Справа № 2- 291
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
вересня 2008 року        Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим у складі: головуючої судді Кайро І.А.,
при секретарі Рябцевої А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи перша
Ялтинська державна нотаріальна контора, психо - неврологічне відділення міської
лікарні №1 м. Ялта про визнання недійсною угоду - договір довічного утримання
та повернення сторін у попередній стан

в с т а н о в и
в:

Позивачка
звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, 3-ї особи перша Ялтинська
державна нотаріальна контора, психо - неврологічне відділення міської лікарні
№1 м. Ялта про визнання недійсною угоду - договір довічного утримання та
повернення сторін у попередній стан.

Вимоги
мотивовані тим, що її батько був власником 30/100 часток житлового будинку з
прилягаючими до нього господарськими та побутовими спорудами, що розташовані
АДРЕСА_1. 15 листопада 1993 року її батько написав заповіт, згідно якого
вищезазначена частка будинку у разі його смерті переходить їй.           ІНФОРМАЦІЯ_1її батько помер, після
чого вона у встановлений законом термін звернулася до першої Ялтинської
державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті її
батька.

У
вересні 2006 року їй стало відомо, що 29 червня 2004 року відповідачка уклала з
її батьком договір довічного утримання.

На
її думку вищезазначений договір довічного утримання повинний бути визнаний
недійсним, оскільки її батько на момент укладення вищезазначеного договору не
усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, у зв'язку з чим вона
та змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Відповідачка
та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили суд у
задоволенні позову відмовити, оскільки померлий ОСОБА_3 усвідомлював значення
своїх дій та  міг керувати ними при
укладенні спірної угоди.

Представники
3-ї особи першої Ялтинської державної нотаріальної контори у судове засідання
не явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, причину
нявки суду не надав.

Представник
3-ї особи психоневрологічного відділення міської лікарні №1 м. Ялта у судовому
засіданні просив суд задовольнити позов.

Вислухавши
сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов
підлягає  задоволенню по наступних
підставах:

У
силу ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, - зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно
ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При
цьому судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 є батьком
ОСОБА_1. (а.с.9).

Згідно
копії договору купівлі - продажу від 31 серпня 1992 року, ОСОБА_3 є власником
30/100 частки будинку з прилягаючими до нього господарськими та побутовими
спорудами, що розташованіАДРЕСА_1 (а.с.39).

15
листопада 1993 року ОСОБА_3 написав заповіт, згідно якого вищезазначена частка
будинку зі усіма надвірними побудовами у разі його смерті переходить  її доньці ОСОБА_1.

Згідно
розписки ОСОБА_3 він згоден укласти договір довічного утримання зі ОСОБА_2, у
зв'язку з чим він написав лист до державного нотаріуса з проханням приїхати до
його будинку, у зв'язку з його хворобою.

При
цьому судом також встановлено, що 29 червня 2004 року ОСОБА_3 уклав зі ОСОБА_2
договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2
належні йому на праві власності  30/100
часток будинку з прилягаючими до нього господарськими та побутовими спорудами,
що розташованіАДРЕСА_1 а остання взяла на себе зобов'язання надавати ОСОБА_3
довічне матеріальне забезпечення (а.с.13).

Даний
договір був зареєстрований у Ялтинському БТІ, про що свідчить витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.14).

Згідно
листа головного лікаря міської лікарні №1 м. Ялта, ОСОБА_3 з 20 липня 2003 року
знаходиться на обліку з діагнозом церебральний атеросклероз з мністичними
розладами (а.с.15).

Згідно
довідки начальника відділу персоніфікації управління праці та соціального
захисту ОСОБА_3 є інвалідом 3-ї групи по слуху (а.с.41).

Згідно
свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.18). Цей факт також
підтверджується лікарськім свідоцтвом про смерть (а.с.19).

16
листопада 2005 року ОСОБА_1 звернулася до першої Ялтинської державної
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 91).

Згідно
листа державного нотаріусу від 16 листопада 2005 року, заява ОСОБА_1. отримана
та заведена спадкова справа №1321 за 2005 рік.

Згідно
ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент,
коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними,
може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно
витягу з історії хвороби, ОСОБА_3 поступив до них по направленню дільничного
психіатра у зв'язку з погіршенням психічного стану.

Також
поганий стан здоров'я ОСОБА_3 підтверджується записками позивачки, листком
дільничного лікаря та поясненнями свідків у судовому засіданні.

Крім
того по даній справі була призначена судово - психіатрична посмертна
експертиза, згідно висновків якої ОСОБА_3 що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не міг
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладення договору
довічного утримання, що був укладений 29 червня 2004 року (а.с.169-177).

При
цьому суд не приймає до уваги пояснення свідків, що підтвердили факт того, що
ОСОБА_3 на момент укладення спірного договору усвідомлював свої дії та міг ними
керувати, оскільки це твердження спростовуються наявними у матеріалах справи
доказами та актом посмертної судово - психіатричної експертизи.

На
підставі викладеного, суд приходить до висновку, що  ОСОБА_3 на час укладення договору довічного
утримання, тобто на 29 червня 2004 року не міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Таким
чином, оскільки на момент укладення правочину - договору довічного утримання,
ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними то у
відповідності до ч.1 ст. 225 ЦК України даний правочин - договір довічного утримання
повинен бути визнаний судом недійсним та сторони повинні бути приведені у
первинний стан,  у зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки засновані на законі та
повинні бути задоволені.

Оскільки
позовні вимоги підлягають задоволенню, то на користь позивача підлягають
стягненню з відповідача судові витрати по справі в сумі 658,14 гривен.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.
10, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 216, 225, 229 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати
недійсною угоду - договір довічного утримання, укладений 29 червня 2004 року у
м. Ялта, АР Крим під реєстровим № 4-1290 посвідчений державним нотаріусом
Першої Ялтинської державної нотаріальної контори Максимцевою О.С.  між дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою
ОСОБА_2, повернувши сторони в первісне положення.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 658 ( шестисот п'ятдесят
вісім) гривен 14 копійок

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду АРК через
Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст. 294-296
Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя