Справа № 2-22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р
А Ї Н И

02 липня 2008  року                                                                                                м.
Івано-Франківськ

Тисменицький
районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді                         Хоминець
М.М.

секретаря                                                  Гундич
Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисецької селищної
ради Тисменицького району, ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень селищної
ради, свідоцтва про право власності та стягнення моральної шкоди, -

в с т а
н о в и в :

Позивач
звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання незаконними рішень
Лисецької селищної ради Тисменицького району від 19.09.2005 р., яким
призупинено приватизацію його земельної ділянки, від 16.12.2005 р. у частині
затвердження акту № 10 від 02.11.2005 р. про вилучення у нього частини
земельної ділянки площею 0,065 га і передачу її ОСОБА_2, від 09.02.2006 р. про
визнання за ОСОБА_2 права власності на належну йому літню кухню; визнання
незаконним вказаного свідоцтва про право власності та стягнення із селищної
ради моральної шкоди. Після уточнення в судовому засіданні своїх позовних вимог
позивач просив також визнати незаконним рішення Лисецької селищної ради від
20.02.2005 р. щодо надання дозволу відповідачці ОСОБА_2 на приватизацію
земельної ділянки площею 0,065 га по вул. Франка в смт. Лисець Тисменицького
району.

Свій
позов обґрунтовував тим, що рішенням Лисецької селищної ради № 45 від
20.06.1986 р. йому надано дозвіл на будівництво літньої кухні на прибудинковій
земельній ділянці, ним виготовлено будівельний паспорт, будівництво погоджено з
районною архітектурою. Будівництво літньої кухні проводилось ним з 1987 р. до
1994 р., що підтверджується наявними у нього накладними на придбання
будматеріалів. Оскільки він більше 15 років користувався земельною ділянкою
площею 0,1805 га, що була надана йому для будівництва і обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1, і має першочергове право на передачу даної
земельної ділянки у власність, тому рішенням селищної ради від 22.12.2004 р.
йому передано у приватну власність земельну ділянку 0,1805 га. На його
замовлення було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання
і виготовлення документів, що посвідчують його право власності на земельну
ділянку 0,1805 га. Селищна рада відмовилась погоджувати виготовлену проектною
організацією технічну документацію і своїм рішенням від 19.09.2005 р.
призупинила приватизацію ним земельної ділянки. На підставі акту земельної
комісії № 10 від 02.11.2005 р. селищна рада без жодних законних підстав
прийняла рішення від 16.12.2005 р., яким затвердила вказаний акт і незаконно
вилучила у нього без його згоди земельну ділянку 0,065 га, яку передала
відповідачці ОСОБА_2 для обслуговування належної йому літньої кухні, йому
залишено у власності земельну ділянку 0,12 га для будівництва і обслуговування
житлового будинку. Своїм рішенням від 20.12.2005 р. селищна рада надала ОСОБА_2
дозвіл на приватизацію земельної ділянки 0,065 га, а рішенням від 09.02.2006 р.
визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, який є його
літньою кухнею. На підставі останнього рішення відповідачка отримала оспорюване
свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Вважає, що селищна рада своїми
рішеннями незаконно позбавила його права власності на належну йому літню кухню
і частину земельної ділянки, чим завдала йому моральної шкоди, що полягає у
душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із втратою свого майна та у
зв'язку з неправомірними діями відповідача, постійному знаходженні у
пригніченому, знервованому стані, що призвело до погіршення його, інваліда 2-ої
групи, учасника бойових дій, перестарілого, стану здоров'я. Спричинену моральну
шкоду оцінює у 5000 грн. Просив визнати незаконними вказані чотири рішення
селищної ради, отримане відповідачкою ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на
нерухоме майно та стягнути із селищної ради у його користь 5000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Позивач
та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і
просили їх задовольнити.

Представник
відповідача - Лисецької селищної ради - у судовому засіданні позов не визнав і
пояснив, що згідно дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок,
виданого виконкомом селищної ради 30.06.1999 р., позивач ОСОБА_1 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1. Згідно даних земельного кадастру за позивачем
рахується 0,12 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового
будинку і господарських будівель по вул. Франка та 0,23 га для ведення
особистого селянського господарства. Рішенням від 22.12.2004 р. позивачу
передано у приватну власність земельну ділянку АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку. Однак, позивач надав на погодження технічну
документацію на 0,1805 га, куди ввійшла і земельна ділянка, що знаходиться під
будинком, який побудований у шлюбі покійним сином позивача та його невісткою
ОСОБА_2 Тому рішенням від 19.09.2005 р. призупинено приватизацію земельної
ділянки позивача, а актом від 02.11.2005 р. позивачу залишено 0,12 га земельної
ділянки, якою він користувався, а відповідачці - 0,065 га для обслуговування
житлового будинку. Вважає всі оскаржувані позивачем рішення селищної ради
законними, тому просив у позові відмовити.

