справа
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11 червня 2008 року Шевченківський районний суд
Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова
С.М.

при секретарі Реуцькій Н.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в с.м.т.Шевченкове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В
С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь
заробітну плату за виконання роботи при суміщенні професій (посад) з 07.11.2003
року на підприємствах ОСОБА_4 і ОСОБА_5
у сумі 13188,80 гривень та витрати за юридичну допомогу.

В обґрунтування  позовних вимог
позивач вказала, що коли вона працювала за основним місцем роботи на посаді
ведучого ветлікаря епізоотолога
Новомиколаївської дільничної лікарні,
за ініціативою відповідача  з її
згоди на неї були також покладені обов'язки лікаря ветеринарної медицини
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за суміщенням. Про видання наказу про призначення її лікарем
ОСОБА_4 з 07.11.2003 року, як вказано в позові,
вона дізналася лише в січні 2008 року, а по призначенню її лікарем
ОСОБА_5 наказ не видавався. Пізніше відповідач за виконання роботи за
суміщенням зобов'язувався сплатити  доплату в розмірі 30 % щомісячного окладу за кожну
роботу, що становить з листопада 2003 року до грудня 2007 року 13188,80
гривень, однак свої зобов'язання не виконав.
Тому вона просить суд стягнути з відповідача вищевказану доплату за
суміщення професій (посад).

В судовому засіданні позивач на
задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник відповідача і третя особа
начальник районної державної лікарні ветеринарної медицини - ОСОБА_3, і третя
особа представник ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з позовом не згодні.

В обґрунтування своїх заперечень пояснили, що наказом №
209 від 07.11.2003 року позивачу було надано повноваження здійснювати функції
офіційного лікаря ветеринарної медицини у ОСОБА_4, оскільки на основній посаді
вона не була напружена відповідно до встановлених нормативів залежно від
кількості поголів'я на дільниці, з даним наказом позивач ознайомлена у день
видання, про що мається підпис в оригіналі.

Посади офіційного лікаря в лікарні не
передбачено, як і її фінансування державним бюджетом.   Крім того, позивач була уповноважена
здійснювати лише контроль та нагляд за діяльністю ОСОБА_4, де вона починаючи з
лютого 2004 року і по 1 жовтня 2007 року фактично працювала ветеринарним
лікарем по птиці і отримувала від цього підприємства відповідну заробітну
плату.

Суд, вислухавши пояснення сторін третіх осіб по справі, свідків, дослідивши
матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, вважає, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Наказом № 144 по Шевченківській районній лікарні державної ветеринарної
медицини від 12.12.2001 року позивач була зарахована на посаду ведучого
ветлікаря-епізоотолога  Новомиколаївської
ДВЛ    з 12 грудня 2001 року, що
підтверджується наказом /а.с.5/.

Наказом № 209 від 07.11.2003 року позивача було одночасно призначено
офіційним лікарем ветеринарної медицини і було надано повноваження здійснювати
функції офіційного лікаря ветеринарної медицини у ОСОБА_4 та його цехів з
переробки продукції /а.с. 4/.

Працюючи ведучим ветлікарем-епізоотологом
Новомиколаївської ДВЛ, у позивача були свої функціональні обов'язки
провідного ветлікаря - епізоотолога дільничної лікарні ветеринарної медицини з
9-ти обов'язків, з якими позивач була ознайомлена під розпис /а.с. 158/.

При призначенні позивача офіційним лікарем ветеринарної медицини їй
було  одночасно надано повноваження
здійснювати функції офіційного лікаря ветеринарної медицини. Згідно оглянутих в
суді функцій офіційного лікаря /а.с. 159-160/, повноваження і обов'язки
позивача  були значно більшими від
попередніх обов'язків ветлікаря - епізоотолога. З  вищевикладеного вбачається, що позивач,
працюючи на одному й тому самому підприємстві,
виконувала і іншу роботу.

Вимоги позивача про доплату за сумісництвом не можуть бути задоволені,
оскільки сумісництво - це робота на двох чи декількох підприємствах на
вакантних посадах. Як вбачається з матеріалів справи - довідки /а.с.164/,
вакантних посад у ОСОБА_4, де виконувала додаткові роботи ОСОБА_1 не мається і
взагалі за штатним розписом посади офіційного лікаря не передбачено.

Із змісту наказу № 209 від 07.11.2003 видно, що позивача призначено
офіційним лікарем ветеринарної медицини ОСОБА_4, тобто їй була надана додаткова
робота за суміщенням професій, яку вона і виконувала, що не оспорюється
сторонами за справою.

Згідно ст.105 КЗпП України,
працівник який виконує на тому ж підприємстві, в установі, організації,
поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову
роботу за іншою професією (посадою) без звільнення від основної роботи йому
проводиться доплата за суміщення професій (посад).

Розмір доплат за суміщення професій (посад) встановлюється на умовах
передбачених у колективному договорі. Як пояснив в судовому засіданні третя
особа за справою  - ОСОБА_3, в
колективному договорі Шевченківській районній лікарні державної ветеринарної
медицини про ці доплати за час роботи позивача нічого не вказано.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на п.15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 “Про практику
застосування судами законодавства про оплату праці”, в якому вказано, що   постановою Кабінету Міністрів України від 29
травня 1996 р. N 565 "Про упорядкування умов оплати праці працівників
окремих галузей бюджетної сфери", доплати за виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників та суміщення професій (посад) здійснюються в
розмірі до 30 відсотків посадового окладу (тарифної ставки), просив стягнути з
відповідача на користь позивача саме 30 % посадового окладу за виконання роботи
за суміщенням професій. Суд не бере до уваги положення вищевказаної постанови,
оскільки вона втратила чинність  згідно з
постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2001 року № 541.

Суд вважає застосувати до даних
правовідносин при вирішення питання про розмір доплати за суміщенням професій
(посад) положення  постанови Кабінету
Міністрів України /167-170/  від
30.08.2002 року № 1298 “Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної сфери”, якою передбачено доплати за
суміщення професій і вказано, що така доплата може становити до 50 % посадового
окладу    .

Суд вважає, що інтенсивність роботи по сумісній професії позивача була
незначною і виражалася в тому, що остання здійснювала нагляд за м'ясною
продукцією у ОСОБА_4 і видавала громадянам довідки на реалізацію м'яса на ринку
. В зв'язку з тим, що адміністрацією
Шевченківської районної лікарні державної ветеринарної медицини не було
передбачено розмір доплати за суміщення професій і це не визначено в
колективному договорі, суд вважає позов ОСОБА_1
задовольнити частково і стягнути з відповідача не 30 %, а 20 %  посадового окладу позивача за суміщення
професій позивачем у ОСОБА_4.

Тобто за період з листопада 2003
року по липень 2007 року необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі за суміщення професій при роботі у ОСОБА_4 у
сумі 4398,94 гривень ( листопад, грудень 2003 року - 146,92 гривень, 2004 рік -
847,48 гривень, 2005 рік - 1112, 87 гривень, 2006 рік - 1417,9 гривень, з січня
по липень 2007 року - 873,77 гривень) .

Вимоги позивача про стягнення додаткової заробітної плати за роботу при
суміщенні професій в ОСОБА_5 не можуть бути задоволені, оскільки згідно ст. 105
КЗпП України, для доплати за суміщенням необхідний наказ керівника підприємства
про роботу за суміщенням, такого наказу в справі не має і позивач його суду не
надала. Крім того, в обов'язки провідного ветлікаря епізоотолога
Новомиколаївської ДВЛ входив контроль та ветеринарне обслуговування тваринництва
ОСОБА_5, оскільки дане підприємство знаходиться на території Новомиколаївської
ДВЛ і входить в зону обслуговування даної лікарні /а.с.151-152/. Тому суд
вважає відмовити позивачу в частині стягнення заборгованості  по заробітній платі за суміщенням професій
при роботі у ОСОБА_5.

Також суд вважає відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення з
відповідача на її користь витрат на правову допомогу через те, що у справі
відсутні докази сплати нею витрат на юридичну допомогу.

Згідно п.2 ч.3 ст. 81 ЦПК України
та ч.3 ст. 88 ЦПК України,  з відповідача
необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 51 гривні та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30
гривень, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від
сплати судових витрат.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10-11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.  105, 232-233 КЗпП  України, постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 “Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників
установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери”,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по заробітній платі, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 Шевченківського району -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за
суміщення професій при роботі у ОСОБА_4 у сумі 4398,94 гривень.

В частині стягнення заборгованості
по заробітній платі за суміщенням професій при роботі у ОСОБА_5 -
відмовити.

В частині стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 51 гривні на користь держави.

Стягнути з  ОСОБА_2 витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 гривень на
користь одержувача: УДК в Шевченківському районі Харківської області, КОД
ЄДРПОУ: НОМЕР_1, розрахунковий рахунок: НОМЕР_2, МФО банку НОМЕР_3, код
бюджетної класифікації: НОМЕР_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:
С.М.Стеганцов.