Справа № 22ц - 369/08                                                                     Категорія ЦП: 26
Головуючий у першій інстанції
Гаращенко Д.Р. Доповідач Артеменко І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 року                                                                                         м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого   Артеменка І. А.,

суддів               Суворова В.О., Градовського Ю.М.,

при секретарі Велич О. М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 5 жовтня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, -

встановила:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про
визнання недійсним заповіту укладеного ОСОБА_3 31 січня 2002 року на ім'я відповідача, посилаючись на те, що після
смерті сестри ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 він звернувся до
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини оскільки є її
єдиним спадкоємцем, де дізнався про те, що на ім'я відповідача ОСОБА_1 його сестрою був складений заповіт. Позивач вважає, що
на час укладання заповіту його сестра не розуміла значення своїх дій та не
могла ними керувати.

Відповідач позов не визнав, пояснивши суду, щоОСОБА_3психічно була здоровою людиною, розуміла значення своїх дій та при
оформленні заповіту розуміла, що вона дійсно робить. ОСОБА_1проживав
зОСОБА_3однією сім'єю більш ніж 20 років, вів
спільне господарство ійна момент укладання заповіту та до смерті
ОСОБА_4 проживав з нею.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5 жовтня 2007 року
позовОСОБА_2. задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким у позовіОСОБА_2. відмовити,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів
зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні
здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися
обставини і досліджуватися докази, учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним скаргу задовольнити, рішення суду
скасувати по справі прийняти нове рішення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно
з свідоцтвом про право на спадщину від 30 листопада 1987 року позивач та його
сестра ОСОБА_2 були власником житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Згідно з заповітом від 31 січня 2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_2 заповіла належну їй частину
житлового будинку   з
надвірними   спорудами   за
адресою   м.    Одеса,
вул.    Люстдорфська (Чорноморська)
дорога, 223, ОСОБА_1

Відповідно до висновку за експертним актом комісійної посмертної судово -психіатричної експертизи за № 723 встановлено, що
сукупність фактичних даних з медичної документації матеріалів
цивільної справи, їх судово - експертна ідентифікація з встановленням
кваліфікуючих ознак хворобливих проявів у ОСОБА_3 з 5 червня 2001 року визначало її психічний стан до часу підпису нею заповіту
31 лютого 2002 року як психічний розлад у
вигляді глибокої тяжкості течії захворювання серця та легень, на фоні
ревматизму, астенії, ускладнених вираженою сердечною і дихальною недостатністю, що істотним чином впливало на її здатність
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно зі ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним
за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб чиї
цивільні права або інтереси порушені.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова
колегія, оскільки висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми
матеріального права

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм матеріального права
призвели до неправильного вирішення справи
по суті, а тому апеляційний суд відповідно до ст. 309 ІДПК України рішення суду скасовує, приймає по справі нове рішення про
відмову у позові ОСОБА_2 з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ОСОБА_3та її брату ОСОБА_2 у
рівних частинах належав житловий будинок з надвірними спорудами який розташований за адресою АДРЕСА_1.

31 січня 2002 року ОСОБА_2 склала заповіт на ім'я ОСОБА_1, яким
заповіла йому свою частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1,
який був нотаріально посвідчений.

Згідно вимог ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою,
яка не мала на це права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми посвідчення, є нікчемним. За позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо
буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було
вільним та не відповідало його волі. У разі
недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, отримує право на спадкування за
законом на загальних підставах.

ПозивачОСОБА_2 є братом покійної ОСОБА_3, а отже на підставі ч. 1 ст. 1262 ЦК України має право на спадщину за законом.

Однак згідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -
1265 ЦК України.

В матеріалах справи є висновок за експертним актом комісійної посмертної
судово - психіатричної експертизи за № 723 яким встановлено, що сукупність
фактичних даних з медичної документації матеріалів цивільної справи, їх судово
- експертна ідентифікація з встановленням кваліфікуючих ознак хворобливих
проявів у ОСОБА_3 з 5 червня 2001 року визначало її
психічний стан до часу підпису нею заповіту 31 лютого 2002 року як психічний розлад у вигляді глибокої тяжкості течії
захворювання серця та легень, на фоні ревматизму, астенії, ускладнених
вираженою сердечною і дихальною

3

недостатністю, що істотним чином
впливало на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

За правилами ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду є не
обов'язковим і оцінюється судом заправилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заповіт на ім'я ОСОБА_1 було
складено ОСОБА_3 31 січня 2002 року.

Згідно з відповіддю заступника головного лікаря міської лікарні № 8 м.
Одеси даних з приводу психічних захворювань, втрати
свідомості, ослаблення розумової діяльності в амбулаторній картіОСОБА_3не має(а.с. 99).

При цьому, як
вбачається з медичних документів та посмертної судово -психіатричної експертизиОСОБА_3при житті страждала на ревматизм,
мітральний порок серця з перевагою стенозу, цукровий діабет, з 6 по 22 червня
2001 року лікувалась з приводу
двосторонньої пневмонії, та в період складення заповітуОСОБА_3за медичною
допомогою не зверталася.

Допитана в якості свідка в суді першої інстанції нотаріус ОСОБА_6пояснила, що вона
оформляла заповіт на домуОСОБА_2,
при укладенні заповіту вона встановила
особу заповідачки, перевірила її дієздатність, та роз'яснила останній суть та наслідки здійсненого правочину. При укладенні
заповітуОСОБА_3розуміла значення своїх дій та власноруч підписалась в
ньому.

З пояснень свідка ОСОБА_7 - сусідки покійноїОСОБА_3вбачається, що ОСОБА_1та ОСОБА_2 разом прожили близько 25
років.ОСОБА_3повідомила їй, що мала намір та склала заповіт на ОСОБА_1

Крім того, з моменту складення заповіту та до смертіОСОБА_3пройшло понад три
роки, на протязі яких заповіт змінено або скасовано не було.

Виходячи з наведеного та оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів
вважає, що вищезазначений заповіт був
укладений відповідно до діючого законодавства, заповідачка усвідомлювала значення своїх дій та (або) могла керувати ними,
а її волевиявлення було вільним та відповідало її волі.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку про те, що вирішуючи
спір по суті, суд першої інстанції не дав належну оцінку
доказам, які знаходяться в матеріалах справи, не
застосував той закон, який необхідно було застосувати, а тому вважає, що рішення
суду підлягає скасуванню.

Враховуючи, що вимогиОСОБА_2. не доведені, судова колегія вважає необхідним
у задоволені його позову відмовити.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2006 року (а. с.
34) з метою забезпечення позову накладено арешт на спірний будинок.

За правилами ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у
задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або
заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення
або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення
позову.

Враховуючи, що апеляційний суд прийняв по справі нове рішення, виходячи з вимог вищевказаної статті, судова колегія вважає
необхідним заходи забезпечення позову скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2,309, 313, 314,316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

4

Рішення Київського районного суду
м. Одеси від 5 жовтня 2007 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1про
визнання заповіту недійсним - відмовити.

Ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2006 року про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_3на підставі
свідоцтва право на спадщину від 30 листопада 1987 року, - скасувати.

Рішення колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом
двох місяців з дня проголошення до Верховного Суду України.