Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2008 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України в складі :

головуючого
Яреми А.Г.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,       Берднік
І.С.,

Барсукової
В.М.,      Косенка В.Й.,

Данчука
В.Г.,            Лихути Л.М.,              Гуменюка В.І.,

Левченка Є.Ф.,         Охрімчук Л.І.,            Костенка А.В.,

Патрюка
М.В.,          Прокопчука Ю.В.,    Пшонки М.П.,

Романюка
Я.М.,        Сеніна Ю.Л.,              Шабуніна В.М., -

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Попаснянському районі
Луганської області про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення
Попаснянського районного суду Луганської області від 20 квітня 2007 року,
ухвали апеляційного суду Луганської області від 13 червня 2007 року та ухвали
Верховного Суду України від 2 серпня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у Попаснянському
районі Луганської області (далі - Відділення)
про стягнення недорахованих щомісячних страхових виплат,

встановила:

У березні 2007 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що відповідач з 1 березня 2002 року до                              1 березня 2007
року при вирішенні питання про перерахування страхових виплат, які йому
сплачуються у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві, неправильно
застосовує коефіцієнт зростання середньомісячної реальної заробітної плати
замість коефіцієнта зростання середньої заробітної плати в галузях національної
економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики.
Просив визнати частково недійсними постанови Відділення від 30 березня 2002
року № 0644, від 21 березня 2003 року № 734, від 22 березня 2004 року № 734.0,
від 28 березня 2005 року № 734.0, від                         29 березня 2006 року №
734.0 та стягнути з відповідача 2 993 грн. 92 коп. недорахованих страхових
виплат.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від                          20 квітня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 13 червня
2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Відділення на користь ОСОБА_1
недораховані щомісячні страхові виплати за період з 1 березня 2002 року до 1
березня 2007 року в сумі 2 993 грн. 92 коп.

Ухвалою Верховного Суду України від 2 серпня 2007 року у
відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Відділення на рішення
Попаснянського районного суду Луганської області від 20 квітня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від 13 червня 2007 року відмовлено.

Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, Відділення подало скаргу до
Верховного суду України про перегляд цих рішень у зв'язку з винятковими
обставинами з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції
одного і того ж положення матеріального права, зокрема в справі за позовом
ОСОБА_2. до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Попаснянському районі Луганської області про стягнення недорахованих щомісячних
страхових виплат.

Ухвалою Верховного Суду України від 9 лютого 2008 року допущено до
провадження в зв'язку з винятковими обставинами скаргу Відділення, у якій
ставиться питання про скасування рішення Попаснянського районного суду
Луганської області від 20 квітня 2007 року, ухвали апеляційного суду Луганської
області від 13 червня 2007 року, ухвали Верховного Суду України від                           2 серпня 2007 року
та ухвалення нового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 354 ЦПК України підставою оскарження у зв'язку
з винятковими обставинами судових рішень у цивільних справах після їх перегляду
у касаційному порядку є неоднакове застосування судом касаційної інстанції
одного і того самого положення закону.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах дійшла висновку, що скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд
першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції,
виходив із того, що при нарахуванні позивачу страхових виплат Відділення
неправильно застосувало норми ст. 29 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі - Закон
№ 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року) (у редакції, що діяла на час виникнення спірних
правовідносин), та помилково застосував до розрахунку коефіцієнти росту
реальної середньої заробітної плати, установлені постановами правління
відповідача, а не коефіцієнти росту середньої заробітної плати, затверджені
Державним комітетом статистики України.

Однак з такими висновками судів не можна погодитися, оскільки
вони дійшли їх із порушенням норм матеріального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі
статуту, який затверджується її правлінням.

Частиною 2 ст. 16 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року передбачено, що безпосереднє управління Фондом соціального страхування
від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Згідно зі ст. 17 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків, зокрема,
спрямовує і контролює діяльність виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів;
затверджує Інструкцію про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових
коштів, погоджену з Національним банком України і спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади, інші нормативні документи, що регламентують внутрішню
діяльність Фонду.

Рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції,
є обов'язковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Частиною 2 ст. 29 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться
також у разі зростання в попередньому календарному році середньої заробітної плати
в галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади
з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року.
При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно з пп. 4.4.2. - 4.4.4. Порядку призначення та здійснення
страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці
та соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України
від 31 січня 2002 року № 7, (діючого на час виникнення спірних відносин) при проведенні
перерахування щомісячних страхових виплат з 1 березня кожного року середньомісячна
заробітна плата підлягає коригуванню. При цьому відкоригована середньомісячна заробітна
плата не може перевищувати встановлену на дату настання права на перерахування максимальну
величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові
внески до Фонду.

Перерахування щомісячних страхових виплат проводиться з урахуванням
вимог абз. 3 ч. 1 ст. 34 базового Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року - у разі, коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою
призначено пенсію по інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком
або професійним захворюванням, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний
заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума перерахованої щомісячної страхової виплати та пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання
(станом на 1 березня відповідного року) обмежується відкоригованим середньомісячним
заробітком потерпілого.

При перерахуванні щомісячних страхових виплат з 1 березня
для коригування середньомісячної заробітної плати застосовується коефіцієнт, на
який перераховуються щомісячні страхові виплати потерпілим (членам їх сімей) за
рішенням правління Фонду.

Аналогічна норма міститься й у новій редакції Порядку призначення
та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей), затвердженого
постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від                          27 квітня 2007 року №
24, згідно з пп. 3.4.4., 3.8.2. якого  розмір щомісячної страхової виплати встановлюється з
урахуванням коефіцієнтів перерахування, які встановлюються правлінням Фонду
щороку з 1 березня; перерахування розміру щомісячної страхової виплати
проводиться виходячи з відкоригованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення
страхових виплат, затверджений правлінням Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Указаний Порядок призначення
та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей) затверджено
відповідно до Закону           № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року, до якого внесено зміни Законом України від 23 лютого 2007 року №
717-V, що набрав
чинності 20 березня 2007 року, відповідно
до яких п. 7 ч. 7 ст. 17 Закону
№ 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року доповнено абзацом одинадцятим та визначено повноваження правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків щодо затвердження Порядку
призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

З матеріалів справи вбачається, що Відділенням
проводились перерахування щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до
постанов правління Фонду від 14 березня 2002 року № 15 (на коефіцієнт 1,193),
від                  4 березня 2003 року № 3 (на коефіцієнт
1,182), від 24 лютого 2004 року № 5 (на коефіцієнт 1,152), від 28 лютого 2005
року № 3 (на коефіцієнт 1,238) та від                6 березня 2006 року № 3 (на
коефіцієнт 1,203), у кожній з яких зазначено, що такий коефіцієнт взято за
даними Державного комітету статистики України.

Таким чином, проведене Відділенням перерахування
належних              ОСОБА_1 страхових виплат ґрунтується на
вимогах закону, а висновок судами був зроблений з порушенням вимог ч. 2 ст. 29 Закону № 1105-ХІV
від
23 вересня 1999 року.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом
підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначені порушення залишені поза увагою апеляційного суду та суду
касаційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, розглядаючи справу в порядку
провадження у зв'язку з винятковими обставинами, Верховний Суд України має
право постановити ухвалу про повне або часткове скасування судових рішень і ухвалити нове рішення по суті справи або змінити рішення,
не передаючи справи на новий розгляд.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Попаснянському районі Луганської області
задовольнити.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від                          20 квітня 2007 року,
ухвалу апеляційного суду Луганської області від                         13 червня 2007 року та
ухвалу Верховного Суду України від 2 серпня 2007 року скасувати, ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Попаснянському районі Луганської області про стягнення
недорахованих щомісячних страхових виплат
відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає

Головуючий                             А.Г. Ярема

Судді:                                        Л.І.
Григор'єва
А.В. Костенко

В.М. Барсукова                             В.Й. Косенко

М.І. Балюк                                     Є.Ф.
Левченко

І.С. Берднік                                   Л.М. Лихута

В.І. Гуменюк                                 Л.І. Охрімчук

В.Г. Данчук                                   М.В.
Патрюк

Н.П. Лященко                              Ю.В. Прокопчук

Я.М. Романюк
М.П. Пшонка

Ю.Л. Сенін                                    В.М. Шабунін