Справа № 2-9/ 2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ.

16 липня 2008
року Нижньосірогозький районний суд Херсонської області в
складі головуючого, судді Базіль Л.В. при секретарі Шаєнко Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Нижні Сірогози Херсонської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за
договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до
Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з зазначеним позовом з
вимогою стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 37
000 гривні, 10276 гривень 37 копійок відсотків за користування позикою, 13225
гривень 98 копійок інфляційних збитків, три відсотки річних в сумі 3047 гривень
18 копійок, а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу,
мотивуючи свою вимогу тим, що 15.03.2004 року ним з відповідачем було  укладено усно договір позики, за яким
відповідач отримав грошові кошти в сумі 37000 гривень на термін до 01 вересня
2004 року.

В підтвердження того, що
відповідач отримав кошти позивач надав розписку, яка була написана відповідачем
власноручно. Проте взятих на себе зобов”язань відповідач не виконав, суму боргу
в встановлений строк не сплатив.

Позивач та представник
позивача в судове засідання не з”явились. Надали суду письмове клопотання в
якому прохали справу розглядати без їх участі, оскільки з”явитись в судове
засідання не можуть через фінансові труднощі. Заявлені позовні вимоги
підтримують по мотивам викладеним в позовній заяві, частково зменшивши суму
відсотків за користування позикою, яка складає 9389 гривень 38 копійок.

При таких обставинах,
керуючись ст.169 ЦПК України суд дійшов висновку, що неявка позивача та його
представника не є перешкодою для розгляду справи по суті на наявних матеріалах.

Причини неявки
представника позивача, зазначені в його клопотані суд відносить до поважних.

Відповідач в судовому
засіданні  заявленні вимоги не визнав,
пояснивши, що він в період 2004 року як приватний підприємець співпрацював з
ТОВ “Торгсервіс”, де директором був позивач. Їх співпраця полягала у тому, що
він, як приватний підприємець проводив закупівлю зернових та технічних культур
для ТОВ “Торгсервіс”, де директор -ОСОБА_1фінансував дану закупівлю. А тому
вважає, що спірні кошти не позикою.

Суд заслухавши
пояснення  відповідача,  вивчивши матеріали справи, дійшов висновку,
що позовна заява підлягає задоволенню  по
слідуючим  підставам.

Відповідно до ч.2 ст.1047
на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи,
зокрема наявного в матеріалах справи оригіналу розписки, вбачається, що 15
березня 2004 року ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, власноручно написав
позивачеві розписку, в якій зазначив, що зобов”язується до 01.09.2004 року
повернути взяті від нього кошти в сумі 37000 гривень.

Відповідач в судовому
засіданні не заперечував факт написання даної розписки та отримання по ній
вказаної суми грошей. Виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що між
сторонами був укладений договір позики, а дана розписка є борговим документом,
який засвідчує передання грошей відповідачу.

Даючи оцінку наданому
відповідачем договору про співробітництво від 20 березня 2004 року, суд не
приймає його як безперечний доказ того, що кошти відповідачем бралися саме для
співпраці по даному договору, оскільки
наданий договір був укладений після отримання коштів, і в тексті розписки
від 15.03.2004 року ніяких оговорень з цього приводу не зазначено.

Відповідно до ч.2 ст.625
Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового
зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Виходячи з викладеного суд
дійшов висновку, що позовні вимоги щодо сплати інфляційних збитків в сумі 13225
гривень 98 копійок та три проценти річних в сумі 3047 гривень 18 копійок
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1048
Цивільного Кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором
не встановлений  розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З огляду на викладене позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача  9389
гривень 38 копійок відсотків за користування позикою за період з 18.04.2004
року по 31.05.2007 року підлягають задоволенню, як такі, що знайшли своє
підтвердження в ході судового засідання.

Відповідно до ст.84 та ст.88
ЦПК України витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень, сплачених
позивачем відповідно до квитанції прибуткового касового ордеру №27  від 06 червня 2007 року та сплачені ним
судові витрати в розмірі  635 гривень 41
копіки судового збору, 30 гривень витрат на інформаційно-технічний розгляд
справи підлягають відшкодуванню з відповідача.

Керуючись ст.ст.10,11, 84, 88, 209,
212, 214-215, ЦПК України, ст. 625, 1048, Цивільного Кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1до ОСОБА_2про
стягнення заборгованості за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1заборгованість за договором позики в
сумі 37 000 гривень, 9389 гривень 38 копійок суму відсотків за користування
позикою, 13225 гривень 98 копійок інфляційних збитків та три проценти річних
від простроченої суми в розмірі 3047 гривень 18 копійок та судові витрати в розмірі
635 гривень 41 копійка судового збору, 30 гривень витрат на ІТЗ, та 3000
гривень за правову допомогу

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Херсонської області через Нижньосірогозький районний суд
Херсонської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги.

Суддя: