Справа
№2-4197/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М        У К РА Ї Н И

07
липня 2008 року

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого
судді Груіцької Л.О., при секретарі Панасюк К.П.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку
квартири, визначення порядку користування квартирою та вселення, -

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку
квартири, визначення порядку користування квартирою та вселення.

У
судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги і суду показав, що він
перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі, який потім було
розірвано 19.09.2007. За період спільного життя ними згідно договору
купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1. Але в при укладенні договору,
покупцем квартири була вказана лише його колишня дружина ОСОБА_2 Відповідачка в
теперішній час заперечує його право на частину даної квартири, та вважає, що
дана квартира повністю належить їй. Просить визнати за ним право власності на Ѕ
частку квартири АДРЕСА_1, вселити його в дану квартиру, визначити між сторонами
порядок користування даною квартирою, виділивши йому в користування кімнату
площею 16кв.м., а відповідачці кімнату площею 16,2кв.м., інші приміщення та
підсобні приміщення залишити в загальному користуванні.

Відповідачка
у судовому засіданні позов визнала та не заперечує проти його задоволення.

Суд,
вислухавши показання сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов
обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно
до ст.60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно
до ст.60 СК України, підставою набуття подружжям права спільної сумісної
власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження)
майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на
нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його
до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі
(договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще
не значить, що він є одноосібним власником майна.

Відповідно
до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно
до ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно
до ст.392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Судом
встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах до 19.09.2007р. За
період шлюбу, сторонами було набуте нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1,
відповідно до договору купівлі-продажу від 27.02.1998р., реєстрація права
власності оформлена лише на ім'я одного з подружжя - ОСОБА_2.

Право
власності позивача ОСОБА_1 не визнається відповідачкою ОСОБА_2

Вимоги
позивача в даній частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно
ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок
володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування
тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати
від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у
праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим
і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на
це майно.

Згідно
ст.382 ЦК України, власникам квартир у двох або багатоквартирному житловому
будинку належить на праві спільної власності приміщення загального
користування, які призначені для забезпечення
потреб всіх власників квартир.

Згідно
ст.383 ЦК України передбачає, що власник квартири має право використовувати
приміщення для особистого проживання.

Згідно
ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією
власністю за своїм розсудом.

Згідно
ст.4 Закону України «Про власність», власник за своїм розсудом володіє, користується
й розпоряджається належним йому майном.

Згідно
договору купівлі-продажу спірна квартира складається із двох житлових кімнат,
площею 16кв.м., 16,20кв.м. (а.с.5).

Позивач
і відповідачка прийшли до загальної угоди про встановлення порядку користування  квартирою, та розподілу особового рахунку по
комунальним платежам

Суд
вважає, що при таких обставинах можливо виділити позивачу в користування
кімнату площею 16кв.м., а відповідачці кімнату площею 16,2кв.м., інші
приміщення та підсобні приміщення залишити в загальному користуванні.

Позов в даній частині обґрунтований і знайшов своє підтвердження сукупністю
зібраних у справі доказів.

Позивач також просить вселити його до спірної квартири.

Згідно зі ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не
може бути примусово  позбавлений житла
інакше як на підставі Закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на
підставах і в порядку передбаченим законом.

Відповідно до ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником
житлового приміщення не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним
приміщенням.

При
таких обставинах, суд вважає, що вимоги позивача в даній частині обґрунтовані
та підлягають задоволенню.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст.8, 14, 15, 88, 130, 215, 217 ЦПК України,
ст.ст.60, 63, 65 СК України, ст.ст.16 ч.3, 358, 382, 383, 392 Цивільного
кодексу України, ст. 150 Житлового Кодексу України, ст.4 Закону України «Про
власність», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку квартири,
визначення порядку користування квартирою та вселення - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 до квартири
АДРЕСА_1.

Виділити в користування ОСОБА_1 в
квартирі АДРЕСА_1 кімнату розміром 16кв.м., а ОСОБА_2 кімнату розміром
16,2кв.м., залишивши інші приміщення та підсобні приміщення в загальному
користуванні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним
судом Донецької області. Заяву про апеляційне оскарження рішення Краматорського
міського суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються Апеляційному суду Донецькій області через
Краматорський міський суд.

Суддя

Рішення постановлено та надруковано в єдиному примірнику в нарадчій
кімнаті.

Суддя