У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 листопада 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна
компанія “Закарпаттяобленерго” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди за касаційною
скаргою відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Закарпаттяобленерго”
на рішення Тячівського районного суду від 27 березня 2008 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської області від 17 червня 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року відкрите акціонерне товариство “Енергопостачальна
компанія “Закарпаттяобленерго” (далі - ВАТ “ЕК “Закарпаттяобленерго”) в особі
Тячівського РЕМ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди,  посилаючись на те, що
відповідачка самовільно без укладення з позивачем як енергопостачальником
відповідного договору підключила будинок у АДРЕСА_1 до лінії
електропередач та споживала без обліку електричну енергію, чим завдала ВАТ “ЕК
“Закарпаттяобленерго” шкоди на суму 2 629 грн.19 коп.

Рішенням Тячівського районного суду від 27 березня 2008 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області                   від 17 червня 2008
року,  у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ “ЕК “Закарпаттяобленерго” просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у справі не доведено вини
відповідачки в заподіянні шкоди позивачу, оскільки в будинку, в якому було
виявлене самовільне споживання електроенергії, відповідачка не проживає, у
цьому будинку проживав її син - ОСОБА_2, а акт про порушення Правил
користування електричною енергією для населення відповідачка підписала,
перебуваючи під час його складання в гостях у сина.

Однак погодитися з таким висновком не можна.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Закону України “Про електроенергетику” у
редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,  правопорушення в електроенергетиці, до якого,
зокрема, віднесено крадіжку електричної енергії,
самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без
приладів обліку, тягне за собою встановлену законодавством України
цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала. Частиною 2 ст. 1166 цього Кодексу передбачено, що особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не
з її вини.

Судом установлено, що згідно з актом № 45792 від 12 травня 2005 року про
порушення Правил користування електричною енергією для населення в присутності
відповідачки ОСОБА_1 у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
б/н, виявлено самовільне підключення до мереж відповідача та використання
електричної енергії без обліку. Договір на постачання електроенергії не
укладено, прилади обліку відсутні, спожита електроенергія не оплачується та
згідно із вказаним актом споживачем є ОСОБА_2, тоді як відповідачка ОСОБА_1
проживає в АДРЕСА_1.

Установивши, що ОСОБА_1 шкоди позивачу не завдавала і є неналежним
відповідачем у справі, суд разом із тим на порушення вимог               ч. 1 ст. 33 ЦПК України не
вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача -
ОСОБА_2

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2                   ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду з передачею справи на новий розгляд.
Оскільки зазначене порушення, допущене судом першої інстанції, не було усунено
апеляційним судом, справу слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна
компанія “Закарпаттяобленерго” задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 27 березня 2008 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської області від 17 червня 2008 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф.
Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін