Справа № 2-1875/2008 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2008 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі – Літвінов С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих адміністративним правоворушенням,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2008 року
ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих адміністративним правоворушенням в якому вказував, що в
ІНФОРМАЦІЯ_1
року о 09 годині відповідач незаконно продав
ОСОБА_3
за 300 грн. дві належні позивачу плити перекриття (що були розміщені в
АДРЕСА_1
), а саме: 1 залізобетонну плиту, розміром 6 х 1 м. та 1 – розміром 6 х 3 м.

Постановою Вознесенського МРВ УМВС України в Миколаївській області від
ІНФОРМАЦІЯ_2
року та постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від
ІНФОРМАЦІЯ_3
року за цим фактом в порушенні кримінальної справи за ст. 356 КК України було відмовлено.

В той же час вказані обставини підтверджені постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради Миколаївської області за
НОМЕР_1
від
ІНФОРМАЦІЯ_4
року, згідно якої адміністративну справу відносно
ОСОБА_2
за ст. 186 КпАП України було закрито в зв’язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В результаті правопорушення позивачу була завдана матеріальна шкода на 2479,20 грн.

Крім цього
ОСОБА_1
зазнав моральних страждань, що виразилися в тому, що внаслідок неправомірних дій
ОСОБА_2
позивач не має можливості добудувати гараж для власного автомобіля, крім цього відповідач ухиляється від виконання обіцянки щодо добровільного повернення належного позивачу майна.

Грошовий еквівалент моральної шкоди оцінює в 1000 грн.

Враховуючи вказані обставини,
ОСОБА_1
просив стягнути з
ОСОБА_2
матеріальну та моральну шкоду, а також всі сплачені позивачем судові витрати.

В попередньому судовому засіданні відповідач надав суду письмові заперечення (пояснення) по справі в яких позов не визнав, пояснивши, що він не має жодного відношення до спірних правовідносин, оскільки не був власником плит перекриття та не здійснював безпосереднього розпорядження цим майном. Водночас просив врахувати те, що факти, зазначені
ОСОБА_1
в позові не знайшли свого підтвердження під час проведення перевірок компетентними органами, а також те, що розписка про зобов’язання повернути майно позивачу написана ним під впливом помилки, тому не має правового значення для вирішення спору.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що він був власником двох плит перекриття (розміщених в
АДРЕСА_1
), а саме: 1 залізобетонна плита, розміром 6 х 1 м. була придбана ним в березні 2006 року у
ОСОБА_3
та 1 плита розміром 6 х 3 м. була придбана матір’ю
ОСОБА_1
, а в подальшому подарована останньому.

ІНФОРМАЦІЯ_1
року о 09 годині відповідач незаконно розпорядився майном, належним позивачу, продавши плити
ОСОБА_3
за 300 грн.

Оскільки
ОСОБА_2
не бажає в добровільному порядку повертати майно позивача, що змусило останнього звертатися до правоохоронних органів з метою захисту своїх прав та призвело до тривалого розгляду справи, тому
ОСОБА_1
просив про повне задоволення позову.

Представник позивача –
ОСОБА_4
та відповідач –
ОСОБА_2
– в судове засідання не з’явилися, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача –
ОСОБА_5
- в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

При цьому пояснив, що перевірки відносно
ОСОБА_2
за фактом самоуправства були проведені не об’єктивно, без врахування всіх обставин справи та наданих заінтересованими особами доказів.

Також вказував на те, що дійсно
ІНФОРМАЦІЯ_1
року відповідач продав
ОСОБА_3
за 300 грн. дві плити перекриття (що були розміщені в
АДРЕСА_1
).

Проте, просив врахувати наступні обставини:

•
вказані плити, а саме розмірами 6 х 1,2 м., 6 х 3 м. належали
ОСОБА_5
(що підтверджується відповідними фінансовими документами) та були розміщенні останнім на початку 90-х років біля дитсадка
НОМЕР_2
з відповідного дозволу керівництва цього закладу;

•
відповідач на підставі його дозволу продав плити та отримав кошти для передачі
ОСОБА_5
;

•
одна з плит мала розмір 6 х 1,2 м., а не 6 х 1 м., як зазначено позивачем, що достовірно вказує на те, що вона не належала
ОСОБА_1

Виходячи з такого, представник відповідача не вбачав підстав для задоволення позову.

Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважав можливим розглядати справу без участі представника позивача та відповідача.

Заслухавши позивача, представника відповідача, показання свідків
ОСОБА_6
,
ОСОБА_3
,
ОСОБА_7
, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а також матеріал
НОМЕР_3
г про відмову в порушенні кримінальної справи по факту заяви
ОСОБА_1
(далі – відмовний матеріал), суд прийшов до наступного.

1) в частині стягнення матеріальної шкоди:

Так, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1
року біля 09 години відповідач незаконно продав
ОСОБА_3
належну позивачу залізобетонну плиту перекриття розміром 6 х 1 м. (що була розміщена в
АДРЕСА_1
).

Вказані обставини знайшли своє повне підтвердження письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- показаннями свідка
ОСОБА_6
, яка підтвердила факт придбання позивачем в 2006 році у
ОСОБА_3
п’яти залізобетонних плит перекриття, розміром 6 х 1 м., одну з яких сторони договору розмістили біля огорожі дитсадка
НОМЕР_2
;

- показаннями свідка
ОСОБА_3
, який підтвердив те, що в серпні 2007 року він дійсно з дозволу
ОСОБА_2
вивіз в
АДРЕСА_2
дві плити перекриття, що були розміщені в
АДРЕСА_1
з метою використання для будівництва;

- копією постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради Миколаївської області за
НОМЕР_1
від
ІНФОРМАЦІЯ_4
року про закриття провадження по адміністративній справі відносно
ОСОБА_2
за ст. 186 КпАП України в зв’язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення (а.с.7);

письмовими доказами, що містяться у відмовному матеріалі:

- письмовими поясненнями
ОСОБА_3
, згідно яких в 2006 році він продав
ОСОБА_1
п’ять залізобетонних плит перекриття, розміром 6 х 1 м., одну з яких сторони договору розмістили біля огорожі дитсадка
НОМЕР_2
(а.с.11);

- письмовими поясненнями
ОСОБА_2
,
ОСОБА_5
, згідно яких відповідач з дозволу батька дійсно продав
ОСОБА_3
дві плити перекриття, розмірами 6 х 3 м. та 6 х 1 м., що були розміщені в
АДРЕСА_1
(а.с. 8-9);

- письмовими поясненнями
ОСОБА_8
,
ОСОБА_9
, згідно яких в серпні 2007 року ці особи на прохання
ОСОБА_3
вивезли в
АДРЕСА_2
дві плити перекриття, що були розміщені в
АДРЕСА_1
(а.с. 3, 12);

- письмовими поясненнями
ОСОБА_3
, згідно яких в серпні 2007 року він дійсно з дозволу
ОСОБА_2
вивіз в
АДРЕСА_2
дві плити перекриття, що були розміщені в
АДРЕСА_1
(а.с. 4);

- постановою від
ІНФОРМАЦІЯ_2
року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_2
за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України (а.с.14).

Інші, надані сторонами докази не спростовують встановлених судом обставин.

Своїми діями відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду.

З наданих сторонами довідок про вартість плит суд приймає до уваги, як такий, що відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України щодо письмових доказів прайс-лист
ІНФОРМАЦІЯ_5
від
ІНФОРМАЦІЯ_6
року (а.с.13), згідно якого вартість 1 м.2 плит перекриття станом на цю дату складала 119,76 грн., тому з врахуванням її розміру (6 х 1 м.) вартість останньої становила 718,56 грн.

Однак суд не може вважати доведеним факт належності позивачу плити перекриття, розміром 6 х 3 м., що була розміщена в
АДРЕСА_1
в зв’язку з наступним:

•
як вбачається з показань свідка
ОСОБА_6
, ця плита була придбана нею на початку 90-х років (що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру за
НОМЕР_4
від
ІНФОРМАЦІЯ_7
року), а в подальшому подарована сину -
ОСОБА_1
;

•
як вбачається з показань свідка
ОСОБА_7
, він, як дільничий інспектор міліції Вознесенського МРВ УМВС України в Миколаївській області, в серпні 2006 року проводив перевірку за фактом незаконного продажу
ОСОБА_2
плит, належних позивачу. Перевіркою було встановлено належність
ОСОБА_1
плити перекриття, розміром 6 х 3 м. Цей факт був встановлений дільничим на підставі наданого заявником фінансового документа - квитанції до прибуткового касового ордеру за
НОМЕР_4
від
ІНФОРМАЦІЯ_7
року);

•
проте, як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордеру за
НОМЕР_4
від
ІНФОРМАЦІЯ_7
року (а.с.9) цей документ був виданий особі на прізвище (російською мовою) «
Розмарица
» та підтверджує факт придбання останньою залізобетонної плити перекриття, розміром
6 х 1,5
м. за 3 465,34 руб.

Водночас постанова Вознесенського МРВ УМВС України в Миколаївській області від
ІНФОРМАЦІЯ_2
року та постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради Миколаївської області за
НОМЕР_1
від
ІНФОРМАЦІЯ_4
року не мають для суду преюдиціального значення, а є письмовими доказами, що оцінюються в сукупності з іншими наданими сторонами доказами.

Враховуючи те, що в частині встановлення власника плити, розміром 6 х 3 м. висновки перевірки ґрунтувалися лише на квитанції від
ІНФОРМАЦІЯ_7
року, тому вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

Позивач не довів належними доказами цих обставин, як це передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

За такого, враховуючи вимоги ст. 1166 ЦК України, на його користь з відповідача підлягає стягненню шкода в сумі 718,56 грн.

2) в частині стягнення моральної шкоди:

Положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачають право особи, якій завдана моральна шкода, вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі – Постанова) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством, зокрема: Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала
у зв’язку з протиправною поведінкою щодо неї самої
, членів її сім’ї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв’язку із знищенням чи пошкодженням її майна, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки ні Цивільний кодекс України, ні Кодекс України про адміністративні правопорушення, ні інші нормативні акти не передбачають відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення особою адміністративного правопорушення, що посягає на власність іншої особи, тим більше, що позивачем не надано доказів, що достовірно підтверджують факт наявності моральної шкоди, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлагають.

Відповідно до ст.ст. 79, ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) на користь позивача також підлягають стягненню сплачені останнім судові витрати, а саме:

- витрати на правову допомогу в сумі 60 грн.;

- державне мито в сумі 15 грн.;

- витрати з

інформаційно – технічного забезпечення розгляду справи в сумі 6 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди, завданої адміністративним правоворушенням
–
задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2

на користь

ОСОБА_1

матеріальну шкоду в сумі
718 (сімсот вісімнадцять) гривень 56 копійок.

В задоволенні позовної заяви
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням - відмовити
.

Стягнути з
ОСОБА_2

на користь

ОСОБА_1

витрати на правову допомогу в сумі
60 (шістдесят) гривень
, державне мито в сумі
15 (п’ятнадцять) гривень,
а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі
6 (шість) гривень,
а всього на суму
81 (вісімдесят одна) гривня
.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: