за
межами вимог заявлених у суді першої інстанції, просить визнати незаконними
дії, рішення та накази, які стосуються профспілкової організації ЗОШ №5,
директора школи ОСОБА_3, іншого працівника - ОСОБА_4

Заслухавши ОСОБА_1
та її представника, а також представника відділу освіти виконавчого комітету
Лебединської міської ради, дослідивши матеріали і перевіривши рішення в межах
доводів апеляційної скарги і вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Як
встановлено місцевим судом, з 27 серпня 1984 року працювала вчителем початкових
класів Лебединської ЗОШ № 5, з 1993 року мала кваліфікаційну категорію
«спеціаліст вищої категорії», а у 2003 році їй було присвоєне педагогічне
звання «вчитель-методист»

У
2006-2007 навчальному році у ОСОБА_1 було щотижневе навчальне навантаження 18
годин вчителя початкових класів з виконанням обов'язків класного керівника.

При розподілі
навантаження на 2007-2008 навчальні роки директором ЗОШ №5 ОСОБА_3 на
виробничій нараді було доведено наказ по школі №82 від 23 серпня 2007 року про
встановлення ОСОБА_1, замість попереднього обсягу роботи, з 01 вересня 2007
року  щотижневого навчального
навантаження у вигляді 10 годин індивідуальних занять з учнем 2-го класу -
інвалідом, проти чого позивач заперечувала.

На
виробничій нараді 28 серпня 2008 року їй додатково було запропоновано викладати
в початкових класах у тиждень 6 годин фізичної культури, 1 годину основ здоров'я
та 1 годину трудового навчання, від чого ОСОБА_1 також відмовилась.

Наказом
директора школи №78 від 03 вересня 2007 року та наказом начальника відділу
освіти №275 від 03 вересня 2007 року позивачці остаточно визначено проведення
індивідуального навчання на дому з учнем 2 класу ОСОБА_5 з педагогічним
навантаженням в обсязі 10 годин на тиждень.

За таких
обставин, встановивши з боку роботодавця порушення вимог ч.3 ст.32 КЗпП України
щодо істотної зміни умов праці без згоди працівника зі зменшенням обсягу
педагогічного навантаження нижче визначеного ч.2 ст.25 Закону України «Про
загальну середню освіту», суд першої інстанції визнав такі рішення та дії
незаконними і зобов'язав відновити позивачці колишні істотні умови праці та
виплатити їй втрачений заробіток за період виконання іншої роботи.

Однак, при
визначенні розміру цього стягнення суд не взяв до уваги вимоги підпункту 2.3
Положення …, затвердженого наказом Міністерства науки і освіти № 434 від 6
вересня 2000 року, згідно з яким у початкових класах класне керівництво
здійснює вчитель цих початкових класів та не прийняв до уваги, що до 01 вересня
2007 року позивачка виконувала такі обов'язки.

Ця помилка
призвела до того, що суд не врахував втрачену позивачкою надбавку за класне
керівництво у розмірі 1826 грн. 90 коп., яку б вона отримувала працюючи на
попередніх умовах.

Відповідні
розрахунки, як ті що проведені відділом освіти так і ті, що проведені судом та
самим представником позивачки, не дають підстав вважати про подвійне
вирахування коштів за класне керівництво, а тому загальний розмір неотриманих
нею цих виплат становитиме: 5687 грн. 67 коп. +1826 грн. 90 коп. = 7514
грн. 57 коп..

Наказом №99 від
03 вересня 2007 року директора школи ОСОБА_1 було оголошено догану за відмову
надати директору школи 23 серпня 2007 року документи майбутніх першокласників,
а саме: списки первинного обліку дітей, які підлягають навчанню і їх особові
справи.

