РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
-------------------------------------------------------------------------------------------------------
Справа № 2-131/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

12 вересня 2008 року Печерський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого:                           судді Оніщука М.І.,

при секретарях:                      Книжник А.О., Петров Д.В.,
Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача:         ОСОБА_27,

відповідачів:                           ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідачів

ОСОБА_2, ОСОБА_3:    ОСОБА_6,

представника відповідача

ОСОБА_4:                      ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах якого діє Орган опіки та піклування
Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи:
Головне управління юстиції у місті Києві, Закрите акціонерне товариство
“Альфа-Банк” про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, заміну
сторони в інвестиційному договорі, визнання недійсним договору дарування квартири
та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
зазначеним позовом, в якому просить:

- встановити
факт сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_8 з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 без
реєстрації шлюбу;

- визнати, що
інвестором в інвестиційному договорі № II 1 4/22-7 від 22.01.2002 року
укладеним між ТОВ „Київ Житло-Інвест" та ОСОБА_2 був ОСОБА_8;

- визнати
договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8,
недійсним;

- виключити із
спадкової маси &frac12; частину майна, набутого нею з померлим ОСОБА_8 за час
сумісного проживання, загальною вартістю 1735270 грн.;

- з урахуванням
долі неповнолітнього сина, визнати за нею та її неповнолітнім сином ОСОБА_5
право власності на наступне майно: чотирьохкімнатну квартиру загальною площею
140,02 кв.м. АДРЕСА_1, вартістю 2000000 грн.; двері з натурального дерева 6
штук, загальною вартістю 10000 грн.; ванну з гідромасажем, вартістю 10000 грн.;
спальню в японському стилі виробництва Італія з натуральної деревини (дуб)
білого кольору (ліжко, тумба, ваза, 2 рамки для фото, 2 коробки для аксесуарів,
столик, крісло з білої натуральної шкіри з натуральної деревини (дуб) білого
кольору, вартістю 65750 грн.; частину грошових коштів, які внесені на виконання
договору на поставку меблів в меблевому салоні "Верона",
розташованого за адресою: 03150, м. Київ, вул. Горького, 48-А, в розмірі
83337,50 грн.

- визнати &frac12;
частину майна, що набуте нею з померлим ОСОБА_8 за час сумісного проживання
загальною вартістю 1735270 грн. спадковою масою, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, а саме: апаратура “BANG&OLUFSEN”; колонки "ВЕОLАВ 8000"-2
шт., вартістю 26460 грн.; програвач "ВЕОSAUND3200",
вартістю 18760 грн.; телевізор"ВЕОVISION"3-28",
вартістю 20000 грн.; телефон “ВЕОСОМ” 6000", вартістю 3400 грн.; телефон
"ВЕОСОМ", вартістю 800 грн.; комп'ютер ноутбук “LAMBARDGINI”, вартістю 16000 грн.; телевізор “SONY”, вартістю 2000
грн.; кухня з вбудованою побутовою технікою (холодильник, мікрохвильова піч,
плита, витяжка), вартістю 5000 грн.; меблі для кухні (вир-во Італія) -вітальня
(креденс, стіл, 6 стільців, тумба, диван, журнальний столик), вартістю 75000
грн.; спальня вир-во Італія світло-зеленого кольору з ротангу (шафа - 2 шт.,
ліжко, тумба -2 шт.), вартістю 50000 грн.; диван шкіряний, розкладний світло-коричневого
кольору вир-во Італія, вартістю 10000грн.; стінка в дитячій кімнаті, вартістю
10000 грн., дитяче ліжечко з набором та тумба, вартістю 2000 грн.; тумба під
взуття, вартістю 7000 грн.; комплект в коридор із ротанга вир-во Італія (столик
під дзеркало, дзеркало, вішалка), вартістю 12000 грн.; картина "Собака з
дитиною", вартістю 5000 грн.; аксесуари для меблів (статуетки, картинки,
сувеніри), вартістю 1500 грн.; набір столових приборів „Цептер", вартістю
15000 грн.; люстра (3 шт.), вартістю 5000 грн.; люстра бра вир-во Італія
"МІКШОР" (2шт.), вартістю 2000 грн.; мотоцикл "Пежо",
вартістю 5000 грн.; мопед, вартістю 1500 грн.; килим світло-бежевого кольору,
вовна виробництва В`єтнам, вартістю 5000 грн.; гардини (на 4 вікна), вартістю
12000 грн.; автомобіль „Рено Кенго", 2004 року випуску білого кольору,
д.н. НОМЕР_3, двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5, зареєстрований на ім`я ОСОБА_8, вартістю
62550 грн.; автомобіль мікроавтобус КІА 2476, 2003 року випуску білого кольору,
д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, зареєстрований на ім`я ОСОБА_8, вартістю 33300 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначила, що з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 вона перебувала у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_8, від якого народилась дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження.

