Справа № 2-42/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 березня 2008 року                                                                                    м.
Чугуїв

Чугуївський
міський суд Харківської області  у
складі:

головуючого  судді Рєзнікової С.С.,

при
секретарі - Стаднік І.С.,

з участю представника  позивача - ОСОБА_2
довіреність від 06.12.2006
року посвідчена ПН ЧМНО ОСОБА_3 за
р.№ 2739.

разгянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чугуїв справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», третя особа ТОВ «Ортус», приватний
нотаріус ХМНО ОСОБА_4, відділ ДВС ГУЮ у Харківській області про визнання
Іпотечного договору № 14/27/4 припиненим з 11.06.2006 року, звільнення
переданого позивачем в іпотеку майна від обтяження іпотекою і забороною
відчуження нерухомого майна та визнання таким, що не підлягає виконанню,
виконавчий напис від 17.01.2007 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 далі (позивач)  звернувся до
суду з позовом в якому просить визнати суд Іпотечний договір № 14/27/4
припиненим з 11.06.2006 року, звільнити передане позивачем в іпотеку майно від
обтяження іпотекою і забороною відчуження нерухомого майна та визнати таким, що
не підлягає виконанню, виконавчий напис від 17.01.2007 року.

Позивач мотивує свій позов тим, що в забезпечення виконання Генеральної
кредитної угоди № 14/27 від 10.06.2005 року та укладених на її виконання
кредитних договорів між третьою особою - ТОВ «Ортус» та відповідачем - АППБ
«Аваль» (на той час) було укладено Іпотечний договір № 14/27/4 від 25.04.2006
року між позивачем та відповідачем. Предметом іпотеки є належне позивачу на
праві власності нерухоме майно - нежитлове приміщення, розташоване АДРЕСА_1.
16.11.2006 року позивачу, як іпотекодавцю за
Іпотечним договором № 14/27/4 від 25.04.2006 року було вручено письмове
повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання та попередження
про звернення стягнення на предмет іпотеки. При ознайомленні з документами, що
підтверджують наявність заборгованості за кредитними договорами, укладеними на
виконання забезпеченої іпотекою.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити мотивуючи, що позивач працює в Чугуївській міській лікарні на посаді заступника головного
лікаря з медичних питань і на той час знав ТОВ «Ортус» як існуюче тривалий час
велике підприємство, основним видом діяльності якого є оптова торгівля
медичними препаратами. Директор ТОВ «Ортус» Єршов І.О. пояснив позивачу, що
користується кредитними коштами ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» з 2003 року і що
заборгованості по кредиту не має. На той час між ТОВ «Ортус» і ВАТ «Райфайзен
Банк Аваль»укладено Генеральну кредитну угоду № 14/27 від 10.06.2005 року, за
якою банк зобов'язався надавати підприємству кредитні кошти шляхом відкриття
відновлювальної кредитної лінії на певних умовах за окремими кредитними
договорами протягом 3-х років. Відкриття саме відновлювальної кредитної лінії
передбачає право підприємства після повного або часткового погашення кредиту
отримувати кредитні кошти вдруге, за умови що загальна сума отриманих коштів не
перевищує ліміту. Кредит був забезпечений майном ТОВ «Ортус». У зв'язку з цим,
директор ТОВ «Ортус» Єршовим І.О. прохав позивача про майнове поручительство ,
так як станом на квітень 700 000 гривень, а для збільшення ліміту кредитування
на 250 000 гривень необхідно було надати банку додаткове забезпечення,
переважно іпотеку, на суму 250 000 гривень. Позивач є власником нежитлової
будівлі, розташованої АДРЕСА_1. За домовленістю між позивачем та ТОВ «Ортус»
підприємство повинно було розмістити у належному позивачу приміщенні аптечний
заклад на умовах оренди. 25.04.2006 року між банком та позивачем було укладено
та нотаріально посвідчено спірний іпотечний договір № 14/27/4, за яким позивач
належною йому  нежитловою будівлею
зобов'язався перед банком відповідати по зобов'язанням підприємства перед
банком за Генеральною кредитною угодою № 14/27 від 10.06.2005 року та кредитними
договорами, укладеними у відповідності до угоди, за умовами яких підприємство
зобов'язано повернути банку кредитні кошти у розмірі 950 000 гривень з кінцевим
строком повернення 10.06.2008 року. Експертна оцінка предмету іпотеки станом на
квітень 2006 року не проводилась, за домовленістю між банком та позивачем
вартість предмету іпотеки було визнано у розмірі 240 150 гривень. При
підписанні Іпотечного договору позивач був ознайомлений банком з Генеральною
кредитною угодою № 14/27, додатковими угодами №№ 1, 2 від 10.02.2006 року, від
25.04.2006 року відповідно. Додатковою угодою № 2 було встановлено ліміт
кредитування у розмірі 950 000 гривень, що відповідало домовленості сторін.
Одночасно з укладенням та посвідченням іпотечного договору № 14/27/4 були
зареєстровані передбачені п.п. 1.6, 8.9 обтяження, зокрема, обтяження іпотекою
та обтяження забороною відчуження. До Державного реєстру іпотек було внесено
запис № 3143732 про приватне обтяження належної позивачу нежитлової будівлі
іпотекою, а до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна
було внесено запис № 3143658 про обтяження належної позивачу нежитлової будівлі
забороною на нерухоме майно. 05.07.2006 року за ініціативою банку було укладено
та нотаріально посвідчено додаткову угоду № 1 до Іпотечного договору № 14/27/4,
