Справа №2-759/08
З А О Ч Н Е     Р І Ш Е Н Н Я
18 листопада 2008 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
судді Омелюх В.М.,
секретарі - Ращик П.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Солоне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
Позивачка з урахуванням доповнень від 06 листопада 2008
року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на
утримання спільної з відповідачем неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень
щомісячно до повноліття дитини, посилаючись на те, що
з 20 листопада 1999 року знаходилася з ним у зареєстрованому шлюбі, але в
зв'язку з припиненням сімейно-шлюбних відносин з 20 червня 2008 року вони
проживають окремо, син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, при цьому
відповідач в добровільному порядку не допомагає матеріально утримувати дитину.
Оскільки відповідач має
мінливий та нерегулярний дохід, не має постійного місця роботи, на обліку в
центрі зайнятості як безробітний станом на 03 вересня 2008 року не перебуває, а
отримує прибуток від обробітку землі, оскільки має вантажний автомобіль ГАЗ 69
та трактор ЮМЗ, вона просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі
у розмірі 500 гривень щомісячно на дитину, яка потребує значних коштів на
лікування та профілактику, оскільки схильна до захворювання органів дихання,
збалансованого харчування, одяг, взуття та шкільне приладдя. Вважає, що
відповідач має достатню можливість надавати матеріальну допомогу на утримання
сина, але не робить цього, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з позовом до
суду, так як права та обов'язки батьків є рівними, оскільки як вона, так і
відповідач повинні забезпечити дітям матеріальне утримання хоча б на рівні
прожиткового мінімуму, який з 01 жовтня 2008 року становить на особу віком від
6 до 18 років 701 гривню.
У судовому засіданні позивачка, допитана судом в якості
свідка пояснила, що з 20 червня 2008 року припинила з відповідачем
сімейно-шлюбні відносини і з того ж часу проживають окремо в різних селах, а
рішенням суду від 06 листопада 2008 року шлюб між ними розірвано. Вони мають
спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, 2000 року народження, який проживає
з нею та фактично знаходиться на її утриманні. В зв'язку з важким матеріальним
становищем їй складно утримувати дитину самій, а відповідач після припинення
сімейно-шлюбних відносин не приймає участь в його утриманні, через що вона
змушена звернутися з позовом до суду про примусове стягнення з нього аліментів.
В даний час відповідач офіційно ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості як безробітний не
перебуває. Однак їй відомо, що він має доходи від обробітку земельної ділянки
своїх батьків та знайомих, а також від перевезення сільськогосподарської
продукції, оскільки має вантажний
автомобіль ГАЗ 69 та трактор ЮМЗ, але права власності на них не
має. В зв'язку з тим, що відповідач має мінливий нерегулярний прибуток, вона
просила стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень
на дитину щомісяця, оскільки дитина такого віку потребує значних витрат на
придбання одягу і взуття, продуктів харчування та лікування в загальній сумі
близько 300-550 гривень щомісячно залежно від пори року, необхідності лікування
дитини та пов'язаних з цим додаткових витрат, а тих коштів, що вона заробляє
недостатньо для належного утримання дитини. За період з червня 2008 року і по
даний час відповідач один раз надав їй матеріальну допомогу на  утримання сина в сумі 400 гривень.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги
підтримав повністю та просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки
аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень
щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач, достовірно знаючи про день та час розгляду справи в суді, що
підтверджується повідомленням про вручення судової повістки, яка отримана
членом сім'ї відповідача, у судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, в зв'язку з
чим суд, за згодою позивачки, ухвалив розглядати справу за відсутності
відповідача в порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.224 ЦПК
України по наявним в матеріалах справи доказах.

Суд, заслухавши позивачку, яка була допитана
судом в якості свідка, та її представника, дослідивши надані докази по справі в
межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного: згідно ст. 180-183 СК України батьки зобов'язані
матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідач є батьком неповнолітньої дитини -
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с.5), який народився у позивачки
в період шлюбу з відповідачем (а.с.4), та який згідно довідки Солонянської
селищної ради проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні
(а.с.24), при цьому відповідач не входить до складу сім'ї позивачки. З червня
2008 року сторони в зв'язку з припиненням сімейно-шлюбних відносин проживають
окремо і з цього часу відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу
на утримання дітей позивачці не надає, в зв'язку з чим суд вважає необхідним
стягнути з нього аліменти в примусовому порядку у твердій грошовій сумі,
оскільки він не має постійного доходу.

При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до
ст.182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який в
даний час за станом здоров'я є працездатним, але не має постійного місця роботи
і прибутків від офіційної трудової діяльності, на обліку в центрі зайнятості як
безробітний не перебуває (а.с.7), отримує доходи від обробітку земельної
ділянки батьків та знайомих, а також від перевезення сільськогосподарської
продукції, оскільки має вантажний
автомобіль ГАЗ 69 та трактор ЮМЗ, але не має на них права власності,
можливість та обов'язок утримання дитини працездатною позивачкою, яка в даний
час працює та отримує заробітну плату, з урахуванням тих витрат, які позивачка
несе на утримання та лікування дитини (а.с.10-16), та вважає необхідним
стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у
твердій грошовій сумі у розмірі 350 гривень щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, що відповідатиме рівній участі батьків у забезпеченні дітей на
рівні встановленого Законом України “Про державний бюджет України” прожиткового
мінімуму, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в
тому числі і по утриманню дитини, а з 01 жовтня 2008 року прожитковий мінімум
для дитини даного віку становить 701 гривню, відмовивши
в задоволенні іншої частини позову. Будь-яких інших доказів в
підтвердження передбачених ст.182 Сімейного кодексу України обставин на
підтвердження матеріального стану та стану здоров'я як відносно дитини, так і
відносно відповідача. Інших утриманців відповідач не
має.

Крім цього, в зв'язку з частковим
задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на
користь держави судовий збір та витрати з інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена
від цих витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.
180-182, 184 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 11,
57, 60, 209, 212-215, 224-228, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2, 1963 року народження,
уродженця с. Звонецьке на Дніпрі Солонянського району Дніпропетровської області
на користь ОСОБА_1аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в твердій грошовій сумі у розмірі 350 (триста
п'ятдесят) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13
жовтня 2008 року, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення
аліментів у розмірі місячного платежу, відмовивши в задоволенні іншої частини
позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у сумі 51 (п'ятдесят однієї) гривні та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 (тридцять)
гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом,
що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський
районний суд шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги або шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти
днів апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Головуюча суддя:                               підпис