УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого                 Гнатенка А.В.,

суддів:                            Барсукової
В.М.,                 Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,                      Данчука В.Г., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист права власності; за
зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5 до
державної компанії по експорту та імпорту продукції та послуг військового та
спеціального призначення (далі - ДК) «Укрспецекспорт», товариства з обмеженою
відповідальність (далі - ТОВ) «Харківський торговельний будинок», ОСОБА_1,
виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківської
квартирно-експлуатаційної частини, треті особи: Міністерство оборони України,
приватний нотаріус ОСОБА_9, про визнання свідоцтва про право власності та
договорів купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и л а:

У червні 2005 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2004 року,
укладеного між нею та ТОВ «Харківський торговельний будинок», є
власником нежитлових приміщень підвалу № 1-10 літ. А-5, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачі здійснюють неправомірні дії щодо її майна,
зокрема міняють замки, чим перешкоджають у реалізації права власності.

ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 звернулися
до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що є власниками квартир
під'їзду № 15 у житловому будинку АДРЕСА_1, а тому на підставі Закону України
«Про приватизацію державного житлового фонду» є співвласниками підвальних
приміщень.

Посилаючись на викладене, просили визнати недійсним
свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 грудня 2003 року та
договори купівлі-продажу цього майна від 22 грудня 2003 року та від 18 лютого
2004 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м.
Харкова від 17 жовтня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено та зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не перешкоджати їй у користуванні
приміщеннями підвалу № 1-10 літ. А-5, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_5
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25
лютого 2008 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення про
відмову в позові ОСОБА_1 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 Визнано недійсним договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень підвалу від 22 грудня 2003 року, укладений між ДК
«Укрспецекспорт» та ТОВ «Харківський торговельний будинок». Повернуто сторони в
попередній стан - стягнуто з ДК «Укрспецекспорт» на користь ТОВ «Харківський
торговельний будинок»   38 880 грн.,
отриманих за договором.  Визнано
недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу від 18 лютого
2004 року, укладений між ТОВ «Харківський торговельний будинок» та ОСОБА_1
Повернуто сторони в попередній стан - стягнуто з ТОВ «Харківський торговельний
будинок» на користь ОСОБА_1 38 880 грн., отриманих за договором. У решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, а також ДК
«Укрспецекспорт», яка приєдналася до касаційної скарги ОСОБА_1, просять
рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому засіданні.

Районний суд, задовольняючи позов ОСОБА_1, виходив із того, що спірні приміщення не
є допоміжними чи технічними приміщеннями житлового будинку, а тому не можуть
передаватися мешканцям будинку безоплатно в спільну власність одночасно з
приватизацією квартир.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення та відмовляючи в
позові ОСОБА_1, виходив із того, що
спірні нежитлові приміщення є допоміжними приміщеннями, відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду» стають об'єктом права
спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир.
Оскільки ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 згідно свідоцтв про право власності є власниками квартир №
114а,         № 116, № 117, № 118 та №
119, свідоцтво про право власності на приміщення підвалу № 1-10 і договори
купівлі-продажу від 22 грудня 2003 року та від       18 лютого 2004 року повинні бути визнані
недійсними.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Судом установлено, що 18 лютого 2004 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Харківський торговельний будинок»
договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № 1-10 літ. А-5 загальною
площею 137 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ці приміщення (частина першого поверху 5-поверхового житлового будинку)
згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року №
299-р «Про затвердження переліку нерухомого
військового майна Збройних Сил України, яке пропонується до відчуження» були
включені до цього переліку.

Спірні приміщення належали до сфери управління
Міністерства оборони України та мали статус військового майна, знаходилися на
балансі Харківської КЕЧ Міністерства оборони України.

Цим розпорядженням Міністерству оборони України доручено
здійснити відчуження зазначеного військового майна відповідально до положення
про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від           28 грудня 2000 року № 1919 «Про
порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, яке
пропонується до відчуження».

Відповідно до ст. 1 Закону України від 1 вересня 1999 року № 1075-XIV «Про
правовий режим майна у Збройних Силах України» військове
майно  -
це   державне   майно,
закріплене   за військовими  частинами,
закладами,  установами  та
організаціями Збройних Сил України.
До  військового майна належать,
зокрема, будинки, споруди тощо.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що військове майно
закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві
оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і
закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна.
Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача
військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України.

Тобто спір стосується прав на нерухоме майно, а саме
нежитлові приміщення підвалу, яке знаходиться в державній власності, мало статус
військового майна та належало до сфери управління Міністерства оборони України.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2000 року № 1919 «Про порядок відчуження та реалізації військового майна
Збройних Сил України, яке пропонується до відчуження» рішення про відчуження
військового  майна приймає Кабінет
Міністрів України із затвердженням за пропозицією   Міноборони
та погодженням з Мінекономіки
переліку такого майна.

Відповідно до п. 12 цього Порядку відчуження та
реалізація військового майна Збройних Сил України проводиться уповноваженими
підприємствами (організаціями). Саме такою організацією є ДК «Укрспецекспорт», яка утворена відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 14 серпня 1996 року
№ 944 «Про створення Державної компанії з
експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального
призначення».

22 грудня 2003 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року № 299-р
було укладено договір комісії, за яким Міністерство оборони України надало
доручення ДК «Укрспецекспорт» укласти договір про відчуження державного
нерухомого майна.

У подальшому ДК «Укрспецекспорт» на законних підставах 22 грудня 2003 року
уклала договір купівлі-продажу з ТОВ «Харківський торговельний будинок», а
останній 18 лютого 2004 року продав ці приміщення ОСОБА_1

Апеляційний суд при вирішенні питання про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними застосував норми Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», відповідно до якого власники квартир
багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку,
технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою; допоміжні
приміщення окремо приватизації не підлягають. Допоміжні приміщення
співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир стають об'єктами
спільної сумісної власності співвласників будинку.

Між тим, у цьому випадку йдеться не про допоміжні приміщення, а про
нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЖК України нежитлові приміщення не входять до
житлового фонду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків» нежиле приміщення не відноситься до житлового фонду
та є самостійними об'єктами цивільно-правових відносин.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 213 ЦПК України не взяв до уваги, що
предметом договорів купівлі-продажу є саме нежитлові приміщення.

Крім того, спірні нежитлові приміщення знаходилися в державній власності та
мали статус військового майна.

У порушення вимог ст. 213 ЦПК України апеляційний суд не визначив правовий
статус нерухомого майна, не дав належної оцінки доводам ДК «Укрспецекспорт».

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, апеляційний суд не
зазначив, яким чином укладення договору купівлі-продажу між двома юридичними
особами - ДК «Укрспецекспорт» та ТОВ «Харківський торговельний будинок» - про
продаж державного майна вплинуло на права та законні інтереси ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_5

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм
матеріального та процесуального права призвели до помилкового скасування
рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а
рішення районного суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та
державної компанії по експорту та імпорту продукції та послуг військового та
спеціального призначення «Укрспецекспорт» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2008 року
скасувати, а рішення Дзержинського районного суду м.
Харкова від 17 жовтня 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:                                                                                                          В.М.
Барсукова

Л.І.
Григор'єва

В.І.
Гуменюк

В.Г.
Данчук