Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

м.Ковель
01 жовтня 2008 року

Ковельський міськрайонний
суд      Волинської
області

в складі :
головуючого - судді
Василюка О.С.,

при секретарі -
Шуляк Л.В.,

з  участю:  позивача-
ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_3

відповідача -                                                                                 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
права власності на ідеальну частку домобудівлі, встановлення порядку користування
домобудівлею, визнання права власності на самочинну забудову та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання права власності, виключення частини домобудівлі зі складу
спадкового майна, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності на самочинну забудову, -

в
с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом
до ОСОБА_2 про встановлення права власності на ідеальну частку домобудівлі, встановлення порядку користування
домобудівлею та визнання права власності на самочинну забудову. Свої
вимоги мотивує тим, що по смерті
батьків,  за адресою АДРЕСА_1
залишилась спадщина - будинковолодіння з господарськими спорудами. По смерті
батька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідач ОСОБА_2 в порядку успадкування
набув право власності на &frac14;
даного будинковолодіння, а матері сторін
ОСОБА_4 належало &frac34;
частини спірного будниковолодіння. 20.02.1996 року мати сторін подарувала &frac12; частини
домобудівлі позивачці ОСОБА_1. Рішенням апеляційного суду Волинської області
від 22.12.2006 року визнано частково недійсним договір дарування, укладений
20.02.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в 1/8 частині від &frac12; частини подарованого житлового
будинку з належною частиною господарських та побутових будівель і споруд в
АДРЕСА_1 що  змінило частки сторін в
спірному майні, та , відповідно, позивачці належить 9/16 ідеальної долі в
будинковолодінні,  саме на дану частку
позивачка просить визнати за нею право власності.

З врахуванням проведеної експертизи і належної
їй  ідеальної долі спірного
будинковолодіння, просить  виділити в її
користування: кухню 1-1, площею 6,9 квадратних метри, топочну 1-2, площею 4,7
квадратних метри, кімнату 1-3, площею 16,5 квадратних метри, кімнату 1-4,
площею 16,0 квадратних метри, коридор 1-5, площею 4,5 квадратних метри, хлів
Б-1, площею 16,2 квадратних метри, літню кухню Б-2, площею 20 квадратних
метри.  Також просить визнати її
власником самочинно збудованої веранди, яка знаходиться біля літньої кухні, та
бані.

ОСОБА_2 подав до
суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання права власності,
виключення частини домобудівлі зі складу спадкового майна, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на самочинну
забудову. Свої вимоги мотивував тим, що  після
смерті батьків, по АДРЕСА_1 залишився будинок з господарськими будівлями, в
якому він продовжував жити, доглядав за ним, робив ремонт. В ході користування
даною домобудівлею за власні кошти добудував самочинні забудови: веранду біля
літньої кухні, баню, погріб, які належним чином не узаконив. Просить  скасувати свідоцтво про право на спадщину,
видане  ОСОБА_4. Вказує, що рішенням
апеляційного суду Волинської області від 22.12.2006 року визнано недійсним
договір дарування, укладений 20.02.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в 1/8
частині від &frac12; частини
подарованого житлового будинку з належною частиною господарських та побутових
будівель в АДРЕСА_1. На даний час просить визнати за ним право власності на все
спірне будинковолодіння зі сплатою позивачці половини його вартості, згідно
висновку судово-будівельної експертизи, а також визнати його власником  самочинних забудов.

В
судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник
позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у заяві, прохають
позов задовольнити, зустрічний позов не визнали, прохають в його задоволенні
відмовити. Також пояснили, що земельна ділянка в спірному будинковолодінні не
поділена і в майбутньому можливий спір з ОСОБА_2 щодо неї.

Позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_2  в судовому
засіданні заявлений позов підтримали, зустрічний позов не визнав. Додатково пояснив, що при укладенні договору дарування ОСОБА_4 знаходилась
в хворобливому стані, зловживала алкоголем, і могла неналежним чином  давати звіт своїм діям.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до
висновку, що позов  ОСОБА_1 підлягає до
задоволення частково, зустрічний позов ОСОБА_2 - підлягає до задоволення
частково.

Судом
встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В ході розгляду справи  встановлено, що батьки сторін мали у
власності будинковолодіння по АДРЕСА_1.
після смерті батька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 набув право
власності на &frac14; частину
будинковолодіння.  Відповідно,
матері  - ОСОБА_4, як дружині померлого,
стало належати  &frac34;  частини
вказаного будинковолодіння.

20.02.1996 року
за договором дарування мати сторін подарувала ОСОБА_1 &frac12; частину спірного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1, виданого
відділом РАГСу Ковельського міського управління юстиції від ІНФОРМАЦІЯ_2.

Прийнявши у
встановленому законом порядку спадщину після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2,
сторони набули додатково до наявних у них ідеальних часток ще по 1/8 частини,
отже, ОСОБА_1 стало належати 5/8, а ОСОБА_2 - 3/8 частини даного
будинковолодіння  з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і споруд.

Відповідно
до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з
рішення апеляційного суду Волинської області від 22.12.2006 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третіх осіб на стороні відповідача без
самостійних вимог - Ковельської державної нотаріальної контори, КП ”Волинське
обласне бюро технічної інвентаризації” про визнання недійсним договору дарування
визнано недійсним договір дарування, укладений 20.02.1996 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 в 1/8 частині від &frac12;
частини подарованого житлового будинку з належною частиною господарських та
побутових будівель і споруд в АДРЕСА_1 поскільки ОСОБА_4 належало &frac34; частини спірного
будинковолодіння, &frac12; частину
з яких остання подарувала ОСОБА_1. Отже, у власність ОСОБА_1 перейшло по договору дарування 3/8 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1, та 3/8 частини залишилось   у власності ОСОБА_4.

Після смерті
ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 3/8 частини будинковолодіння, які були в її
власності.  Прийнявши дану спадщину,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували по 3/16 частини в будинковолодінні по смерті їх
матері ОСОБА_4.

ОСОБА_2 набувши
право власності на &frac14; частину
будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5, про що видано
свідоцтво про право на спадщину за законом, та на 3/16 частини спірного
будинковолодіння  після смерті матері
ОСОБА_4,  всього успадкував 7/16 частини
спірного будинковолодіння.

Частка ОСОБА_1
буде складати, відповідно, 9/16 частини спірного будинковолодіння (3/8 на
підставі договору дарування та 3/16 в порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_4).

Якихось
об'єктивних доказів, які б давали суду підстави визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину від 07.02.1996 року, - відповідачем ОСОБА_5 не надано.

Відповідно до
п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991
року № 7 ”Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок” якщо виділ частки будинку
в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок
користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.
У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути
залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Як вбачається
з  висновку судової будівельно-технічної
експертизи №О-64 від 14.03.2008 року, розподіл житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в частках 9/16 та 7/16
неможливий. Частина будинку, що складається з кухні 1-1, площею 6,9 квадратних
метри, топочної 1-2, площею 4,7 квадратних метри, кімнати 1-3, площею 16,5
квадратних метри, кімнати 1-4, площею 16,0 квадратних метри, коридора 1-5, площею
4,5 квадратних метри, хліва Б-1, площею 16,2 квадратних метри, літньої кухні
б-2, площею 20 квадратних метри в будинковолодінні та використовується ОСОБА_1
становить 53/100 його частини. Частина будинковолодіння, що використовується
ОСОБА_5 та складається з кухні 2-1, площею 6,9 квадратних метри,  кімнати 2-2, площею 11,1 квадратних метри,
кімнати 2-3, площею 16,0 квадратних метри, коридора 2-4, площею 4,8 квадратних
метри, гаража б-1, площею 15,1 квадратних метри, хліва б, площею 19,8
квадратних метри складає відповідно 40/100 частини будинковолодіння. У
спільному користуванні сторін знаходиться вбиральня В, вимощення ”з”, ворота з
хвірткою (В/ф) та огорожа 1-3, що складає відповідно 7/100 частини
будинковолодіння.

