Справа № 2о-114/2008 року
УХВАЛА

26 листопада 2008 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Славінської Н.Л.

при секретарі Петрук Н.М.

з участю представника заявника
ОСОБА_6

представника заінтересованої особи
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за заявою
ОСОБА_1
про встановлення факту проживання однією сім’єю,

встановив:

11.11.2008 року
ОСОБА_1
звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт його проживання однією сім’єю з
ОСОБА_2
в період з
ІНФОРМАЦІЯ_1
по
ІНФОРМАЦІЯ_2
. Заявник посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3
уклав шлюб з
ОСОБА_2
, від якого народилися діти:
ОСОБА_3
та
ОСОБА_4
. Після реєстрації шлюбу він з
ОСОБА_2
проживав у будинку своєї матері
ОСОБА_5
в
АДРЕСА_1
Шаргородського району Вінницької області протягом семи років. В 1995 році він із дружиною пішов проживати в будинок її діда, котрий помер, де прожили до 1998 року. Восени 1998 року разом із дружиною вони перейшли проживати в будинок
АДРЕСА_1
, де проживають до тепер, і який вони почали будувати в 1996 році, а продовжували добудовувати вже під час проживання в ньому. В 1997 році будинок був газифікований. Земельну ділянку під будинком йому, як молодому спеціалісту, було надано правлінням місцевого колгоспу. В 1999 році
ОСОБА_2
звернулася до Пасинківської сільської ради із заявою про надання їм цієї земельної ділянки в приватну власність, про що в березні 1999 року сільською радою було прийнято відповідне рішення.

10.05.1995 року він розірвав шлюб з
ОСОБА_2
, але вони продовжували проживати разом до середини 2008 року, проживши в загальному однією сім’єю 20 років. За цей час виросли їх діти, вони побудували будинок, господарські будівлі, гараж, хлів, веранду, літню кухню, викопали криницю, придбали необхідні побутові речі, купили автомобіль. Площа побудованого ними будинку становить 105,6 м.кв. Для будівництва будинку використовувалися матеріали, які він особисто купував на ринку, або які йому виділялися в колгоспі. Роботи по будівництву виконувалися ним особисто, як господарем будинку, або найнятими ним працівниками.
ОСОБА_2
готувала обіди, вела домашнє господарство, здійснювала догляд за дітьми.

В 2007 році побудований ними хлів обвалився і він особисто заново його побудував без сторонньої допомоги.

Акт прийому будинку в експлуатацію був затверджений
ІНФОРМАЦІЯ_4
, а
ІНФОРМАЦІЯ_5

ОСОБА_2
отримала свідоцтво про право власності на цей будинок.

В середині 2008 року його відносини з
ОСОБА_2
погіршилися, вона почала проживати з іншим чоловіком, який став йому погрожувати.

24.10.2008 року
ОСОБА_2
звернулася в Шаргородський районний суд з позовом про виселення його з будинку та зняття з реєстраційного обліку, вказавши, що будинок вона побудувала сама за власні кошти, що він не був членом її сім’ї, що не відповідає дійсності і спростовується наданими ним до даної заяви доказами.

З наведеного видно, що він та
ОСОБА_2
складали одну сім’ю, тобто спільно проживали, були пов’язані спільним побутом, мали взаємні права та обов’язки, тобто після розірвання шлюбу вони не стали проживати окремо, а продовжували жити разом, будували будинок, ростили дітей.
ОСОБА_2
, її брат та батьки не затратили на будівництво будинку жодної копійки. Крім того,
ОСОБА_2
всупереч його волі купила автомобіль іноземного виробництва, за який необхідно сплатити 200000 грн. Сплачувати кредитні платежі
ОСОБА_2
не має можливості, тому вона вирішила продати будинок, для чого і звернулася до суду з позовом про його виселення з будинку та зняття з реєстраційного обліку.

В ході судового розгляду слід встановити факт проживання його та
ОСОБА_2
однією сім’єю з дня реєстрації шлюбу –
ІНФОРМАЦІЯ_3
по 1.09.2008 року.

Встановлення факту проживання однією сім’єю йому необхідно для визнання в подальшому права на половину майна подружжя, оскільки
ОСОБА_2
з серпня 2008 року стала стверджувати, що вона самостійно за власні кошти побудувала будинок
АДРЕСА_1
.
ОСОБА_2
отримала свідоцтво про право власності на будинок на своє ім’я і бажає продати будинок без його згоди з метою оплати кредитних зобов’язань, що не можливо зробити, оскільки він зареєстрований у вказаному будинку, основна частина грошових коштів для його будівництва була надана ним.

В судовому засіданні заявник
ОСОБА_1
та його представник
ОСОБА_6
всі доводи заяви повністю підтримали. Суду пояснили, що з
ІНФОРМАЦІЯ_3
по 1.09.2008 року заявник та
ОСОБА_2
проживали однією сім’єю, побудували спільно будинок, придбали речі та автомобіль в кредит, за який спільно сплачують кошти, вели спільне господарство, спільно ростили дітей, заробляли і витрачали кошти. Їм допомагали діти, які на даний час вже дорослі. Окремо після розірвання юридичного шлюбу
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
ніколи не жили.

Зацікавлена особа
ОСОБА_2
та її представник
ОСОБА_7
заяви не визнали, заперечували факт проживання заявника і
ОСОБА_2
однією сім’єю в період після розірвання юридичного шлюбу. В судовому засіданні стверджували, що приблизно в 2003 - 2005 роках
ОСОБА_2
та
ОСОБА_1
деякий час проживали разом. Крім того, вважають, що встановлення даного факту в судовому порядку не можливе, оскільки такий факт оспорюються
ОСОБА_2
В даному ж випадку заявник та
ОСОБА_2
у період після розірвання шлюбу однією сім’єю не проживали, спільного господарства не вели, будинок спільно не будували.

В судовому засіданні заінтересована особа
ОСОБА_2
та її представник
ОСОБА_7
просять залишити заяву
ОСОБА_1
без розгляду, так як встановлення такого факту спрямоване на матеріально-правові відносини, пов’язане із визнанням в майбутньому за позивачем права на половину майна подружжя, тобто наявний спір про право – право заявника на половину майна, в тому числі і будинку, який не вирішується в порядку окремого провадження, а вирішується в порядку позовного провадження, оскільки окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства. Ч.6 ст.235 ЦПК України передбачено, що в разі виникнення спору про право при розгляді справи окремого провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду.

ОСОБА_1
та його представник
ОСОБА_6
заперечують відносно задоволення заявленого клопотання, оскільки вважають, що мають право звернутися до суду саме із заявою в порядку ст.ст.256-258 ЦПК України, посилаючись на те, що всі докази, які вони надали суду, підтверджують спільне проживання
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
і в задоволенні даного клопотання слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення заявника
ОСОБА_1
та його представника
ОСОБА_6
, заінтересованої особи
ОСОБА_2
та її представника
ОСОБА_7
, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання
ОСОБА_2
та її представника
ОСОБА_7
підлягає задоволенню, а заява
ОСОБА_1
підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Факт, про встановлення якого просить
ОСОБА_1
, як він зазначає, має для нього юридичне значення. Але, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім’єю з
ОСОБА_2
, заявник претендує на визнання за ним та отримання половини майна, зокрема половини будинку за
АДРЕСА_1
Шаргородського району Вінницької області. Разом з тим факт проживання однією сім’єю з
ОСОБА_2
та право на визнання за ним та отримання в майбутньому половини майна, зокрема будинку за
АДРЕСА_1
, оспорюються заінтересованою особою та її представником, які стверджують, що факту проживання
ОСОБА_1
однією сім’єю з
ОСОБА_2
з
ІНФОРМАЦІЯ_3
по 1.09.2008 року без шлюбу не було, після розірвання шлюбу в 1995 році сторони проживали окремо, частково спільно проживали лише з 2003 по 2005 роки, тому
ОСОБА_1
не може претендувати на будинок, збудований
ОСОБА_2
самостійно, за власні кошти.

Таким чином, при розгляді справи в порядку окремого провадження виник спір про право цивільне – про право на половину майна, який повинен розглядатися в позовному провадженні, тобто встановлення даного факту пов’язується заявником з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст.234 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року за №5 із наступними змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року №15 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов’язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.6 ст.235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз’яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.168,234,235,210 ЦПК України, суд

ухвалив :

Клопотання
ОСОБА_2
та її представника
ОСОБА_7
– задовольнити.

Заяву
ОСОБА_1
про встановлення факту проживання однією сім’єю – залишити без розгляду.

Роз’яснити
ОСОБА_1
, що він має право подати позов до суду на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: