справа № 2-284/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня  2008 року         Каланчацький
районний суд Херсонської області у складі:

судді   Кравченко К.В.

при секретарі  Мазур Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Каланчак справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Каланчацька державна нотаріальна
контора, про визнання права власності на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2008 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_2  про визнання за ними
права спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
вони набули такого права як члени сім'ї, які приймали участь у будівництві
даного будинку.

В
ході судового розгляду позовні вимоги ОСОБА_3 на підставі її заяви залишені
судом  без розгляду, а позивач ОСОБА_1.
змінив підстави свого позову і зазначив, що даний будинок на праві спільної
сумісної власності належав його батьку - ОСОБА_4, який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1. та його матері - ОСОБА_2. -
відповідачу по справі, яка після смерті батька відмовилась від спадщини після
смерті чоловіка. Просив визнати будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, та визнати за ним - ОСОБА_1 в порядку спадкування
за законом право власності на &frac12; частину зазначеного
будинку.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та його представник адвокат ОСОБА_5.
позовні вимоги підтримали та пояснили,
що позивач є єдиним сином відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який
помер  ІНФОРМАЦІЯ_1.. У 1987 році
позивачем спільно з батьками був збудований житловий будинок АДРЕСА_1, в якому
позивач з дружиною та дітьми проживали разом з батьками позивача, в тому числі
і на момент смерті батька. Вважають, що незалежно від того, що весь будинок був
оформлений на відповідача, цей будинок належав батькам позивача на праві
спільної сумісної власності. Оскільки після смерті батька його мати
(відповідач) відмовилась від прийняття спадщини, яка також складається з &frac12; частини вказаного будинку,  то
позивач є єдиним спадкоємцем цієї частини нерухомого майна.

Відповідач
ОСОБА_6. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що будинок АДРЕСА_1
будувався за кошти її та чоловіка. Будинок був повністю оформлений на неї, і у
нотаріуса вона не писала заяви про відмову від прийняття спадщини, а була
згодна лише з тим, щоб її син успадкував земельну ділянку, яка належала її
чоловіку. Вважає, що її син не має прав на спірний будинок і просила відмовити
у задоволені позову.

Представник
відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що
написана відповідачем нотаріусу заява про відмову від оформлення спадщини не
відповідає вимогам законодавства, не тягне ніяких правових наслідків і не може
розглядатися як відмова відповідача від прийняття спадщини.

Державний
нотаріус Каланчацької державної нотаріальної контори Омельчук І.В. в судовому
засіданні пояснила, що ОСОБА_2. заявила про своє небажання приймати спадщину
після смерті свого чоловіка у вигляді автомобіля УАЗ-НОМЕР_1 та грошових
вкладів, про що написала відповідну заяву, а тому на це майно були видані свідоцтва
про право на спадщину за законом сину померлого ОСОБА_1. Про те, що померлому
на праві спільної сумісної власності належав ще й житловий будинок їй
повідомлено не було, і з заявою про виділення частки померлого у даному будинку
дружина померлого не зверталась.

Суд, вислухавши доводи позивача, перевіривши  матеріали справи,  прийшов до наступного.

Відповідач ОСОБА_6. та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджено
свідоцтвом про смерть серії 1-КГ №НОМЕР_2 від 20.09.2008р., перебували в шлюбі
з 03.09.1955 року, що  підтверджено
довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Каланчацького районного
управління юстиції №59-06/64 від 18.03.2008р.. Шлюб розірваний не був.

Позивач ОСОБА_1. є дитиною
відповідача та ОСОБА_4., що доведено належними доказами.

З матеріалів технічної документації БТІ на будинок АДРЕСА_1встановлено, що
згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Каланчацької селищної
ради 27.12.1989р. року власником даного будинку є ОСОБА_2 на підставі рішення
виконкому цієї ради №62 від 09.08.1989р..

З матеріалів спадкової справи Каланчацької державної нотаріальної контори
№160 до майна померлого ОСОБА_4. вбачається, що 09.10.2006р. відповідач
ОСОБА_2. звернулась з заявою в якій повідомила, що відмовляється від оформлення
спадщини після смерті свого чоловіка, а 14.03.2007р. позивач ОСОБА_1. звернувся
з заявою, в якій повідомив, що після смерті його батька залишилось спадкове
майно, яке складається з автомобіля та іншого спадкового майна, яке він
прийняв, проживаючи спільно з померлим, і просив видати йому свідоцтво про
право на спадщину за законом.  14 та 17
березня 2007 року  нотаріусом посвідчені
свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких ОСОБА_1.
успадкував після смерті ОСОБА_4. автомобіль УАЗ-НОМЕР_1 та грошові вклади у
Каланчацькому відділені ВАТ „Ощадний банк”.

Відомості про включення спірного будинку до складу спадкового майна  у вказаній спадковій справі відсутні.

Факт виділу нотаріусом на ім'я померлого ОСОБА_4. частки в будинку  АДРЕСА_1 в порядку, передбаченому п. 224
„Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. N 20/5,
відсутній.

Відповідно до ст. 22, 28  Кодексу про
шлюб та сім'ю України, чинного на момент видачі правовстановлюючих документів
на будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю, і частки подружжя в цій спільній власності визнаються рівними
Аналогічні правові позиції  містися  і в ст. 60, 70  Сімейного кодексу України та ч.3 ст. 368 і
ч.2 ст. 372 ЦК України, що набрали чинності з 01.01.2004р..

Пунктом 3 ч.1 статті 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою
приватною власністю дружини або чоловіка може бути майно, набуде за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Враховуючи, що факт набуття
відповідачкою за час шлюбу будинку, який є предметом спору, за кошти,
які б належали їй особисто, доведено не було, суд вважає, що будинок АДРЕСА_1
належав ОСОБА_2 та ОСОБА_4  на праві
спільної сумісної власності, частки яких в цій власності були рівними, і
незалежно від того, на кого був оформлений цей будинок.

Виходячи з приписів ст. 16 ЦК України щодо способів захисту цивільних прав,
суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання вказаного
житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя шляхом встановлення того
факту, що даний житловий будинок належав ОСОБА_2 та ОСОБА_4  на праві спільною сумісної власності на
момент смерті останнього.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4. відкрилась спадщина у вигляді &frac12; частини будинку АДРЕСА_1, що належала покійному на праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач і відповідач відносяться до
спадкоємців першої черги.

Згідно з  п.3  ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який
постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4. позивач і відповідач
проживали спільно з померлим у будинку АДРЕСА_1. Позивач переїхав до іншого
місця проживання лише в листопаді 2006 р. Дані обставини були підтверджені
сторонами в ході судового розгляду і підтверджується даними паспорту позивача
про реєстрацією за місцем проживання.

Статтею 1273 ЦК України встановлено, що заява про відмову від прийняття
спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

В ході судового розгляду не встановлено факту відмови сторін від прийняття
спадщини у вигляді спірного нерухомого майна.

Заява ж відповідача у спадковій справі від 14.03.2007р. на думку суду не
може бути доказом відмови від прийняття спадщини, оскільки в ній зазначено про
відмову відповідача саме від оформлення спадщини, а не від її прийняття.

Встановлені судом обставини свідчать про наявність у позивача права на
спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 1/4 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 Херсонської області, а тому позовні вимоги в частині визнання права
власності підлягають задоволенню частково шляхом визнання за позивачем  права власності на &frac14; частину даного будинку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1  задовольнити частково.

Встановити, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на
праві спільної сумісної власності на момент смерті ОСОБА_4. - на ІНФОРМАЦІЯ_1..

Визнати за ОСОБА_1 право власності на &frac14; частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до  апеляційного суду Херсонської області, через
Каланчацький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку  ч.4 ст.
295 ЦПК України.

Суддя: