РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 січня 2008 р.                                                                                 справа
№ 2-252708

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Турецької І.О.,

при секретарі - Скоріній Т.С.

за участю:

представників позивача -ОСОБА_1,
ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну
справу за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Правова позиція  відповідачки.

Відповідачка, заперечуючи проти первісних та уточнених позовних вимог  представників позивача надала суду наступні
пояснення.

З позивачем ОСОБА_4, громадянином США,
вона познайомилася у 2002 р.

Метою їх, знайомства  було  - одруження.

Після знайомства, вони неодноразово сумісно відпочивали на різних  курортах,
він приїжджав до неї до м. Одеси, вона приїжджала  до нього у Сполучені Штати.

Як пояснила відповідачка, вона закохалася в позивача, бажала з ним
одружитися та, мати від нього дітей.

В листопаді 2002 року вона завагітніла та повідомила про це ОСОБА_4.

Однак, він відмовився від одруження та пропонував її зробити аборт,
посилаючись на те що, він є хронічний алкоголік та у нього погана спадковість.

Вона злякалася за майбутнє дитини, яка повинна була народитися та зробила
аборт.

Після цієї операції,  у неї
здійснився гормональний струс, якій виразився в тому, що почалося облисіння та
стали випадати зуби.

Приведення організму до нормального стану, коштувало великі гроші.

ЇЇ  відживляли волоси, робили
пластичну операцію, вставляли імплантати зубів.

Наслідки аборту виразилися також у тому, що вона постійно перебувала у
лікарнях та лікувала ті ускладнення, які він викликав.

У зв'язку з тим, що вона вважала винним у цьому позивача, йому було
пропоноване  компенсувати її гроші на
лікування.

Позивач погодився з цим та за період із лютого по грудень 2004 р. пересилав
її грошові кошти.

Вона заперечує проти первісних вимог
позивача про те, що нібито між ними була усна домовленість, що за переслані ним
грошові кошті, вона підшукає для нього квартиру у м. Одесі з метою того, щоб
він приїхав та, здійснив договір її купівлі - продажу.

Це неможливо було бути, тому що позивач ніколи не мав намір  проживати на території Україні, а його доньки
проживали та  проживають із своєю матір'ю
і тільки іноді зустрічаються зі своїм батьком.

Представник відповідачки, обґрунтовуючи заперечення проти первісних вимог,
які були викладені представниками позивача, вказувала, що у позивача були всі
можливості надати ОСОБА_5 довіреність на внесення авансового платежу для
придбання на його ім'я квартири, а також довіреність на придбання самої
квартири тому, що вони зустрічалися на території США у 2004 р., у 2005 р. та у
2006 р., що підтверджується копіями авіаквитків.

Крім того, на її думку, позивач, як громадянин іноземної держави для
нотаріального посвідчення угоди, повинен був мати ідентифікаційний код,
отриманий у встановленому законом порядку.

Висловлюючи свою думку, із  приводу
змінених представниками позивача  підстав
позову, представник відповідачки пояснила, що ОСОБА_4 добровільно без будь -
якого примушення надавав ОСОБА_5 гроші, а тому вимагати їх повернення - не має
право.

Так, по її розумінню,  відповідачка,
просила його, посилаючись на те, що він її обманув, компенсувати її моральну
шкоду, що він і зробив, а тому, не можливо вважати, що її довіритель набула
вищевказану суму грошових коштів, без достатньої правової підстави і
зобов'язана їх повернути потерпілому.

Правова позиція позивача.

В листопаді  2006 р., представники
позивача звернулися до суду з вимогами до ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору доручення на купівлю квартири АДРЕСА_1 та стягнути з останньої  593 375 грн., що еквівалентно - 175 500
доларів США.

Дані вимоги вони мотивували наступним.

Позивач, познайомившись із відповідачкою у 2004 р. та маючи намір створити
з нею сім'ю,  доручив її підшукати в м.
Одесі квартиру, площею не менш 100 кв. м. для того щоб всі члени їх, сімей,
могли там вільно проживати.

При цьому, як стверджували представники, між даними сторонами була наступна
домовленість: ОСОБА_5  підшуковує варіант
житла, повідомляє ОСОБА_4  про його
вартість, вносить від його імені авансовий платіж, повідомляє його про дату
укладення договору купівлі - продажу та укладає вказаний договір у його
інтересах, для чого, останній, повинен був надати відповідну довіреність.

З цією метою, як вбачається з пояснень представників, позивач в період із
лютого по квітень 2004 р. надсилає зі Сполучених Штатів Америки позивачці
грошові переклади на загальну суму 117 500 доларів США.

20.04.2004 р. відповідачка придбала за нотаріально посвідченим договором
купівлі - продажу квартиру  АДРЕСА_1.

Представники позивача, посилаючись на норми Цивільного  Кодексу України в редакції 2004 р., вважали,
що між сторонами відбувся  договір
доручення, якій по своєю правовой формі, є правочином.

Враховуючи, суму, на яку повинен бути у подальшому укладений договір
купівлі - продажу,  договір доручення
необхідно було укласти у письмовій формі.

На думку представників, недотримання сторонами даних умов правочину,
свідчить про його нікчемність, тобто недійсність.

Враховуючи, що цивільне законодавство, зобов'язує сторін, у разі визнання
правочину недійсним повернути у натурі все, що вони одержали на виконання цього
правочину,  представники просили суд,
стягнути з ОСОБА_5 грошові кошті, які вона отримала за договором доручення, що
по своєї правової природі  є - нікчемним.