Враховуючи
наявність у позивачки такого дисциплінарного стягнення, адміністрація і
профспілковий комітет школи 11 грудня 2007 року прийняли рішення не
нараховувати їй щорічну грошову винагороду, яка виплачується педагогічним
працівникам, відповідно до ст.57 Закону України «Про освіту» у розмірі до
одного посадового окладу (ставки) за сумлінну працю та зразкове виконання
службових обов'язків, на підставі наказу керівника навчального закладу за
погодженням з цим профспілковим органом.

Скасувавши
вищезазначений наказ з тих підстав, що дисциплінарне стягнення накладене з
порушенням ст.149 КЗпП України, суд разом з тим відмовив у вимогах про
стягнення на користь позивачки цих виплат у розмірі 621 грн. 18 коп.
посилаючись при цьому на ту обставину, що таке рішення профспілкового органу
нею не оспорене.

Проте висновок
суду в цій частині суперечить встановленим обставинам.

Так, відповідно
до Положення «Про надання щорічної винагороди педагогічним працівникам
Лебединської ЗОШ №5 за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків»
така винагорода лише погоджується з профспілковим комітетом, а надається на
підставі наказу керівника школи.

Про інші
випадки несумлінного ставлення ОСОБА_1 до визначених п.2 названого Положення
обов'язків чи інших порушень нею трудової дисципліни (крім того, яке
спростовано судом) у вищезазначеному спільному рішенні не йдеться.

Таким чином,
законних підстав для відмови у наданні позивачці щорічної грошової винагороди
не вбачається.

Суд також
встановив, що пунктом 2 наказу №23 від 20 березня 2008 року директора ЗОШ №5 за
результатами чергової атестації, відповідно до протоколу засідання атестаційної
комісії школи від 17 березня 2008 року, позивачці з посиланням на її відмову
від атестування, було встановлено кваліфікаційну категорію на ступінь нижчу від
тієї яку вона мала - «спеціаліст першої категорії» та, відповідно, припинено
чинність педагогічного звання «вчитель-методист».

В той же
час, за заявою даного працівника, 28 березня 2008 року атестаційна комісія
вищого рівня - відділу освіти визнала можливим подовжити позивачці на один рік
термін дії рішення атестаційної комісії від 01 квітня 2003 року, підтвердивши
їй кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та звання
«вчитель-методист», що було затверджено наказом відділу освіти від 28 березня
2008 року.

Посилаючись
на таке рішення атестаційної комісії вищого рівня  суд першої інстанції вважав, що цей спір
вирішено у позасудовому порядку і оспорюваний наказ директора школи автоматично
втратив чинність, а тому відмовив у цій частині вимог.

Однак
цей висновок суду також є помилковим.

Як
вбачається з п.7.2 Типового положення про атестацію педагогічних працівників
України, затвердженого наказом Міністерства освіти України №310 від 20 серпня
1993 року, атестаційна комісія при навчальному закладі не вправі самостійно
вирішувати питання не підтвердження педагогічним працівникам кваліфікаційної категорії
«спеціаліст першої категорії» та не підтвердження педагогічного звання
«вчитель-методист», а повинна порушувати відповідне клопотання перед
атестаційною комісією при районному (міському) відділі освіти, до компетенції
якого згідно з п.7.3 названого Положення… і відноситься вирішення цього
питання.

Тобто,
атестаційна комісія школи, а відповідно і директор, видаючи наказ №23 від 20
березня 2008 року, перевищили свої повноваження, що вказує на його
незаконність.

Ні керівником
навчального закладу, ні керівником вищого рівня дію зазначеного наказу не
припинено, а тому він підлягає скасуванню в частині, яка стосується позивачки.

За такої
невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального права рішення суду першої інстанції потрібно
скасувати у частині вирішення позовних вимог про стягнення щорічної грошової
винагороди, оспорення наказу про зниження кваліфікаційної категорії та
позбавлення педагогічного звання і змінити у частині розміру стягнення втраченого
заробітку.

У вказаній
частині необхідно ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати
п.2 наказу директора ЗОШ № 5, стягнути на користь ОСОБА_1 щорічну грошову
винагороду в розмірі 621 грн. 18 коп. і 7514 грн. 57 коп. втраченого
заробітку, а не суму визначену місцевим судом.

Моральна шкода у
позові, доповненнях та змінах до нього мотивувалась порушенням трудових прав
позивачки та пов'язаних з ними приниженнях її честі гідності і ділової
репутації, у зв'язку з чи вона була звільнена від сплати судового збору як в
першій так і в апеляційній інстанції.

У
зв'язку з цим, колегія суддів позбавлена можливості давати оцінку доводам
апелянта щодо завдання ОСОБА_1 моральної шкоди з підстав захисту її честі,
гідності та ділової репутації, врегульованих нормами цивільного законодавства.

Встановлені
місцевим судом порушення роботодавцем трудових прав позивачки, безумовно
завдали їй немайнових втрат, а тому суд обґрунтовано на підставі ст.237-1 Кзпп
України стягнув на її користь відшкодування моральної шкоди.

При
визначені розміру цих стягнень суд належним чином врахував характер і ступінь
моральних страждань, їх тривалість, зусилля затрачені позивачкою на відновлення
нормальних життєвих зв'язків та інші істотні обставини справи на які послався у
рішенні.

У той же час,
приймаючи до уваги дещо більший обсяг порушення законних прав даного
працівника, що встановлений судом апеляційної інстанції, колегія суддів
виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості вважає необхідним
збільшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 до 1800 грн.

Посилання
апелянта на те, що місцевому суду належало зазначити у рішенні про відновлення
за позивачкою повноважень класного керівника є безпідставною з огляду на те, що
суд зобов'язав відновити позивачці усі ті істотні умови праці, які у неї були
до 01 вересня 2007 року, маючи на увазі і обов'язки класного керівництва, а це
не потребує деталізації у резолютивний частині.

Вимоги
апеляційної скарги щодо необхідності визнання незаконними рішень профспілкової
організації ЗОШ №5 та наказів, які стосуються особисто директора школи та
учителя ОСОБА_4 знаходяться за межами позовних вимог, а тому відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України, не підлягають перевірці та вирішенню судом апеляційної
інстанції.

Позивач
звільнена від сплати судового збору та не сплачує при зверненні до суду витрати
на ІТЗ, а тому при частковому задоволенні апеляційної скарги з відповідача на
користь держави потрібно, відповідно до ст.81, 88 ЦПК України, стягнути ці
судові витрати.

Враховуючи, що
навчальний заклад окремої бухгалтерії та рахунків не має, всі стягнення
належить провести з відділу освіти.

Керуючись
ст.303, п.2,3 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і
ш и л а :

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Лебединського районного суду Сумської області від 02 червня 2008 року в даній
справі скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошової
винагороди та визнання незаконним і скасування наказу про позбавлення
кваліфікаційної категорії і звання та задовольнити позов у цій частині.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з Комунальної установи «Відділу освіти виконавчого комітету
Лебединської міської ради» 621 грн. 18 коп. щорічної грошової винагороди за
2007 рік.

Визнати
незаконним та скасувати п.2 наказу директора загальноосвітньої школи № 5
відділу освіти виконавчого комітету Лебединської міської ради відносно ОСОБА_1.

Рішення
Лебединського районного суду Сумської області від 02 червня 2008 року змінити у
частині вирішення позовних вимог про стягнення втраченого заробітку і
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
Комунальної установи «Відділу освіти виконавчого комітету Лебединської міської
ради» 7514 грн. 57 коп. втраченого заробітку, а не 5687 грн. 67 коп., як
вказано у рішенні суду першої інстанції і 1800 грн. на відшкодування
моральної шкоди, а не 1500 грн., як вказано у рішенні суду першої інстанції.

В іншій
частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Комунальної установи
«Відділу освіти виконавчого комітету Лебединської міської ради» на користь
держави 29 грн. 75 коп. судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Апеляційному суді Сумської
області.

Рішення
набрало законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців з цього
часу може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий
-

Судді -