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_8 помер. Шостою Київською державною нотаріальною конторою заведено
спадкову справу № 936/06 до майна померлого ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,
який мешкав по день смерті в АДРЕСА_1

Також позивач
зазначає, що весь час з 1996 року по день смерті ОСОБА_8 вони проживали в одній
квартирі за адресою: АДРЕСА_2, вели спільне господарство, разом виховували
сина, спільно відпочивали, тобто були сім`єю та придбали спірне майно, яке
знаходиться у вищевказаній квартирі, а тому &frac12; частина набутого за час
спільного проживання майна повинна бути виключена із спадкової маси, а інша &frac12;
частина підлягає поділу між спадкоємцями першої черги, якими є батьки померлого
та його діти - син ОСОБА_9, 1988 р.н. та синОСОБА_10, 2001 р.н..

Тільки після смерті ОСОБА_8 позивачу стало
відомо, що стороною за інвестиційним договором від 22.01.2002 року укладеним
між ТОВ „Київ Житло-Інвест" та ОСОБА_2, за яким вона з ОСОБА_2 придбали
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 був не ОСОБА_8, а його батько ОСОБА_2, який
після сплати коштів за інвестиційним договором та отримання свідоцтва про право
власності на квартиру, подарував вищевказану квартиру ОСОБА_8.

Позвач вказує ще й на те, що
відповідач ОСОБА_2 не мав коштів для інвестування квартири і стверджує, що
кошти на інвестування квартири були її та ОСОБА_8, які ОСОБА_2 отримував від
сина і вносив їх у відповідності з вимогами інвестиційного договору, тому у
останнього не було волевиявлення на придбання квартири у власність, про що
також свідчить укладений вподальшому договір дарування квартири, який має бути
визнаний недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позов з викладених в ньому підстав та просила суд позов
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_11, їх
представник ОСОБА_6 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 в судовому
засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, зазначивши,
що позов є безпідставним, не обґрунтованим і повністю не доведеним. Так, у
матеріалах справи відсутні об`єктивні докази сумісного проживання позивачки та ОСОБА_8
з 1996 року по день смерті. Надане позивачем рішення Дніпровського районного
суду м. Києва за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_1 про стягнення боргу не є належним
доказом участі позивачки у придбанні батьком покійного ОСОБА_2 квартири. Щодо
вимоги позивача про зміну сторони у зобов`язанні з ОСОБА_2 на покійного ОСОБА_8, то вона теж не
підлягає задоволенню, оскільки цивільне законодавство не передбачає залучення
покійних до цивільних правовідносин та переведення на них прав та обов`язків сторони за договором. Вимога ж про визнання
недійсним договору дарування взагалі не грунтуються на вимогах законодавства,
оскільки позивачем не враховану ту обставину, що ОСОБА_2, бажав подарувати
квартиру сину і для останнього настали реальні правові наслідки - він отримав
квартиру у подарунок і за життя виказував бажання розторгнути цей договір та
повернути квартиру батьку.

Представник Органу опіки та
піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в судове
засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово
повідомлявся належним чином, в заяві на адресу суду просив розглядати справу у
його відсутність.

Треті особи Головне управління
юстиції у місті Києві та Закрите акціонерне товариство “Альфа-Банк” своїх
представників для участі в справі не направили, про день, час та місце розгляду
справи також неодноразово повідомлявся належним чином.

Враховуючи думку сторін та їх
представників, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності осіб, які
не з`явились на
підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8. Шостою Київською
державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 936/06 до майна
померлого ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, який мешкав по день смерті в
АДРЕСА_1

Померлий ОСОБА_8 та позивач
ОСОБА_1записані в свідоцтві про народження ОСОБА_5 як батько та мати.

Позивач на підтвердження заявлених
вимог щодо встановлення факту спільного проживання з покійним ОСОБА_2 з 1996
року по 30 жовтня 2006 року без реєстрації шлюбу надала суду фотокартки (Т. 3,
а.с. 113-137), однак самі лише фотокартки не можуть бути доказом проживання
однією сім`єю без шлюбу,
вони можуть свідчити про те, що покійний та ОСОБА_1 були знайомі, у них була
спільна дитина, вони разом з дитиною та без дитини декілька разів їздили
відпочивати та спілкувалися з приводу виховання дитини.

Договори з туристичними компаніями на
туристичні подорожі (Т.1, а.с. 101-109), які були здійснені разом з покійним
ОСОБА_2 та/або сином від першого шлюбу або другою дитиною, свідчать про те, що
покійний турбувався про здоров'я своїх дітей, відпочивав з ними, також брав з
собою у подорожі ОСОБА_1, однак і це не може бути доказом спільного проживання
з позивачкою, а тільки свідчать про їх знайомство та спільне проведення часу.

Відповідно до довідки ТОВ «Голден
Телеком» (Т. 2, а.с. 102) ОСОБА_1 була абонентом з 19.01.1999 року по
25.06.1999 року і рахунки за послуги зв`язку доставлялися на АДРЕСА_2, проте слід звернути увагу
на ту обставину, що в довідці вказано, що у реєстраційній картці абонента
вказана адреса доставки рахунків: АДРЕСА_2 тобто, підключаючись до мобільного
оператора зв'язку є можливість вказати, будь-яку адресу доставки рахунків,
навіть непов'язану з дійсним місцем проживання, а тому ці відомості не свідчать
про спільне проживання ОСОБА_1 з покійним ОСОБА_2 в період з 1996 року по день
смерті останнього.

Також необхідно звернути увагу на
довідки ДАІ (Т. 2, а.с. 89-91) відповідно до яких ОСОБА_2 мав право керувати
автомобілем Мерседес С 200, який був, 10.05.2002 року, зареєстрований на
ОСОБА_1, яка в свою чергу мала право керувати автомобілем Мерседес S 500, який
був зареєстрований на ОСОБА_2, 13.07.2004 року.

При цьому, слід зауважити, що саме
після народження сина від ОСОБА_2, ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження позивач
отримала право керування автомобілем ОСОБА_8, що може свідчити про те, що
останній турбувався про свого сина і надав позивачу сприятливі умови для
виховання своєї дитини в тому числі і шляхом передачі їй права керування
автомобілем. Між тим у довідці ДАІ також зазначено, що ще 10 автомобілів які
були зареєстровані на ОСОБА_8 в період з 1996 року по 2007 рік, тобто у той
самий період який позивачка зазначає як період спільного проживання, і тільки
право керування одним автомобілем ОСОБА_2 надав ОСОБА_1, а тому й до цих
доказів, наданих позивачем, суд ставиться критично, оскільки вони свідчать про
відсутність довірливих відносин, які мають бути між чоловіком і дружиною у
випадку проживання однією сім`єю.

