Справа № 22-ц-6-Ф/08
суду першої інстанції:  Короткова Л.М.
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції:           Притуленко
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

23 січня
2008 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого
- судді                          Ломанової
Л.О.,

суддів                                                 Притуленко
О.В., Мудрової В.В.,

при
секретарі                                     Долгополовій
Є.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей, молоді та спорту
Керченської міської ради, про вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1про визнання особою, що втратила право користування жилим приміщенням,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Керченського міського суду АР Крим від
13 серпня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2007 рокуОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2. про вселення
її та її неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, до квартири
АДРЕСА_1

Вимоги
позову мотивовані тим, що позивачка та її син Валерій прописані у спірній
квартирі. Основним наймачем квартири була мати позивачки - ОСОБА_3., яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1У зв'язку з тим, що відповідач створював нестерпні умови
для спільного проживання, вона з дитиною була вимушена піти з квартири. У
позові зазначено, що позивачка поверталася до спірної квартири доглядати свою
мати перед смертю. Однак після смерті матері відповідач забрав ключі, до
квартири не впускає.

У липні
2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом доОСОБА_1, в якому
просив визнати відповідачку та її неповнолітню дитину особами, що втратили
право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст.71 ЖК України у
зв'язку з тим, що з липня 1998 року вони зазначеним житловим приміщенням не
користуються без поважних причин.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 13 серпня 2007 року зустрічний позов
ОСОБА_2. задоволений - визнаноОСОБА_1 з її неповнолітнім сином ОСОБА_4.
особами, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, а в
задоволенні позовуОСОБА_1 - відмовлено.

Не
погодившись з вказаним рішенням судуОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де
ставить питання про скасування рішення з ухваленням нового - про задоволення її
позову та відхилення зустрічного позову.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з
вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вирішуючи
спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів того,
щоОСОБА_1 не користується спірним жилим приміщенням з поважних причин.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він підтверджується
матеріалами справи, а саме показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких
випливає, щоОСОБА_1 у 1996-1997 роках добровільно залишила спірне жиле
приміщення. Із зазначеного часу вона на спірній жилій площі не проживає, на неї
не поверталась, ніколи нею не цікавилася. СинОСОБА_1 на спірній площі також не
мешкає.

Як
вбачається з протоколу судового засідання від 04.06.2007 року (арк. спр. 31,
зворот) позивачкаОСОБА_1 підтвердила той факт, що з 1998 року вона не проживає
на спірній жилій площі.

З
пояснень свідка ОСОБА_7 випливає
те, що він з 2005 року проживає сумісно з позивачкою та її сином ОСОБА_4. у
будинку АДРЕСА_1. Свідок також повідомив суду, що коли була жива мати
позивачки,ОСОБА_1 та її син бували у спірній квартирі.

Свідок
ОСОБА_8 також надав суду пояснення про те, що ОСОБА_4., який проживав з матір'ю
та ОСОБА7., бував у
спірній квартирі у зв'язку зі спілкуванням з бабусею ОСОБА_9.

Неповнолітній
ОСОБА_4. також підтвердив, що постійно не проживав у спірній квартирі, його
речей у квартирі немає; періодично тимчасово бував у спірній квартирі лише коли
мати працювала у м.Харькові.

З листа
директора Керченської загальноосвітньої школи №10 вбачається, що місто
проживання неповнолітнього ОСОБА_4., який навчається в цьому учбовому закладі з
01.09.1999 року, уважається будинок АДРЕСА_1

Відповідно
до повідомлення Управління по справам дітей, молоді та спорту Керченської
міської ради саме за цією адресою ОСОБА_4. перебував на обліку служби по
справам дітей.

Оскаржуючи
рішення суду,ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції її
конституційного права на житло.

Стаття
47 Конституції України гарантує кожному право на житло, але це право, як і
кожне інше, має цінність, якщо може бути реалізовано. Частина 3 ст.47
Конституції України закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений
житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Ст.71 ЖК
УРСР визначає підстави збереження жилого приміщення за тимчасової відсутності
наймача або членів його сім'ї понад шість місяців.

Відповідно
до ст.ст. 71, 72 ЖК наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом
такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не
проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

ПозивачкаОСОБА_1
не подала суду переконливих доказів тому, що з 1998 року вона з поважних причин
не користувалася спірним житлом. Оспорювання відповідачем її права на вселення
у квартиру після смерті ОСОБА_9 не можна визнати створюванням перешкод для її
проживання. А епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з
метою лише утримати за собою житло, не свідчать про постійне проживання у
квартирі.

Виходячи
з наведеного, з урахуванням роз'яснень, наведених у п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України", згідно з якими

наймачеві або
членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без
поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист
порушеного права (вселення, обмін тощо), колегія суддів вважає неспроможним
зазначений довід апелянта.

Також не
можна визнати підставами для скасування рішення суду першої інстанції доводи
апелянта про те, що під час розгляду справи суд не з'ясував правового статусу
житлового будинку та не прийняв до уваги її пояснення стосовно оплати
комунальних послуг, оскільки матеріали справи містять відомості про статус
житла (арк.спр.60); крім того, суд навів у рішенні мотиви критичної оцінки
поясненням позивачки та показань свідка ОСОБА_7щодо сплати комунальних послуг.

З
урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що доводи апелянта не містять
правових підстав для скасування рішення суду.

Керуючись
статтею 303, пунктом 1 частини 1 статті 307, ст.ст. 308, 313-315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 13 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак
може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.