Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-328/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2008 року                                                                           м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді                  Бондаря
М.С.

суддів                                     Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі                          Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарги ОСОБА_1та
ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3та ОСОБА_4, на рішення
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2007 року, у справі
за позовом ОСОБА_5до ОСОБА_1про стягнення грошових коштів, третя особа
Акціонерний комерційний банк “Чорноморський банк розвитку та реконструкції”,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2007 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 202 000 грн., які складають
подвійний розмір завдатку, отриманого відповідачем в рахунок продажу належного
ОСОБА_1 АДРЕСА_1, яку останній згодом відмовився продавати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
29 серпня 2007 року позов задоволено. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто 202
000 грн. подвійного розміру завдатку та 1730 грн. судових витрат.

ОСОБА_1 і його дружина ОСОБА_2 звернулись до апеляційного
суду з апеляційними скаргами, в яких посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права просили рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та
доводи скарг колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 п.2
ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Задовольняючи позовні
вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами
по справі 13 квітня 2007 року було укладено угоду про завдаток на виконання
договору купівлі-продажу АДРЕСА_1. Згідно умов угоди ОСОБА_1 отримав від
ОСОБА_5 в якості завдатку 101 000 грн. і в свою чергу зобов'язувався продати
йому вищезазначений будинок до 13 червня 2007 року. У випадку відмови від
продажу будинку, ОСОБА_1 зобов'язувався повернути подвійний розмір завдатку,
т.т. 202 000 грн.

Проте з таким висновком
суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума
або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього
за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, оскільки позивачем
по справі не надано передбаченого законом нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу спірного будинку сплачену позивачем суму не можна визнати
завдатком і тому вона вважається авансом, який підлягає поверненню відповідачем
на користь позивача, як безпідставно набуте майно.

Заперечення відповідача
про те, що він не був повідомлений про час і місце слухання справи
спростовується повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 27), згідно
якого 14 серпня 2007 року ОСОБА_1 отримав судову повістку на 29 серпня 2007
року, коли було ухвалено судове рішення.

Заперечення ОСОБА_2, що оскаржуваним рішенням суду було
вирішено питання про її майнові права та права її неповнолітніх дітей також
спростовуються матеріалами справи, згідно яких ОСОБА_1 є власником лише 3/20
частин зазначеного будинку на підставі договору дарування і тому частина
будинку, якою він міг розпоряджатися є його особистою власністю. Крім нього, по
320 зазначеного будинку мають у власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Угода
про завдаток укладалась лише між ОСОБА_1 і ОСОБА_5, наслідки її невиконання на
інших осіб не поширювались.

Тому ОСОБА_5 обґрунтовано звернувся з позовом лише до
ОСОБА_1, а суд обґрунтовано не притягував до участі у справі інших осіб.
Рішення суду ніяким чином не впливає на права ОСОБА_2 і її неповнолітніх осіб,
інтереси яких вона представляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1і ОСОБА_2, яка також діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3та ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
29 серпня 2007 року у справі цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення. Стягнути з ОСОБА_1на користь
ОСОБА_5101 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_51010 грн. судового
збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.