УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 листопада 2008
року                                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Гуменюка В.І.,

суддів:                    Барсукової В.М.,                Косенка В.Й.,

Балюка М.І.,
Луспеника Д.Д., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта»,
Одеської обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії (далі
-НАСК) «Оранта», державної судової адміністрації України про стягнення
страхової суми,

в с т а н о
в и л а:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1, звернувшись до
суду з указаним позовом,  зазначав, що
НАСК «Оранта» не виплатила йому страхову суму в розмірі річного грошового
утримання у зв'язку з захворюванням, отриманим при проходженні військової
служби та виконанні обов'язків судді. На період страхового випадку його річне
грошове утримання складало 56 918 грн. 40 коп.

Оскільки відповідно до статуту НАСК «Оранта»
несе обов'язки з обов'язкового державного страхування життя та здоров'я суддів,
просив стягнути з останньої страхову суму в розмірі 56 918 грн. 40 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси
від 1 березня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 11 травня 2006 року, позов задоволено. Стягнуто з НАСК «Оранта» на
користь позивача               56 918
грн. 40 коп.

У касаційній скарзі НАСК «Оранта» просить
зазначені судові рішення скасувати та відмовити в позові, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, задовольняючи позовні вимоги, а
апеляційний суд, погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, виходили із
того, що позивач втратив працездатність у зв'язку з виконанням ним службових
обов'язків і відповідно до висновку МСЕК йому встановлено 10 % втрати
працездатності, а тому згідно з Порядком та умовами державного обов'язкового
страхування життя і здоров'я суддів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів
України від 14 лютого 1994 року № 89 (далі - Порядок) НАСК «Оранта» повинна
виплатити позивачеві суму страхового відшкодування.

Проте з таким висновком суду погодитися не
можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про
статус суддів» життя і здоров'я суддів підлягають обов'язковому державному
страхуванню за рахунок державного бюджету на суму десятирічного грошового
утримання за останньою посадою.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті у разі
заподіяння судді у зв'язку з виконанням відповідно до закону службових
обов'язків каліцтва чи іншого стійкого ушкодження здоров'я, що виключає
можливість продовження професійної діяльності, йому виплачується одноразова
страхова сума за рахунок страхових платежів по обов'язковому державному
особистому страхуванню суддів в розмірі п'ятирічного заробітку. Крім того, йому
щомісячно виплачується компенсація в розмірі різниці між втраченим заробітком і
призначеною пенсією без врахування одноразової страхової суми.

Відповідно до останнього абзацу ст. 8 Закону
України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій і особі.

Відповідно до наведених норм Закону України
«Про статус суддів», а також відповідно до Порядку, страховими випадками є
загибель (смерть) судді або заподіяння судді каліцтва чи іншого стійкого
(нестійкого) ушкодження здоров'я, що сталося у зв'язку з виконанням суддею
відповідно до закону службових обов'язків.

Пунктом 7 «в» Порядку визначено, що страховик
виплачує страхові суми у разі заподіяння застрахованому у зв'язку з виконанням
відповідно до закону службових обов'язків каліцтва чи іншого ушкодження
здоров'я, що не призвело до стійкої втрати працездатності, - застрахованому у
розмірі його річного заробітку.

З наданих позивачем документів про настання
страхового випадку вбачається, що він втратив працездатність у зв'язку з
проходженням військової служби (а.с. 5).

Ст. 63 Закону України «Про судоустрій
України» визначає особливості статусу військових суддів, зокрема те, що судді
військових судів перебувають на військовій службі і входять до штатної
чисельності Збройних Сил України. Військовий суддя, крім здійснення правосуддя,
не може залучатися до виконання обов'язків військової служби. Отже,
захворювання, отримані позивачем під час виконання військової служби, не можуть
бути визначені страховим випадком під час здійснення своїх службових обов'язків
як судді, основною функцією якого є здійснення правосуддя.

Судді військових суддів у своїй діяльності
при виконанні ними виконавчих службових обов'язків судді керуються Законом
України «Про статус суддів», Законом України «Про судоустрій України» та іншими
нормативними правовими актами, а військову службу проходять відповідно до Закону
України «Про загальний військовий обов'язок та військову службу», якими
передбачаються ряд соціальних та правових гарантій, зокрема обов'язкове
державне особисте страхування.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,
військовослужбовці, якими є, серед інших, судді військових судів, підлягають
обов'язковому державному особистому страхуванню на випадок втрати ними
працездатності при проходженні військової служби в порядку та на умовах,
визначених «Умовами державного обов'язкового особистого страхування
військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх
сімей страхових сум», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19
серпня 1992 року № 488.

Суд у порушення вимог ст. 213 ЦПК України,
вирішуючи вказаний спір, не з'ясував дійсних правовідносин, які склалися між
сторонами і яка правова норма підлягає застосуванню, а також юрисдикційність
розгляду цього спору. Апеляційний суд, залишаючи рішення районного суду без
змін, не звернув уваги на допущені недоліки.

Оскільки допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення
справи, ухвалені судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на
новий розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного та керуючись
ст. 338 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси
від 1 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11
травня 2006 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        В.І. Гуменюк

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

В.Й.
Косенко

Д.Д.
Луспеник