Щодо показів свідків з боку позивача,
слід зауважити, що суд доволі критично оцінює їх, з огляду на те, що свідки
ОСОБА_13 та ОСОБА_15 працювали у позивача, допомогаючи доглядати дитину та
вести домогосподарство; свідок ОСОБА_16 є хрещеною матір'ю дитини позивачки та
покійного і тому, звісно, не може давати об'єктивні свідчення; свідок ОСОБА_17.
є близькою подругою позивачки, яка доречі пояснила лише те, що знала покійного,
спілкувалась з ним надаючи консультації з приводу бізнесу, а тому її пояснення
підлягають сумніву; свідок ОСОБА_22, яка працює дільничим лікарем педіатром
також підтвердила, що з позивачкою вона перебуває у дружніх стосунках і
допомогала останній доглядати за дитиною.

З наведеного вбачається, що позивачем
не надано об'єктивних доказів її сумісного проживання без шлюбу з ОСОБА_2 з
1996 року по день смерті останнього.

Разом з цим, під час розгляду справи
також встановлено, що до кінця 2001 року ОСОБА_2 знаходився в законному шлюбі
та проживав разом з дружиною, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу
між ОСОБА_2 та ОСОБА_29 від 30.10.2001 року (Т. 1, а.с. 114). При цьому,
позивачка в судовому засіданні підтвердила те, що й вона також до 2001 року
знаходилася в законному шлюбі.

Більш того, свідки ОСОБА_18
таОСОБА_19 які працювали разом з покійним показали, що бачили ОСОБА_1 разом з
покійним декілька разів на святах, ОСОБА_1 прийшла на фірму менеджером, однак
працювала недовго. Свідок ОСОБА_18 пояснив, що покійний не хотів оформлювати
жодних сімейних відносин, однак про причини таких побоювань він не розповідав,
а свідок ОСОБА_19 повідомила про те, що одного разу під час робочого дня
сказала ОСОБА_8, що приходила його дружина ОСОБА_30, після чого він дуже сильно
на неї нагримав і сказав щоб вона запам`ятала, що вона не його дружина, а лише
мати його сина.

Свідок ОСОБА_26 повідомив, що
знайомий з покійним з самого дитинства, дуже часто з ним бачились, спілкувались
про життя і напевно знає, що стосунків з позивачкою майже ніяких у покійного не
було, при цьому останній завжди казав йому, що ОСОБА_1 просить у нього гроші.

Свідок ОСОБА_21 показала, що також
дуже давно була знайома з покійним ОСОБА_2, їй відомо, що в нього була сім`я,
яка розпалась, а дещо пізніше він став батьком, проте на її питання про створення
нової сім`ї, покійний категорично заявив, що нової сім`ї не буде, жінка яка
народила йому сина є лише матір`ю.

Наведене вище в сукупності дає
підстави для висновку про те, що позивачка не змогла довести факт проживання
однією сім'ю з ОСОБА_2, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Щодо вимоги про визнання інвестором в
інвестиційному договорі № 14/22-7 від 22.01.2002 року, який був укладеним з ТОВ
“Київ Житло-Інвест” замість ОСОБА_2, покійного ОСОБА_2 Юрія Степановича, слід
зауважити наступне.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_2
літня людина, яка не могла мати достатньо коштів для придбання квартири і тому
інвестування в будівництво було здійсненно покійним ОСОБА_2 та нею, не
підтверджується жодним належним доказом по справі. Позивачка не змогла надати у
судове засідання будь-яких документів які підтверджують її рівень доходу та
рівень доходу покійного, між тим матеріали справи містять документи (Т. 1, а.с.
139-167), які свідчать про провадження ОСОБА_2 підприємницької діяльності та
про рівень його доходів який і дозволив придбати квартиру по вул. Панаса
Мирного в м. Києві та два машиномісця.

Разом з цим,
необхіно зазначити, що ст. 10 Закону України “Про інвестиційну діяльність”,
передбачає можливість здійснення інвестором інвестицій за власні та залучені
кошти.

