РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 вересня 2008 року                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,                          Гуменюка В.І.,
Барсукової В.М.,
Данчука В.Г., -

розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом посилаючись на
те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від               28 лютого 2005 року, яке вступило в законну силу, її позов до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та Дубрівської сільської ради
Ужгородського району про визнання права власності та усунення
перешкод у користуванні права власності на земельну
ділянку задоволено частково. Зобов'зано ОСОБА_4 та ОСОБА_2звільнити самовільно захоплені ними її частини земельної ділянки по 4
метри з боку земельної ділянки кожного з відповідачів по всій довжині її
земельної ділянки, зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2не
чинити їй перешкоди у
користуванні земельною ділянкою площею 0,66 га, зобов'язано Дубрівську сільську
раду провести переобмір земельних ділянок позивачки та відповідачів,
яким встановити чіткі межі вказаних ділянок.

Однак це рішення суду неможливо виконати, оскільки
на території земельної ділянки, яка визнана за позивачкою, знаходиться
самовільно збудовані будівлі та споруди відповідачів, а саме хлів та курник, що належить ОСОБА_2
та літня кухня, свинарник, які
належать ОСОБА_3(правонаступниці померлого ОСОБА_4). Зазначені
нежитлові будівлі (споруди) перешкоджають ОСОБА_1
в повному обсязі реалізувати своє право
власності на земельну ділянку. Відповідачі чинять їй перешкоди у володінні та користуванні її земельною ділянкою через вказані будівлі. Усе це завдає позивачці моральних страждань. Також впродовж багатьох років на своїй
земельній ділянці позивачка не взмозі побудувати хлів та інші господарські будівлі, оскільки на ній
зведені будівлі відповідачів. Тому вона вимушена купувати молоко та м'ясо,
оскільки не має де тримати велику рогату худобу та іншу худобу. Ці дії
відповідачів спричинили позивачці матеріальну шкоду. Враховуючи викладене ОСОБА_1
просила задовольнити її позовні вимоги та усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою, шляхом знесення самовільних споруд, стягнути матеріальну
шкоду з кожного з відповідачів по 10 тис. грн. і моральну шкоду з кожного з
відповідачів по 25 тис. грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22
березня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Закарпатської
області від 12 липня 2007 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі
1 тис. грн. та 42 грн. судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 тис. грн. та 42 грн. судових витрат. В решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального
права.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 373 ЦК України передбачено, що
право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону.
Власник земельної ділянки використовує її на свій власний розсуд відповідно до
її цільового призначення.

Встановлено, що у ОСОБА_1 відсутній
Державний акт на право власності або на право користування спірною земельною
ділянкою.

Ухвалюючи рішення
про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині
усунення перешкод у користування земельною ділянкою та відшкодування
матеріальної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили
із того, що оскільки позивачка не набула права
на спірну земельну ділянку, то її вимоги про знесення господарських споруд
відповідачів та стягнення з них матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди є
передчасними.

Відповідно до
частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд
перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або вирішені ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджено
обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Проте, не можна погодитись із рішенням
суду першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з відповідачів
моральної шкоди у розмірі 1 тис. грн. з кожного.

Під моральною
шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

У статті 1167 ЦК України зазначено, що
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних
вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних
страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

При відшкодуванні моральної шкоди
необхідно з'ясовувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних
страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому
шкоду та з чого він при цьому виходить.

Під час розгляду справи позивач не
довів факт заподіяння йому моральної шкоди.

Судами першої та апеляційної інстанції
не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності
самої шкоди, її розміру та винних дій відповідача.

За таких обставин
вважати обґрунтованими висновки щодо задоволення вимог по відшкодуванню моральної
шкоди немає підстав.

Згідно з вимогами
статті 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення
і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав скасуванню.

Враховуючи викладене
рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня
2007 року та ухвала апеляційного суду
Закарпатської області від 12 липня 2007 року в частині задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у
задоволенні таких вимог.

Керуючись статтями
336, 341, 344, 346 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

в и р і ш  и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22
березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від  12 липня 2007 року в частині задоволення
позову про відшкодування моральної шкоди
скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні цих вимог.

В решті рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від
22 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12
липня 2007 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                              А.В. Гнатенко

Судді:                                                        М.І.
Балюк

В.М. Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г. Данчук