Після надання відповідачкою в судових засіданнях пояснень, щодо
обґрунтувань причин, надсилання позивачем їй грошових коштів,  представниками була змінена підстава їх
стягнення.

Так, представники вважали, що такою підставою є вимоги ст. 1212 ч. 1 ЦК
України, а саме  те, що відповідачка без
достатньої правової підстави набула майно за рахунок  позивача.

К такому висновку, представники прийшли проаналізував, як ствердження
ОСОБА_5 про те, що позивач  відшкодував
її шкоду, завдану здоров'ю так і зміст статті 1166 ЦК України, яка передбачає
умови такого відшкодування.

На їх, думку, даний аналіз дозволяє вважати, що відповідачкою взагалі не
надано доказів, щодо наявності причинного зв'язку між ушкодженням її здоров'я
та протиправною поведінкою позивача, домірності витрат, які вона понесла на
лікування з розміром грошових коштів, які заявлені у позовних вимогах.

Також, представники в обґрунтування вимог свого довірителя, посилалися на
ст. 11 ЦК України, яка передбачає підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків і вважали, що оскільки
відповідачка отримала кошті за відсутністю підстав, визначених у даної
статті, це є безпідставне набуття майна.

Мотивувальна частина рішення.

Суд,  з'ясувавши обставини справи та,
перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги  ОСОБА_4 не підлягають задоволенню за
наступними підставами.

Судовим розглядом встановлено, що сторони з 2002 р. знаходилися у близьких
стосунках, були коханцями.

З наданих відповідачкою доказів вбачається, що вони неодноразово разом
відпочивали на курортах, їздили один до одного гостювати.

У листопаді 2002 р. відповідачка завагітніла. Будучи допитаною в якості
свідка, відповідачка наполягала на тому, що вагітною вона була -  від позивача.

Як слідує з її пояснень, позивач, посилаючись на свою погану спадковість, а
також не готовність одружитися, порекомендував її зробити аборт.

На думку свідка, здійснення аборту у зрілому віці,  привело до ускладнень у вигляді гормонального
зриву її організму.

Сторонами надані докази, із яких вбачається наступне.

19 грудня 2002 р. ОСОБА_5 зробила аборт, якій привив до різноманітних
ускладнень, а також до загострення раніше існуючих хронічних захворювань.

Починаючи з 2004 р., вона
починає  проводити медичні обстеження та
дуже великі кошти витрачає на ліки.

В той же період часу, а саме 20.04.2004 р. ОСОБА_5 покупає за 103 000
доларів США  квартиру  АДРЕСА_1.

За вимогою представників позивача, суд витребував у банківській
установі  докази, щодо перерахування
позивачем грошових коштів на рахунок відповідачки лише за період 2004 р., так
як за інші періоди надходження грошових коштів, клопотання не заявлялося.

Із відомостей, наданих банком «Надра», вбачається, що за період із березня
по квітень 2004 р., відповідачка отримала від позивача 117 988 доларів США.

Слід зауважити, що гроші надсилалися відповідачці і в подальшому, впритул
до грудня 2004 р.

Аналіз наданих доказів, на думку суду, свідчить про необґрунтованість
доводів представників позивача, які викладені як у первісному позові, так і в
уточнених вимогах. Цей висновок, суд зробив, посилаючись на наступне.

Як, правильно посилалися представники позивача, стаття 11 ЦК України,
передбачає підстави виникнення  цивільних
прав та обов'язків.

Ії частина перша свідчить, що права та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачаються актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

На думку суду, між сторонами по справі, не було ніяких дій, які б
породжували цивільні права та обов'язки, тобто ними, між собою не укладалися
договори та інші правочини.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд.  Так, зокрема
учасник цивільних відносин самостійно приймає рішення щодо встановлення
договірних відносин та їх, умов, щодо обрання того чи іншого способу захисту
порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів тощо.

Зміст цієї статті, на думку суду, закріплює принцип диспозитивності, за
яким суб'єкти цивільного права здійснюють та реалізують свої права вільно, на
власний розсуд.

Якщо застосувати вимоги даної статті до правовідносин, що розглядаються, то
можливо зробити висновок про те, що якщо позивач мав намір укласти будь - яку
угоду з ОСОБА_5, щодо наданих неї коштів, із метою в подальшому собі
захистити,  він би скористався для цього
своїм цивільним правом. Однак, він розпорядися своїм цивільним правом на
власний розсуд, що виразилося в тому, що надсилаючи великі суми грошей
позивачці, він не встановив будь яких правових наслідків, щодо їх, використання
відповідачкою.

Суд, не може погодитися з позицією представників позивача, про те, що до
дій відповідачки, можливо застосування вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України, яка
надає можливість витребувати у ОСОБА_5, перераховані на її адресу гроші.

Слід відмітити, що дана стаття встановлює, що для її застосування, набуття
майна повинно бути протиправним, незважаючи чи це було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій.

З доказів, які є в матеріалах справи, не має жодного, якій би свідчив
про  протиправну поведінку набувача
майна, потерпілого чи інших осіб, або про те, що майно було безпідставно набуто
відповідачкою, внаслідок будь - яких протиправних подій.

На підставі викладеного і відповідно до вимог    ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215,  218
ЦПК| України,     суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову   ОСОБА_4  до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10 денного строку на
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження
не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана в  20 денний строк, рішення
суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження, а також апеляційна скарга подаються до
апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд.

Суддя