Посилання позивачки на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2008 року, яким з неї на
користь ОСОБА_12 стягнено борг в сумі 200000,00 грн., які вона нібито позичила
для сплати за квартиру АДРЕСА_1 також є безпідставним, оскільки посилання в
рішенні суду на ту обставину, що ОСОБА_1 позичала гроші на придбання квартири
за конкретною адресою, вказано в описовій частині рішення де зазначено
обгрунтування позивачем заявлених вимог, натомість в частині рішення де зазначаються
встановлені судом обставини вказаний факт не встановлений, а зазначено лише
факт позики ОСОБА_1 грошей без зазначення для яких цілей вона їх позичає.
Тобто, суд розглянувши справу не зміг встановити, що ОСОБА_1 позичила у
ОСОБА_12 кошти саме на придбання квартири АДРЕСА_1

Заявлена ж позивачкою вимога про
зміну сторони у зобов'язанні з ОСОБА_2 на покійного ОСОБА_8 не грунтується на
вимогах чинного законодавства, яким встановлено, що сторона за будь-яким
договором має права та обов'язки; сторона за договором повинна мати цивільну
правоздатність та дієздатність; цивільна правоздатність фізичної особи
припиняється в момент її смерті, а отже цивільне законодавство не передбачає
переведення на покійних прав та обов'язків сторони за договором.

Позивачка також просить суд визнати
договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 недійсним,
посилаючись при цьому на вимоги ч. 5 ст. 203 ЦК України, у відповідності до
якої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,
обумовлені ними. Проте, під час судового розгляду ОСОБА_2 заявив, що він, як
власник квартири, бажав подарувати її своєму сину і скористався своїм правом.
Таким чином, реальні правові наслідки дарування для покійного ОСОБА_2 настали,
він отримав квартиру у подарунок і за життя не виказував бажання розірвати цей
договір та повернути квартиру батьку, який в свою чергу також не вчиняв жодних
дій щодо розірвання договору дарування.

Нарешті, щодо вимоги позивача про
визнання за нею права власності на майно, що знаходиться у квартирах за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, перелік якого наведено вище, слід зазначити, що
остання не надала суду жодних належних доказів, які б свідчили про фактичне
існування майна або наявності цього майна в квартирах де проживав покійний та
доказів про придбання нею цього майна. При цьому, суд вважає необгрунтованими
посилання позивачки на те, що відповідачі відібрали у неї ключі від квартири де
вона проживала і де залишилися всі ці речі та документи на них, оскільки, знову
ж таки позивачем, окрім пояснень, не надано належних доказів про це, якими в
даному випадку могли б бути її звернення до органів внутрішніх справ і суду з
приводу протиправної, на її думку, поведінки відповідачів.

Водночас, також необхідно зауважити,
що і допитані в судовому засіданні свідки не повідомили суду достовірних
відомостей про наявність майна та його придбання позивачем.

Таким чином, позивачка не змогла
довести факт фізичного існування майна на яке вона претендує та факт придбання
цього майна спільно з покійним ОСОБА_2 під час спільного проживання, а тому й
ці вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК
України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України
встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

З вищенаведеного вбачається, що
викладені позивачем в позовній заяві обставини, на які остання посилається як
на підстави правомірності заявлених вимог, не знайшли свого підтвердження під
час розгляду справи, а тому законних підстав для задоволення позову не
вбачається.

Також необхідно наголосити, що в
даному випадку жодні права неповнолітнього не порушені, оскільки останній,
поряд з іншими, є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_8

Враховуючи
викладене, керуючись ст. ст. 1, 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 209, 212 -
215, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах якого діє Орган опіки та
піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті
особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Закрите акціонерне товариство
“Альфа-Банк” про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, заміну
сторони в інвестиційному договорі, визнання недійсним договору дарування
квартири та визнання права власності на майно - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а
апеляційну скаргу протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м.
Києва.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, рішення набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ                                                                          М.І.
ОНІЩУК