Р І Ш Е  Н Н Я

Іменем України

14.08.08 року. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в
складі головуючого судді Квітки О.М. при секретарі Пономаренко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання угоди недійсною,
-

У С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати недійсним свідоцтво НОМЕР_1 про право на спадщину
за законом на ім'я ОСОБА_2 та свідоцтвоНОМЕР_2 про право власності на  її ж ім'я на спадкове майно - садибу АДРЕСА_1
в м. Олександрії та визнати за ним право власності на &frac12; частку зазначеної садиби.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько - ОСОБА_4. Після його
смерті відкрилась спірна спадщина.
За вказаною адресою проживає з дитинства по теперішній час. За життя батько побудував будинок сестрі ОСОБА_3, а він за домовленістю з батьком і матір'ю
повинен був доглянути матір і батька, і успадкувати спірну садибу.

ОСОБА_3. вийшла заміж і в спірній садибі з 1978 року не проживала.

Після смерті батька мати, як спадкоємець за законом
успадкувала &frac12; частку
садиби, яка належала
батькові і отримала спірне свідоцтво
про право на спадщину та спірне
свідоцтво про право власності на неї. Батько хворів на онкологічне захворювання,
догляд за ним здійснював він та мати.
Веденням домашнього господарства займався він: поставив разом з батьком огорожу
навкруги домоволодіння в 1968 році, поставив металеві ворота в 1980 році, побудував гараж з цегли для автомобіля в 1980
році, замостив двір в 1977 році,
зібрав документацію на проведення води та газу у будинок, підвів газ в 1988 році та водопровід, каналізацію в 1989
році. При проведенні газу здійснив цегляну прибудову топки до будинку. Так як будинок та господарчі споруди
збудовані у 1961 році, підтримував споруди домоволодіння у належному стані.

До смерті батька виділу частки майна з спільного
майна домоволодіння в натурі не було, розмір часток майна подружжя відповідно до ст. 115 ЦК України редакції 1963
року не визначався, тому вважає, що кожен
член сім'ї, який проживав в домоволодінні при поділі майна мав 1/3 долю домоволодіння. Тому вважає, що після
смерті батька має право на &frac12; частку.

На момент смерті батька сестра до нотаріальної контори не зверталась і, відповідно
до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, спадщину не прийняла. В ст. 549 ЦК
України в редакції 1963 року визначається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав
державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Він постійно проживав з
батьками, разом вів домашнє господарство і фактично прийняв спадщину після
смерті батька.

На даний час за спірною адресою прописані він та
мати.

25.02.03 року ОСОБА_2. склала на його користь
заповіт. У зв'язку з тим, що за
матір'ю здійснює догляд, Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійське міської ради відповідно до протоколу №1020 від 26.07.07 року
здійснює виплату йому грошових коштів
за доглядом за особою, яка досягла віку 80 років - ОСОБА_2.

1.01.08 року сестра забрала матір до себе на постійне місце проживання без його згоди, і вимагає
документи на спірну садибу.

ОСОБА_3., використовуючи похилий вік матері,
відповідно до її висловлювань, має намір
заволодіти спірною садибою з
метою її відчуження.

15.05.08 року ОСОБА_3. показала договір дарування
де був підпис матері і зажадала, щоб віддав ключі від спірної садиби забрав свої речі
і виїхав.

Ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг
позовної давності починається з дня, коли особа довідалась, або могла довідатися про порушення свого права, або
про особу, яка йог порушила.
Вважаю, що своїми діями ОСОБА_3. намагається позбавити права власності на житло, чим порушує права, а саме ст. 310 ЦК
України, в якій зазначено, що фізична особа має право на вільний вибір місця проживання, та ст. 311
ЦК України, в якій зазначено, що житло фізичної особи є недоторканим, і фізична особа не може бути виселена, або
іншим чином примусово позбавлена житла крім
випадків, встановлених законом. Йому 52 роки, інвалід І групи, і іншого житла крім спірного не має і вже не зможе
мати в силу своїх фізичних вад. Сестра ж на даний час має два житла і ще
претендує на батьківщину.

Так як постійно проживає за зазначеною адресою,
іншого житла не має, то діями ОСОБА_3.
ущемляються права, за захистом яких змушений звернутися до суду приводу визнання свідоцтва про право на спадщину
за законом від 25.12.1982 року, свідоцтва в право власності від 25.12.1982 року недійсним та визнання
за ним права власності на &frac12; частину домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_3. проти позову
заперечує.

Мотивує тим, що пред'явлений позов про визнання недійсним свідоцтв про
право на спадщину та на право власності та визнання права власності за
позивачем безпідставний, необґрунтований та такий, що задоволенню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_2. в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи
повідомлена належним чином. Проти позову
заперечує.

Мотивує тим, що пред'явлений позов про визнання недійсним свідоцтв про
право на спадщину та на право власності та визнання права власності за
позивачем безпідставний, необґрунтований та такий, що задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та на
право власності, то в своїй позовній заяві позивач жодним чином не наводить тих
підстав, з якими він пов'язує визнання їх не дійсним.

Позивач жодним чином не обґрунтовує свої вимоги щодо визнання їх не
дійсними. Крім того, свідоцтва, що оспорює позивач були видані в 1981 році і
визнавати їх недійсними через 27 років не можна через сплив строку позовної
давності.

Слід зазначити, що будинок, про який йдеться в позові, будувала з
чоловіком.

Позивач до нього не має жодного відношення, оскільки діти мають право на
майно батьків тільки після їх смерті. Після смерті чоловіка успадкувала його &frac12; частку і, таким чином, на законних підставах стала законною
власницею всього будинку. Те, що дочка порушує його право власності є абсолютно
безпідставним. ОСОБА_1, такого права на будинок не набував і власником не є.

В тому, що переїхала до дочки позивач абсолютно правий. Проживати з ним в
одному будинку стало не можливим. Будь-якого догляду чи піклування від сина не
було. Будинком, про який йдеться, він теж не опікувався, через що він став
занедбаним. За таких обставин в позові просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню.

З матеріалів справи видно, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько - ОСОБА_4. Після його
смерті відкрилась спірна спадщина.
За вказаною адресою позивач проживає з дитинства по теперішній час. ОСОБА_2.
також зареєстрована там.

Відповідач ОСОБА_2. отримала свідоцтво НОМЕР_1 про право на спадщину за
законом та свідоцтвоНОМЕР_2 про право власності на спадкове майно - садибу
АДРЕСА_1 в м. Олександрії.

25.02.03 року ОСОБА_2. склала заповіт на користь
позивача.

1.01.08 року сестра забрала матір до себе на постійне місце проживання, після чого йому стало
відомо про наявність спірних документів.

Проживання позивача у спірній садибі підтверджується записами в домовій
книзі та показаннями свідка ОСОБА_5, яка доповнила це тим, що позивач виконував
роботи по ремонту спірної будівлі.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року -
суд застосовує цей закон, так як правовідносини виникли на час його чинності),
передбачено, що вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він вступив в
управління або володіння спадковим майном.

З представлених доказів видно, що
позивач вступив разом з відповідачем ОСОБА_2. у володіння
спірним майном.

На час смерті спадкодавцю та відповідачу
ОСОБА_2. належала спірна садиба на праві спільної сумісної власності подружжя в
рівних долях, тобто по &frac12; частці, що передбачено ст. 22 КпШС України.

Після смерті спадкодавця спадщину прийняли лише двоє спадкоємців: позивач та відповідач ОСОБА_2.
Перший фактично вступив у володіння майном - проживав у спірній садибі та
підтримував її належний стан, інша - подала заяву нотаріусу та отримала спірні
свідоцтва, не поставивши нотаріуса до відома про наявність інших спадкоємців.

Ст. 562 ЦК України (в
редакції 1963 року) передбачено, що при недосягненні згоди спадкоємців, поділ
проводиться судом. Суд не може застосувати вимоги ст. 5 Прикінцевих положень ЦК
України (в редакції 2004 року), так як спадкоємці прийняли спадщину.

Виходячи з рівних часток позивача
та відповідача ОСОБА_2. у праві на спадкове майно, позивачу повинно
належати &frac14;
частка спірної садиби: відповідачу ОСОБА_2. &frac12; - її та &frac14; спадкового = &frac34; частки.

Представлені відповідачем
доводи про пропуск строків позовної давності та відсутність його права на
спірну садибу не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд не може покласти їх
в основу рішення.

А тому позов підлягає частковому задоволенню.

З відповідача необхідно стягнути судовий збір та витрати на ІТЗ на користь
позивача.

На підставі п.
1 ч. 1 ст. 549, ст. 562 ЦК
України (в редакції 1963 року), керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212,
214-215 ЦПК України суд, -

Р І Ш И
В:

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсними: свідоцтво НОМЕР_1 про право на спадщину за
законом на ім'я ОСОБА_2 та свідоцтвоНОМЕР_2 про право власності на її ж ім'я на
садибу АДРЕСА_1 в м. Олександрії, які видані Другою
Олександрійською нотаріальною конторою.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на &frac14; частку садиби АДРЕСА_1 в м. Олександрії Кіровоградської області.

Стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 51 грн. сплаченого судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення
суду до апеляційного суду Кіровоградської області може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження через Олександрійський міськрайонний суд.

Головуючий: