Справа № 22-ц-16                             Головуючий
у 1-й інстанції - Гетьман В.В.
категорія  - 13                                    Суддя-доповідач
08 січня  2008 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:
головуючого -  Смирнової Т.В.,
суддів -     Ільченко О.Ю.,   Ведмедь Н.І.,
з участю секретаря судового
засідання -     Кияненко  Н.М.,
та осіб, які прийняли участь у
справі -    представників позивача ,
відповідачки та  її представника
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Конотопського міськрайонного суду  Сумської
області від 24 жовтня 2007 року
у справі  за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  треті
особи :  приватний  нотаріус
Конотопського  міського
нотаріального округу  ОСОБА_3,
Конотопська  міська державна нотаріальна
про визнання договору дарування
В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням суду визнано недійсним  договір дарування, зареєстрований в реєстрі
за № 2544, посвідчений приватним нотаріусом Конотпського міського нотаріального
округу  ОСОБА_3, квартири АДРЕСА_1 м.
Конотопа, укладений 13 листопада 2006 року між
ОСОБА_4 і ОСОБА_1.

Вирішено питання про стягнення з відповідача  на користь позивача судових витрат.

В апеляційній  скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що не відповідає  дійсним
обставинам справи і вимогам закону.

В своїх доводах посилається на те, що судом не взято до уваги те, що вона з
ОСОБА_4  знаходилась у дружніх
стосунках.,      надавала їй  матеріальну та моральну допомогу, доглядала
та лікувала  її.

Не погоджується з тим, що судом не взяті до уваги  пояснення
її свідків, які   підтверджували,
факт  наміру ОСОБА_4  подарувати
їй квартиру .  Крім того,
зазначає, що суд  безпідставно відхилив   клопотання її представника про повторний
допит свідка ОСОБА_5 та що  не вирішено
питання  про правомірність участі у
справі  представника позивача - адвоката
ОСОБА_6, яка     надавала консультації
їй, посилається на  сумнівність висновку.

З цих та інших підстав просить
скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Колегія суддів дослідивши  доводи
апеляційної скарги, перевіривши
рішення   в межах   доводів та заявлених  вимог , заслухавши пояснення сторін,   дійшла висновку, що    скарга підлягає  відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд   інстанції виходив з
того,  що ОСОБА_7 під час укладення
договору дарування  13.11.2006 року не
усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.  При цьому
суд послався на висновки судово- психічної експертизи, покази свідків і
за таких умов визнав  недійсним договір
дарування від імені ОСОБА_4  на користь
ОСОБА_1.з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи та з'ясований характер
спірних правовідносин.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа
вчинила у момент, коли вона  не
усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може
бути  визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а ів разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або
інтереси порушені.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 проживала в трикімнатній
квартирі АДРЕСА_1, яку 13.11.2006 року подарувала відповідачці( а.с. 36-39) і
оспорюючи зазначений договір, позивач, онук ОСОБА_4, посилався на її
хворобливий стан  здоров'я в момент
укладення  договору та на обставини,
що  бабка
не мала  наміру залишити квартиру
іншим особам, оскільки за життя залишила заповіт на сина.

Перевіряючи зазначені  обставини,
судом призначалась судово- психіатрична
експертиза, із висновку якої вбачається, що ОСОБА_4, 1935 року народження,
страждала  хронічним  захворюванням у вигляді “Атеросклерочної
деменції “ ( МКХ-0) і на  момент  укладення
договору дарування 13.11.2006 року, внаслідок хвороби  не була здатна усвідомлювати  значення
своїх дій та керувати ними.
Цей  висновок експертизи  є одним із
доказів по справі і  не був  спростований відповідачкою в суді 1
інстанції.

Доводи апелянта щодо сумнівності зазначеного висновку  з підстав, що в основу його покладені  пояснення лікаря - ендокринолога Доленка
М.О., не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки   його пояснення не містять даних про  психічний стан хворої  ОСОБА_4, а в них відображені відомості  щодо
наявності  хронічних хвороб у
ОСОБА_4 та відвідування у зв'язку з цим нею
лікарів.

Зазначений висновок  експертизи був
наданий  комісією  в складі:
трьох лікарів - психіатрів та
експерта психолога судової психіатрії на підставі  медичних документів та безпосереднього
огляду   хворої і контакту з нею  під час лікування з 15.01.2007 року  по 14.03.2007 року в стаціонарному  відділенні, внаслідок чого   був встановлений  діагноз:
“атеросклеротична  деменція”.

На обставини  погіршення  психічного стану здоров'я  після смерті сина, що мало місце в серпні
2006 року, зазначали свідки : ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,  ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,  ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,  ОСОБА_18 ( а.с. 74-106), свідчення  яких суд взяв
в основу доказів, задовольняючи позов.
З цим колегія суддів погодилась, оскільки із показів зазначених свідків
вбачається, що вони спілкувались з ОСОБА_4 на протязі багатьох  років, добре її знали, а тому  помітили, що з серпня  2006 року
стали зміни в її стані здоров'я.

Суд  1 інстанції зазначив  обставини, за якими  він не
взяв до уваги  пояснення  свідків : ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, з чим судова колегія
погоджується і не заслуговують
уваги   їх письмові заяви  ( а.с. 217-221), оскільки дані свідки
допитувались судом 1 інстанції і на протокол судового засідання відповідачка
зауважень не подавала.

Крім того,  відхиляючи доводи
апелянта, колегія суддів бере до уваги
і  ту обставину, що після
укладення договору дарування ОСОБА_24 на протязі місяця була відсутня  та не опікувалась  хворою
ОСОБА_4, про  що сама підтвердила
в суді апеляційної  інстанції, в кінці
грудня  2006 року стала  до неї викликати лікаря психіатра , тобто
сама відповідачка визнала той факт, що вона з грудня 2006 року стала помічати
зміни у психічному стані ОСОБА_4

ОСОБА_25- лікар -психіатр,
допитаний як  свідок,  в суді апеляційної  інстанції також зазначив, що ОСОБА_1 ще в
кінці грудня 2006 року  скаржилась  на стан ОСОБА_4, у зв'язку з чим він її
оглядав 03.01.2007 року і призначав лікування , але покращення не відбулось і
15.01.2007 року ним  був поставлений  діагноз - розлад психіки та особистості
внаслідок  судинних захворювань головного
мозку і було прийнято рішення про
її  направлення на стаціонарне
лікування в Роменську психіатричну лікарню.

Посилання апелянта на той факт, що
нотаріусом  ОСОБА_3 не було
виявлено хворобливого стану
ОСОБА_4  під час    укладення договору дарування   не заслуговують на увагу, оскільки нотаріус
не є  спеціалістом в області психіатрії ,
а крім того вони спілкувались незначний час.

Не є підставою для скасування рішення і доводи апелянта про те, що  адвокат ОСОБА_6 надавала  їй
консультацію, оскільки відповідно
до ч. 2 ст. 40 ЦПК України, одна й та сама особа не може бути одночасно
представником іншої сторони, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору або беруть  участь у
справі на другій стороні, а із матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_6
представляла інтереси лише  позивача,
тому  і в цій частині доводи  апелянта є безпідставними.

За таких умов,  доводи
апеляційної  скарги   не спростовують висновків  суду, рішення  постановлене
з дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування
чи  зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст.  303,   307,
308,  313 -  315
ЦПК України,    колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилити,
а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області    від 24 жовтня  2007 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили, проте може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий     -

Судді                -