Справа № 22ц -71/2008 р.                                          Головуючий
13                                                                 Смоляр
апеляційній інстанції
УХВАЛА

Іменем України

11 січня
2008 року                                              Колегія
суддів судової палати в цивільних

справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                             Іваненка В.Д.

суддів                                        Корнієнко
Н.В.,  Бабенка В.Д.

при
секретарі                           Авласовій
М. Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Придніпровського районного суду М. Черкаси від 19 жовтня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ТОВ «ВІКОС-ОЙЛ»,  третя особа
Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації про визнання договору
дарування недійсним та повернення майна,
-

встановила:

Позивачка
ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1,
ТОВ «ВІКОС-ОЙЛ»,  третя особа
Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації про визнання договору
дарування недійсним та повернення майна,
мотивуючи тим,  що 13 березня 2006
року ТОВ «ВІКОС-ОЙЛ» в особі директора та учасника товариства ОСОБА_3 уклало
договір дарування і передало у власність відповідача ОСОБА_1 частину комплексу
будівель,  розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно
вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2007 року,  з метою ухилення від сплати податків ТОВ
«ЛЛЛ» і доведення товариства до банкрутства,
керівник товариства ОСОБА_3 і одночасно керівник ТОВ «ВІКОС-ОЙЛ»,  зловживаючи службовим становищем та підробивши
протоколи зборів засновників названих товариств,  виконав дії по відчуженню вказаного майнового
комплексу з ТОВ «ЛЛЛ» на ТОВ «ВІКОС-ОЙЛ»,
а потім на відповідача ОСОБА_1 по договорах дарування.

ОСОБА_3,
визнаний винним та засуджений згідно названого
вироку,  підтвердив,  що договір дарування був укладений з метою
відчуження існуючого майна і у такий спосіб доведення товариства «ЛЛЛ» до
банкрутства у зв'язку з його неплатоспроможністю.

Позивачка
ОСОБА_2 є одним із учасників ТОВ «ЛЛЛ»,
частка якої в статутному фонді становить 98 % і тому вважає,  що договір дарування частини комплексу

будівель у
власність відповідача ОСОБА_1 є таким,
який вчинений в результаті навмисної домовленості представника однієї
сторони з другою стороною.

Тому в
заяві просила визнати договір дарування частини комплексу будівель від 13
березня 2006 року недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

В
порядку забезпечення позову,  просила
накласти арешт на даний майновий комплекс,
що знаходиться в АДРЕСА_1

Ухвалою
Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2007 року,  в порядку забезпечення позову,  накладено арешт на нежитлову будівлю
майнового комплексу літ.Д-1,  Д-11,  А-4,
а,  а1,  а2,
а3,  а5,  К-1,
к2,  К-4,  Ю,
О,  Є-1,  Ж-1,
ж,  Т,  С,
І,  У,  яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на
земельну ділянку,  на якій воно знаходиться,  що зареєстрована на ім'я ОСОБА_1.

ОСОБА_1
вважаючи таку ухвалу незаконною,  подав
апеляційну скаргу,  в якій просить
скасувати ухвалу суду від 19 жовтня 2007 року про накладення арешту на майновий
комплекс,  що йому належать в порядку
забезпечення позову.

Заслухавши
доводи учасників судового розгляду,
вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що така скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно
до вимог  ст. 152 ЦПК України,  судом можуть бути застосовані заходи
забезпечення позову. В частині 3 вказано,
що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Як видно
з позовної заяви,  позивачка просить
визнати договір дарування частини комплексу будівель від 13 березня 2006 року
недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Відповідно
до п.4 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»,
розглядаючи заяву про забезпечення позову,  суд має з урахуванням доказів наданих
позивачем на підтвердження своїх вимог,
з'ясувати обсяг позовних вимог,  а
також відповідність виду забезпечення позову,
який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Накладаючи
арешт на нежитлову будівлю майнового комплексу та на земельну ділянку,  на якій майно знаходиться,  на думку колегії,  суд врахував дані роз'яснення Постанови
ПВСУ,  оскільки докази надані Позивачкою
на підтвердження своїх вимог,  в повному
обсязі підтверджують відповідність виду забезпечення позову.

Відповідно
до вимог ч.1  ст.  303 ЦПК,
під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність
і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу скасування позову посилається на ту
обставину,  що: «серед засновників
товариства,  його співробітників ОСОБА_2
не значиться,  також вона не є
контрагентом даного товариства,  жодних
господарських чи інших відносин з нею не було».

Проте,  з поданих позивачкою доказів - Статуту ТОВ
«ЛЛЛ» видно,  що ОСОБА_2 є однією із
засновників товариства (а.с.  18, 19).

З цих
підстав оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною.

Відповідно
до п.1 ч.1  ст. 312 ЦПК України,  розглянувши скаргу на ухвалу суду першої
інстанції,  апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає ухвалу без змін,  якщо
судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону

Керуючись  ст.
ст.  307,  312,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  відхилити.

Ухвалу
Придніпровського районного суду від 19 жовтня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  ТОВ «ВІКОС-ОЙЛ»,  третя особа Черкаське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації про визнання договору дарування недійсним та
повернення майна,  залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.