якою даний договір був доповнений пунктом 2.1.6., згідно змісту якого позивач
був ознайомлений з умовами та змістом Генеральної угоди № 14/27 та додаткової
угоди № 1 від 10.02.2006 року до неї та погоджується з ними. Про невиконання
підприємством кредитних зобов'язань перед банком позивач дізнався з листа банку
№ 2/1-2000 від 15.11.2006 року, яким банк повідомив позивача про прийняте
кредитним комітетом рішення про здіснення претензійно-позовної роботи у зв'язку
з невиконанням підприємством зобов'язань за кредитним договором, укладеним в
рамках Генеральної кредитної угоди. Після ознайомлення зі змістом Кредитного
договору і внесеними до нього змінами та порівнявши його зміст із Генеральною
кредитною угодою позивач дійшов висновку, що з моменту укладення додаткових
угод №№ 4,5 він не відповідає змісту Генеральної кредитної угоди. Враховуючи
викладене, 20.11.2006 року позивач звернувся до банку з вимогою про звільнення
майна від обтяжень та вимагав від банку надання письмових пояснень з приводу
неповідомлення позивача про всі зміни до Кредитного договору на час укладення
додаткової угоди № 1 до Іпотечного договору. Банком було надано письмове
пояснення у вигляді вимоги про усунення порушень ( №08/1-11557 від 28.11.2006
року). Із змісту якої вбачалося, що звернення стягнення на предмет іпотеки у
разі непогашення заборгованості підприємством у тридцяти денний строк. Таким,
чином представник позивача дійшов висновку, що позивач не вважає себе
зобов'язаним за Кредитним договором, який хоча й укладений на виконання Генеральної
кредитної угоди, але з 11.06.2006 року не відповідає їй.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, та пояснив суду, що 25.04.2006 року між банком
та позивачем було укладено Іпотечний договір № 14/27/4 в забезпечення виконання
позичальником ТОВ «Ортус» зобов'язань за Генеральною кредитною угодою № 14/27
від 10.06.2005 року та кредитними договорами, укладеними у відповідності до
Угоди. Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець погодився з
умовою, що у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за Угодою та
кредитним договором Іпотекодержаиель має право отримати задоволення за рахунок
заставленого майна. 28.11.2006 року банком, на адресу позивача було направлено
вимогу про усунення порушення, оскільки мало місце неналежне виконання
позичальником зобов'язань за Угодою та Кредитним договором. 17.01.2007 року за
заявою банку приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 на Іпотечному договорі вчинено
виконавчий напис та 18.01.2007 року відповідні документи надіслані до Державної
виконавчої служби Харківської області для подальшого виконання. Чинною ухвалою
Вищого господарського суду України від 19.06.2007 року за результатами розгляду
справи за позовом ТОВ «Ортус» до Банку встановлено, що зміна деяких умов
договору не призвела до заміни самого кредитного зобов'язання на інше: характер
прав і обов'язків учасників, а також порядок виконання зобов'язання залишилися
незмінними. До Кредитного договору вносилися зміни шляхом укладення Додаткових
угод, якими змінювався розмір відсоткової ставки за користування кредитом строк
надання кредитних коштів та ліміт кредитування. При цьому, ліміт кредитних
коштів не виходив за межі ліміту кредитування. Додаткові угоди №№ 4,5 ніяким
чином не могли впливати на погашення кредитної заборгованості та надавати право
позичальнику не виконувати зобов'язання за Кредитним договором. Зазначені угоди
було укладено у зв'язку з неспроможністю позичальника здійснювати погашення
отриманих кредитних коштів у строки, визначені відповідним графіком. 05.07.2006
року між банком та ТОВ «Ортус» було укладено Генеральну кредитну угоду,
Додаткові угоди №№ 1,2 до неї, Кредитний договір та Додаткові угоди №№4,5 до
нього. Таким чином, позивачу було відомо про можливе виникнення інших умов
кредитування, визначених банком та позичальником в окремих додаткових угодах.
Відповідно до умов и.2.2.2 Іпотечного договору Іпотекодержатель гарантує, що
після повного виконання зобов'язань за кредитним договором останнім будуть
здійснені всі необхідні дії щодо звільнення предмету іпотеки від зобов'язань,
якими він обтяжений згідно умов цього договору. Оскільки, зобов'язання за
кредитним договором позичальником не виконані в повному обсязі. А договір
іпотеки є чинним, то не вбачається підстав для виконання ним умов п. 2.2.2
Іпотечного договору. Пунктом 3.1.4. Іпотечного договору визначено, що у випадку
невиконання Іпотедавцем зобов'язань за цим договором або за Кредитним договором
Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки,  реалізувати його та за рахунок грошових
коштів,  отриманих від реалізації
предмета іпотеки, задовольнити у повному обсязі свої вимоги за кредитним
договором, які визначено на момент фактичного їх задоволення, включаючи суму
кредиту, суму % за кредитом, суму неустойки, суму збитків, суму від реалізації
предмета іпотеки. В судовому порядку Іпотечний договір таким як припинений не
визнавався. Також зазначив, що саме на вимогу ТОВ «Ортус» банком переглядався
розмір ліміту кредитних коштів, розмір відсотків та строк користування
кредитними коштами. При цьому, зазначив, що після укладення Додаткових угод №№
4,5 до Кредитного договору ні ліміт кредитних коштів, ні строк їх надання не
збільшувався, а відтак, права позивача ніяким чином порушені не були. З огляду
на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1.

У судовому засіданні ТОВ «Ортус» (третя особа) в особі директора Єршова
В.О. позовні вимоги ОСОБА_1 вважає обґрунтованими та пояснив суду, що
10.06.2005 року між відповідачем та ТОВ «Ортус» було укладено кредитний договір
договору № 011-1/14/250-05 який укладений на виконання генеральної кредитної
угоди № 14/27. До пункту 1.1 кредитного договору  № 011-1/14/250-05 вносилися зміни додатковими
угодами №№ 1, 2, 3 від 06.09.2005 року, 10.02.2006 року, 25.04.2006 року
відповідно, якими змінювався ліміт кредитування та встановлювались відсотки за
користування у певні періоди часу. Додатковою угодою № 4 від 11.06.2006 року, з
якою позивач пов'язує припинення спірного іпотечного договору,  було встановлено відсотки за користування
кредитом у період з 11.06.2006 року по 01.07.2006 року та зазначено про
відкриття позичальнику ТОВ «Ортус» не відновлювальної кредитної лінії. Також
передбачено, що позичальник користується кредитом у вигляді не відновлювальної кредитної
лінії 10.06.2005 року по 01.07.2006 року. Додатковою угодою № 5 від 01.07.2006
року було встановлено ліміт та відсотки за користування кредитом на період з
01.07.2006 року по 10.11.2006 рік та визначено графік погашення кредиту.
Додатковими угодами №№ 4, 5 від 11.06.2006 року, 01.07.2006 року, відповідно,
не передбачено надання кредиту на умовах не відновлювальної кредитної лінії.
Таким чином, з моменту підписання додаткової угоди № 4 до кредитного
договору  № 011-1/14/250-05 відповідач та
ТОВ «Ортус» досягли згоди про надання кредиту за кредитним договором  № 011-1/14/250-05 шляхом відкриття не
відновлювальної кредитної лінії за весь час користування кредитом. На думку ТОВ
«Ортус» позиція відповідача про забезпечення позивачем іпотечним договором №
14/27/4 кредитних зобов'язань ТОВ «Ортус» в повному обсязі зумовлена тим, що
кредит є фактично незабезпеченим і спірний іпотечний договір є єдиною надією
відповідача задовольнити свої вимоги до ТОВ «Ортус» хоча б частково.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача,
третьої особи, вивчивши матеріали справи та додавши добутому правову оцінку,
встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Позивач
є власником нежитлового приміщення, розташованого АДРЕСА_1, та був набутий
позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2005 року. Позивачем
було укладено іпотечний договір № 14/27/4 від 25.04.2006 року з відповідачем,
за пропозицією третьої особи, в якому позивач виступив майновим поручителем
кредитних зобов'язань, та за яким належне позивачу нерухоме майно було передано
в іпотеку відповідачу у забезпечення виконання третьою особою зобов'язань за
Генеральною кредитною угодою № 14/27 від 10.06.2005 року та кредитними
договорами, укладеними у відповідності до неї.

У
відповідності до вимог ст.ст. 526, 1049, 1054 ЦК України - зобов'язання має
виконуватися належним чином відповідно до умов договору; позичальник
зобов'язаний повернути грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені
договором; за Кредитним договором банк або інша особа фінансова установа
зобов'язується надати грошові кошти у розмірі і на умовах, встановлених
договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти,
відповідно.

Згідно
зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення
порушення. 28.11.2006 року відповідачем на адресу позивача було надіслано
вимогу про усунення порушення, оскільки мало місце неналежне виконання
позичальником зобов'язань за Угодою та Кредитним договором, яку залишено без
задоволення.

За
таких обставин, суд критично ставиться до того, що про невиконання
підприємством кредитних зобов'язань перед банком, позивач дізнався тільки з
листа банку № 2/1-2000 від 15.11.2006 року, яким банк повідомив позивача про
прийняте кредитним комітетом рішення про здіснення претензійно-позовної роботи
у зв'язку з невиконанням підприємством зобов'язань за кредитним договором,
укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди

17.01.2007 року за заявою відповідача приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 на
Іпотечному договорі вчинено виконавчий напис та 18.01.2007 року відповідні
документи надіслані до Державної виконавчої служби Харківської області для
подальшого виконання.

Статтею
17 Закону України «Про іпотеку» визначено ряд підстав за якими право іпотеки
припиняється. Однак, будь-яких випадків, за якими могло бути припинено право
іпотеки не відбувалося.

Відповідно
до умов п.2.2.2 Іпотечного договору Іпотекодержатель гарантує, що після повного
виконання зобов'язань за кредитним договором останнім будуть здійснені всі
необхідні дії щодо звільнення предмету іпотеки від зобов'язань, якими він
обтяжений згідно умов цього договору. Оскільки, зобов'язання за кредитним
договором позичальником не виконані в повному обсязі, а договір іпотеки є
чинним, то не вбачається підстав для виконання ним умов п. 2.2.2 Іпотечного
договору.

Відповідно
до вимог ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У
зв'язку з неналежним виконанням Позичальником зобов'язань за Кредитним
договором, Банк, як Іпотекодержатель, скористався своїм правом на звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом
3.1.4. Іпотечного договору визначено, що у випадку невиконання іпотедавцем
зобов'язань за цим договором або за Кредитним договором іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет іпотеки,
реалізувати його та за рахунок грошових коштів,  отриманих від реалізації предмета іпотеки,
задовольнити у повному обсязі свої вимоги за кредитним договором, які визначено
на момент фактичного їх задоволення, включаючи суму кредиту, суму відсотків за
кредитом, суму неустойки, суму збитків, суму від реалізації предмета іпотеки.
Тому, відповідачем у заяві до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого
напису було вказано загальну суму заборгованості позичальника, яка виникла у
зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань.

Згідно з положеннями ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат»
визначено порядок стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим
написом, умови вчинення та зміст виконавчого напису.

Враховуючи зазначене, вчинення виконавчого напису відбулось у відповідності
до вимог чинного законодавства.

За таких обставин
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані
та не підлягають
задоволенню за наявності досліджених у судовому засіданні доказів.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.
87-89 Закону України «Про нотаріат», ст.17, ч.3 ст. 33, ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженого
Постановою КМ України № 410 від 31.03.2004 року, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», третя
особа ТОВ «Ортус», приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, відділ ДВС ГУЮ у
Харківській області про визнання Іпотечного договору № 14/27/4 припиненим з
11.06.2006 року, звільнення переданого позивачем в іпотеку майна від обтяження
іпотекою і забороною відчуження нерухомого майна та визнання таким, що не
підлягає виконанню, виконавчий напис від 17.01.2007 року - відмовити.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд шляхом подачі в 10
денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя