У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 квітня 2008 року                                                                               м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,

Косенка В.Й.,

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

Патрюка М.В.,

Сеніна Ю.Л.,

Шабуніна В.М.,

Романюка Я.М,

розглянувши в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19 жовтня  2006 року та ухвали  Верховного Суду України від 9 лютого 2007
року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи : ОСОБА_3, приватний
нотаріус ОСОБА_4, про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 8 жовтня 2003 року він за договором купівлі-продажу
придбав у ВАТ “Оргтехавтоматизація”, головою правління якого був ОСОБА_3.,
нежилі приміщення площею 438,7 кв.м. за адресоюАДРЕСА_1,  в яких
розташував  тренажерний зал. Але  в
середині  придбаних ним нежилих
приміщень знаходилося приміщення АТС, власником якого  залишалося ВАТ “Оргтехавтоматизація”. Це
приміщення  створювало для нього  і
відвідувачів  тренажерного залу
різного роду  незручності, а тому він
звернувся до ОСОБА_3. із пропозицією продати
йому  приміщення АТС.
ОСОБА_3.,  погодився, але поставав перед
ним вимогу підписати з його товаришем і діловим партнером, ОСОБА_2., договір
позики на суму, еквівалентну 50 000 доларів США, не отримуючи  вказаної
суми  грошей. При цьому ОСОБА_3.
зазначив, що цей  договір  буде
виступати гарантом  того, що  він, ОСОБА_1. придбає у ВАТ “Оргтехавтоматизація”
приміщення АТС, а якщо ним не буде підписаний
вказаний договір позики, то він не продасть йому  приміщення АТС.

Таким чином, під указаним психологічним тиском ОСОБА_1.
був  вимушений підписати 17 листопада
2003 року з раніше йому незнайомим ОСОБА_2. фіктивний  договір позики, згідно з яким він  нібито
позичив у ОСОБА_2. суму грошей, еквівалентну 50 000 доларів США, і
тільки після цього ОСОБА_3. як голова правління ВАТ “Оргтехавторизація”,
діючи  від  імені
продавця, продав йому приміщення АТС за
договором від 21 червня 2004 року. У вказаному договорі було зазначено,
що він зобов'язується повернути суму готівкою.

Договір  був
фіктивний, і ОСОБА_3. запевнив  позивача,
що ніхто не буде вимагати повернення за
вказаним договором  коштів.

Позивач також
указує, що необхідності позичати
гроші в  ОСОБА_2. у нього не було,
оскільки на  придбання нежилих  приміщень
для  тренажерного  залу
він у  жовтні 2003 року  отримав кредит в АБ ”Атозазбанк” і на ці
кошти придбав указані приміщення. Просив суд визнати  договір позики недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 27
липня 2006 року позов задоволено: визнано недійсним договір позики, укладений
17 листопада                2003 року між
ОСОБА_1. та ОСОБА_2., посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського
міського нотаріального округу 17 листопада         2003 року за реєстром №1501.

Рішенням апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
19 жовтня           2006 року рішення
Київського районного суду м. Сімферополя від 27 липня           2006 року скасовано  та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
в задоволенні позовних  вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції,
ОСОБА_1. оскаржив його в касаційному порядку.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 9 лютого 2007
року відмовлено у відкритті касаційного провадження  у справі.

У скарзі ОСОБА_1. просить переглянути у зв'язку з
винятковими обставинами рішення апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від                    19 жовтня 2006
року та ухвалу судді Верховного Суду України від 9 лютого               2007 року, посилаючись на
неоднакове застосування судом касаційної інстанції одного і того самого  положення закону щодо визнання.

Обговоривши доводи
скарги, дослідивши  матеріали  справи, Судова палата у  цивільних справах  Верховного Суду України дійшла  висновку, що скарга у зв'язку з винятковими
обставинами не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 354 ЦПК України підставою оскарження у зв'язку з винятковими обставинами судових рішень у цивільних
справах після їх перегляду у касаційному
порядку є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одного i того самого положення закону.

Таких рішень касаційної
інстанції, якими б  було ухвалено
протилежне рішення внаслідок неоднакового застосування судами одного і того
самого положення закону заявником не надано.

У зв'язку з цим у
задоволенні скарги ОСОБА_1
про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення
суду  касаційної інстанції слід відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1
ст. 358 ЦПК України, розглядаючи справу в
порядку провадження  у зв'язку
з  винятковими обставинами, Верховний Суд
України має право постановити  ухвалу про
відхилення скарги  і залишення  рішення, ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 358,
359  ЦПК України, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України

ухвалила:

Скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу судді Верховного Суду України від 9 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий А.В. Гнатенко

Судді: М.І. Балюк

Н.П. Лященко

В.М. Барсукова

Л.І. Охрімчук

І.С.
Берднік

Ю.В. Прокопчук

Л.І. Григор'єва

М.П. Пшонка

В.І. Гуменюк

М.В. Патрюк

В.Г. Данчук             В.Й. Косенко

Я.М. Романюк        Ю.Л. Сенін

Є.Ф.  Левченко
Л.М.
Лихута

В.М. Шабунін