Поскільки  ОСОБА_1 використовує частину приміщень та
господарських будівель, які за площею є
меншою тої, що припадає на її частку у праві спільної часткової
власності на вказане нерухоме майно (9/16 складає її ідеальна частка, а
використовується 53/100 частини), їй можливо виділити в користування дану
частку будинковолодіння.

Вимоги ОСОБА_2
про визнання його власником цілого будинковолодіння з виплатою ОСОБА_1 грошової
компенсації за її частину,  не можуть
бути задоволені, оскільки відповідно до ст. 364 ЦК України компенсація
співвласникові може бути надана лише за його згодою, а ОСОБА_1 заперечує щодо
надання такої компенсації, настоюючи на виділенні їй частки будинковолодіння в
натурі.

Відповідно до
вимог ст.ст.375,376 ЦКУ  будівлі та
споруди вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних
норм і правил.  На вимогу власника (
користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме
майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб, а
також з умовою надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно, дана самочинна забудова при цьому повинна відповідати
архітектурним, будівельним, санітарним та іншим нормам.

Як встановлено в
судовому засіданні, між сторонами не досягнуто згоди в порядку користування
земельною ділянкою, яка на даний час не поділена між ними у встановленому
законом порядку, і з цього приводу можливий також судовий спір. Крім того,
сторони, в ході розгляду справи, давали пояснення щодо відсутності згоди на
здійснення даного самочинного будівництва. Самочинна забудова - погріб, згідно
висновку Управління містобудування та архітектури виконкому Ковельської міської
ради збудований з порушенням п.3.24* ДБН 369-92** і підлягає перенесенню в
глибину земельної ділянки. З урахуванням викладеного, суд вважає, що в частині
позовних  вимог ОСОБА_2  та ОСОБА_1 про визнання права власності на
самочинну забудову - слід відмовити.

Таким чином,
позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в частині встановлення права власності
на  ідеальну частку домобудівлі,
встановлення порядку користування домобідвлями, зустрічний позов ОСОБА_2
підлягає до задоволення в частині
визнання права власності на ідеальну частку домобудівлі. В решті
позовних вимог слід відмовити.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 212, 213-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 357, 358, 364, 375,376
ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 9/16 (дев'ять шістнадцятих) ідеальної долі
будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1

Зустрічний
позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/16
ідеальної долі будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Виділити
в користування ОСОБА_1 коридор 1-5 площею 4,5 квадратних метри, кухню 1-1
площею 6,9 квадратних метри, топочну 1-2 площею 4,7 квадратних метри, кімнату
1-3 площею 16,5 квадратних метри, кімнату 1-4 площею 16,0 квадратних метри,
літню кухню б-2 площею 20 квадратних метрів, хлів Б-1 площею 16,2 квадратних
метри в будинковолодінні по АДРЕСА_1

Виділити
в користування ОСОБА_2 коридор 2-4 площею 4,8 квадратних метри, кухню 2-1
площею 6,9 квадратних метри, кімнату 2-2 площею 11,1 квадратних метри, кімнату
2-3 площею 16,0 квадратних метри, хлів ”б”, площею 19,8 квадратних метри, гараж
б-1, площею 15,1 квадратних метри в будинковолодінні по АДРЕСА_1

В
спільному користуванні сторін залишити вбиральню В, вимощення ”з”, ворота з
хвірткою (В/ф) та огорожу 1-3, згідно висновку будівельно-технічної експертизи
від 14.03.08 р..

В
частині позовів ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинну забудову та
ОСОБА_2 про виключення частини домобудівель із спадкового майна, визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на
самочинну забудову - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 920 (дев'ятсот двадцять  ) гривень судових  витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Волинської області в наступному порядку: заява про апеляційне оскарження може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення; апеляційна скарга подається на протязі двадцяти днів з дня подачі заяви про
апеляційне оскарження.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
О.С.ВАСИЛЮК