Справа № 22ц-1906/2008
Головуючий у першій інстанції - овсієнко ю.к.
Категорія - цивільна
Доповідач - лазоренко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

бойко
о.в.,

суддів:

Лазоренка
м.і., мамонової о.є.,

при секретарі:

Зіньковець
О.О.

за участю:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на
заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2008
року по справі за позовомОСОБА_1 доОСОБА_2про захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати заочне рішення
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2008 року і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись  на те, що рішення винесено з порушенням вимог
матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Оскаржуваним заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова
від 08 вересня 2008 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги  зводяться
до того, що форма і зміст доповідної записки ОСОБА_2. за своєю суттю та
відповідно до Закону України „Про інформацію” є твердженнями про факти, не є оціночною
інформацією, оскільки відповідач посилався на дії, певні обставини та порушення
дисципліни. Таким чином, на думку апелянта, такі відомості ганьблять особу і є
негативними.

Апелянт посилається на норми Європейської конвенції про захист прав людини
і основних свобод, які передбачають можливість обмеження права на вільне
поширення інформації  на підставі закону
з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному
суспільстві, та на норми Конституції України, постанову Пленуму Верховного Суду
України „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,
гідності і ділової репутації громадян та організацій” і  вважає, що суд  повинен враховувати норми національного
законодавства, а також судову практику у вирішенні аналогічних справ.

Також апелянт зазначає, що розповсюджена відповідачем інформація не має
громадського інтересу, оскільки стосується виробничих питань. Відповідач, як
начальник відділу, мав можливість з'ясувати всю необхідну інформацію про
модеми, але цим не скористався і в доповідній записці дав негативну оцінку щодо
викладених фактів. Доповідна
записка  містить висловлювання про
недостовірні факти, що завдає йому шкоди, проте суд  належним
чином не перевірив мотивів та цілей
надання  начальнику центра   цих
відомостей..

Апелянт вважає, що розповсюджена відповідачем у доповідній записці
недостовірна інформація негативного характеру порушила його право на повагу до
честі та гідності, ділової репутації.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідач не надав суду жодного доказу на
підтвердження дійсності обставин, зазначених в доповідній записці від 20 лютого
2008 року.

Апелянт стверджує, що  самим фактом
порушення конституційних прав йому завдано душевних страждань та заподіяно
моральну шкоду і вказує, що судом було безпідставно не прийнято до уваги
пояснення свідка ОСОБА_3., яка зазначала про душевні страждання апелянта,
порушення попереднього способу життя, порушення стосунків з оточуючими у
зв'язку з погіршенням стану здоров'я  та
інших негативних наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд
дійшов  висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом 1  інстанції  вірно
встановлено, що   20 лютого 2008
року  відповідачем, який працював на
посаді начальника  відділу  установи,
було  складено  і надано
начальнику  Центру  інформаційно-аналітичних   технологій
та  пропаганди  здорового
способу  життя  доповідну
записку  про  порушення
трудової  дисципліни  ОСОБА_1., в якій  зокрема
було  зазначено,  що „можливо метою ОСОБА_1 було привласнити
матеріальні цінності  закладу”.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції  виходив
з того, що відповідно до положень Закону України „Про інформацію” та
враховуючи положення Європейської конвенції про захист прав і основних свобод
людини, висловлене відповідачем припущення за своїм характером є оціночним
судженням, що виключає можливість доказування його достовірності чи
спростування та притягнення відповідача за його поширення до відповідальності.

Відмовляючи у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з
того, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в судовому
засіданні  не доведено факту заподіяння
моральної шкоди та вини відповідача в цьому, не зазначено в чому саме полягає
завдана йому моральна шкода та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір
відшкодування завданої шкоди.

З такими  висновками
суду  першої  інстанції погоджується  і  апеляційний  суд, оскільки вони   ґрунтуються
на  матеріалах  справи
і  відповідають  вимогам
ст.ст.15, 34 Конституції  України,
ст. 10 Конвенції про захист  прав  людини
і основоположних  свобод та ст.
47-1 Закону  України „Про  інформацію”.

Зокрема, відповідно  до ст.47-1 Закону  України „Про
інформацію” ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за
висловлювання оціночних суджень. Такими судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, які
містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів,
зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведеності їх правдивості

Право
висловлювати судження, оцінку, думки
також закріплено у ст.10 Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною
національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України.

Крім того,    наведена доповідна  записка не може  розглядатись, як  поширення
неправдивих відомостей  відносно
позивача, оскільки, під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у
пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової
інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим
особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному
числу осіб або хоча б одній людині.
Також, поширенням відомостей є вивішування (демонстрація) в громадських
місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так само розповсюдження серед людей
листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь і гідність громадянина
або організації.

До відомостей, що ганьблять
особу,  відносяться ті з них, які
принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина  в громадській думці чи думці окремих громадян
з точки зору додержання законів, загально визначених правил співжиття та
принципів людської моралі.

Як вбачається з матеріалів справи,
доповідна  записка відповідачем
була направлена    начальнику  Центру
інформаційно-аналітичних
технологій   та  пропаганди
здорового  способу  життя, тобто компетентній особі, з метою
перевірки  підстав  зберігання
на робочому місці  позивача складових  частин комп'ютера - модемів. Наведений  висновок
узгоджується  зі змістом   п.3
Постанову Пленуму Верховного Суду України від. 28.09.1990 року №7 „Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян та організацій” відповідно
до якого звернення  громадян  з
заявами  до  органів та посадових  осіб уповноважених  на  їх  розгляд, не може  вважатись
поширенням  неправдивих  відомостей, що   порочать
честь, гідність або ділову репутацію.

За таких обставин зазначена доповідна записка не може бути визнана
підставою цивільно-правової відповідальності відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 вересня
2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                              Судді: