(Web);Oaeno0;Справа № 2-147/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
листопада 2008 року
Індустріальний районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі:                головуючого судді
- Мороз В.П.

при секретарі
-    Баштаненко І.О.

за участю
прокурора - Кондратова В.Г.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1 до
Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика

«А.В.К.»
м. Дніпропетровськ»”, третя особа Прокурор Індустріального району м.

Дніпропетровська
про поновлення на роботі, виплаті середнього заробітку,

компенсації
за вимушені прогули, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року позивач
звернувся з позовом до Закритого

акціонерного
товариства кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ»”,

третя
особа Прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська про поновлення

на
роботі, виплаті середнього заробітку, компенсації за вимушені прогули,

моральної
шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог у
позовній заяві та в ході

судового
засідання представник позивача, уточнивши позовні вимоги, посилалася

на
те, що на підставі особистої заяви ОСОБА_1 за наказом від 07.11.2005 року

позивача
було прийнято на роботу з 08.11.2005 року в ЗАТ кондитерська фабрика

«А.В.К.»
м. Дніпропетровськ» вантажником у службу логістики. 24.03.2006 року

при
виконанні своїх службових обов'язків, позивач отримав травму, про що було

складено
Акт № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 18 травня

2006
року.

3 24.03.2006 року по 30.05.2006 року
знаходився на лікарняному. З

29.05.2006
року по 23 червня 2006 року позивач знаходився у щорічній відпустці.

01.07.2006
року позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням. Дана

заява
була прийнята з повідомленням 05.07.2006 року № 225 та зареєстровано в

канцелярії
ЗАТ кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ»” 06.07.2006

року.

Так як наказ про звільнення за власним
бажанням позивач не отримав,

тому
13.07.2006 року він не вийшов на роботу. Позивач звертався до

адміністрації
та в КТС, проте його звертання залишились без уваги. 28.08.2006

року
позивач отримав телеграму, що він був звільнений за ч.2 ст. 40 КЗпП

України,
також йому було вислано копію наказу про звільнення та запрошення на

отримання
трудової книжки. Оскільки наказ не був підписаний директором фабрики,

позивач
повернув наказ.

Не погодившись з даним наказом, позивач
звернувся з позовом до суду за

захистом
своїх прав та інтересів.

Представники
позивача ОСОБА_2 неодноразово уточнювала позовні вимоги,

підтримала
позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представники
відповідача у судове засідання з'явилися, позовні вимоги не

визнали
в повному обсязі, суду пояснили, що при звільнені позивача не було

порушено
норм трудового законодавства України, крім того з позивачем при

звільненні
був проведений повний розрахунок. Суду надали заперечення проти

позову
(Т.3, а.с. 124-125). Просили в задоволенні позову відмовити в повному

обсязі.

Суд
вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи
вважає, що позов підлягає

частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено в судовому засіданні, 08.11.2005 року позивач був прийнятий на

посаду
вантажника в службу логістики підприємства відповідача на підставі

наказу
№ 1926 від 07.11.2005 року  (Т.2,
а.с.237).

24.03.2006
року при виконанні своїх службових обов'язків, позивач отримав

травму,
про що було складено Акт № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з

виробництвом
від 18 травня 2006 року (Т.1 а.с.7-8).

3
24.03.2006 року по 30.05.2006 року знаходився на лікарняному.

З
29.05.2006 року по 23 червня 2006 року позивач знаходився у щорічній

відпустці.

З
29.06.2006 року по 12.07.2006 року позивач знаходився на лікуванні в

Дванадцятому
територіальному медичному об'єднанні м. Дніпропетровська, про що

свідчить
листок непрацездатності (Т.1 а.с.93).

01.07.2006
року позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням.

Однак,
у судовому засіданні, представники відповідача пояснили, що заява ОСОБА_1 про
звільнення за власним бажанням до канцелярії Закритого акціонерного

товариства
кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ»” не надходила.

Наказом
від № 154 від 23 серпня 2006 р. позивача з 23 серпня 2006 року було

звільнено
з посади вантажника служби логістики за ч. 2 ст. 40 КЗпП України (Т.

3
а.с.72).

Згідно ст.ст. 47, 116 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган

зобов'язанний
в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову

книжку
і провести з ним розрахунки.

Зазначене підтверджується відповідними
роз'ясненнями, що викладені у п.

22
постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про

практику
розгляду судами трудових спорів".

Як пояснив у судовому засіданні
представник відповідача, позивача

неодноразово
викликали на засідання профкому, але останній не з'являвся з

невідомих
причин. Тому засідання профкому було проведено без участі ОСОБА_1,

де
профспілковий комітет ЗАТ кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ»

дав
згоду на звільнення позивача з займаної посади.

Суд вважає помилковою позицію відповідача
стосовно правильності

проведення
засідання профкому, оскільки відповідно до вимог ст. 43 КЗпП

України,
присутність працівника на засіданні профкому при розгляді подання

власника
про звільнення є обов'язковою, а виключення можливе лише за письмовою

заявою
працівника. Позивач при розгляді подання присутній не був, заяви про

розгляд
подання в його відсутність не подавав. Тому рішення профкому, суд

вважає,
нелегітимним.

Вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди підлягають частковому

задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодування

моральної
шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав.

На підставі ч.3 ст.23 ЦК України, розмір
грошового відшкодування

моральної
шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,

глибини
фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або

позбавлення
його можливості їх реалізації, ступені вини особи, що заподіяла

моральну
шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а так само з

урахуванням
інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.4 ст.23 ЦК України, моральна
шкода відшкодовується незалежно

від
майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром   і

не
пов'язаний з розміром цього відшкодування.

Слід зазначити, що всі негативні моральні,
психічні переживання і негативні

емоції
негативно впливають на стан здоров'я будь-якої людини.

Згідно п.9  Постанови Пленуму Верховного Суду
України  від

31.03.1995
року № 4  “ Про судову практику в справах
про відшкодування

моральної
(немайнової) шкоди” зі змінами,
внесеними  постановою від
25.05.2001

року
№5,  розмір відшкодування  моральної ( немайнової) шкоди суд визнає

залежно
від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психологічних

тощо),
яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших

обставин.

У судовому засіданні знайшло
підтвердження  спричинення позивачу з
вини

відповідача  моральної шкоди у зв'язку з постійною
напругою, психічними

переживаннями.
Однак суд критично відноситься до суми моральної шкоди, яку

просить
стягнути позивач, і вважає можливим стягнути з відповідача на користь

позивача
моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Вимоги позивача з приводу виплати
заробітку з 13.07.2006 року по

23.08.2006
року та з 23.08.2006 року по 01.09.2006 року не підлягають

задоволенню
з наступних підстав:

Як видно з матеріалів справи,
відповідач провір повний розрахунок з

позивачем
і частині виплати середнього заробітку, про що свідчить  довідка №325

від
23.08.2006 року (Т.3 а.с.68).

Вимоги, що стосуються компенсації за
час вимушеного прогулу підлягають

задоволенню,
виходячи з розрахунку, передбаченому Постановою Кабінету міністрів

України
від 08.02.1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної

плати».

За час вимушеного прогулу з 01
вересня 2006 року по 01 вересня 2007

року
підлягає стягненню сума в розмірі 16 748, 20 грн, виходячи з наступного

розрахунку:
1137,42 грн. (листопад 2005 року (18 днів) + 1596,83 грн. (грудень

2005
року (22 дні)    = 2 734,25 грн. (де
листопад та грудень повні останні

місяці,
відпрацьовані позивачем, 18 та 22 дні відповідно) згідно довідки від

22.10.2008
року (Т.3 а.с.109).

2 734, 25 грн./ 40 днів (18+22 дні) =
68,36 грн. (один день).

245 днів  * 68,36 = 16 748,20 грн. (де 245 - кількість
робочих днів з

01.09.2006
року по 01.09.2007 року).

В матеріалах справи мається заява представника
позивача про

поновлення
строку для подачі позовної заяви до суду (Т.3 а.с.152).

Виходячи з того, що позивач
отримав наказ про звільнення 01

вересня
2006 року, він пропустив строк, передбачений ст. 233 КЗпП України  для

подачі
позовної  заяви, однак, суд вважає за
можливе поновити строк для подачі

позовної
заяви до суду.

У відповідності до ст. 367 ЦПК
України допускається негайне

виконання
рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на

посаді
вантажника в службу логістики Закритого акціонерного товариства

кондитерська
фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ»”

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
Закритого акціонерного товариства

кондитерська
фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» підлягає стягненню на користь

держави
судовий збір 175,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне

забезпечення
розгляду справи у розмірі 30 грн.

Керуючись  ст.ст. 40, 47, 116, 232-235 КЗпП України,
Постановою

Пленуму
Верховного суду України від 06.11.1992 року № 6 «Про практику розгляду

судами
трудових спорів», Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995

року
№ 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», ст. ст. 257,

258
ЦК України, ст. ст. 10, 11, 208-210, 212-215
ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) - задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

на
посаді вантажника в службу логістики Закритого акціонерного товариства

кондитерська
фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ».

Стягнути
з Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика «А.В.К.» м.

Дніпропетровськ»
(49051 м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, 11) на користь

ОСОБА_1
(АДРЕСА_1) суму за

час
вимушеного прогулу в розмірі - 16 748, 20 грн. (шістнадцять тисяч сімсот

сорок
вісім гривен 20 копійок),  моральну шкоду
у розмірі 2000 грн. (дві тисячі

гривен).

Стягнути
з Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика «А.В.К.» м.

Дніпропетровськ»
(49051 м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, 11) державне мито

у
розмірі 175,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у

розмірі
30 грн.

Допустити
негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1(АДРЕСА_1) на посаду
вантажника в

службу
логістики Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика «А.В.

К.»
м. Дніпропетровськ».

Допустити
негайне виконання рішення суду в частині виплати середньомісячної

заробітної
плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

В
решті позову - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -

денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до

апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя
В.П.

Мороз