Відповідачка
ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що літня кухня, яку
позивач вважає своєю господарською будівлею, є житловим будинком, який
побудований нею у шлюбі з сином позивача у період з 1979 р. до 1987 р. Цей
будинок побудований за згодою позивача, однак, після смерті чоловіка у 1989 р.
відносини зі свекром погіршились, вже на протязі багатьох років він судиться з
нею. Вважає оскаржувані позивачем рішення селищної ради та отримане нею
свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.03.2006 р. законними,
просила у позові відмовити.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено,
що основним предметом спору по справі є право власності на житловий будинок
АДРЕСА_2, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить
відповідачці по справі ОСОБА_2 Позивач стверджує, що цей будинок є його літньою
кухнею, на будівництво якої він отримав відповідний дозвіл, у встановленому
порядку за погодженням з районною архітектурою виготовив будівельний паспорт на
будівництво господарської будівлі та в період з 1987 р. до 1994 р. побудував
літню кухню.

Встановлено,
що дійсно рішенням Лисецької селищної ради № 45 від 20.06.1986 р. (а.с.21)
позивачу дозволено побудувати літню кухню біля власного будинку, на будівництво
якої він виготовив будівельний паспорт за 1987 р. (а.с.13-17). Саме будівництво
велось молодим подружжям ІНФОРМАЦІЯ_1: сином позивача ОСОБА_3 і невісткою
ОСОБА_2, якими до смерті сина позивача, що настала у 1989 р., фактично
побудовано житловий будинок. Вказані обставини підтверджуються наступними
доказами: робочим проектом на газифікацію житлового будинку - літньої кухні за
1992 р., згідно якого ОСОБА_2 являлась замовником виконання робіт по
газифікації побудованого будинку (а.с.225-227); технічним паспортом на житловий
будинок АДРЕСА_2, який складається з гаражу, коридору, котельні, ванни, кухні,
трьох житлових кімнат загальною площею 100,3 кв.м. (а.с.217-219).

Рішенням
Тисменицького районного суду від 29.11.1996 р. (а.с.53-54) по справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення з будинку, на яке посилався позивач
та яким у його позові відмовлено, встановлено, що відповідачка проживає в
літній кухні на території господарства позивачів, між сторонами виник спір про
право власності на літню кухню, відповідачка окремо сплачує за користування
електроенергією, газом, являлась замовником на виконання робіт по газифікації
будинку-літньої кухні.

Згідно
виданого виконкомом Лисецької селищної ради 30.06.1999 р. дублікату свідоцтва
про право власності (а.с.22) позивач являється власником будинковолодіння
АДРЕСА_1, яке складається з одного житлового будинку; даного факту позивач не
оспорював.

З
огляду на ці встановлені обставини, з урахуванням того, що позивач погодився із
виданим йому правовстановлюючим документом, не оспорював його і не претендував
на визнання за ним права власності на літню кухню, суд не приймає до уваги
надані позивачем накладні, квитанції на придбання будматеріалів, тим більше, що
позивач не довів того факту, що вказані будматеріали він вклав саме у
спорудження спірного об'єкту нерухомості.

Суд
вважає, що оскаржуваним рішенням Лисецької селищної ради від 09.02.2006 р. про
визнання за ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок (а.с.103) та
отриманим відповідачкою на підставі вказаного рішення свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 23.03.2006 р. (а.с.223) прав позивача як
власника не порушено, тому позовні вимоги про визнання незаконним рішення від
09.02.2006 р. та свідоцтва про право власності до задоволення не підлягають.

Встановлено,
що рішенням Лисецької селищної ради від 22.12.2004 р. (а.с.101) позивачу
передано у приватну власність земельну ділянку АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку без зазначення розміру земельної ділянки.
Позивач не надав суду належного підтвердження свого права на земельну ділянку
площею 0,1805 га по вул. Франка в смт. Лисець. Наданий ним архівний витяг з
протоколу засідання виконкому Лисецької селищної ради від 29.09.1958 р.
(а.с.195), згідно якого позивачу додано 0,03 га до його присадибної ділянки
0,12 га, суд не може вважати належним доказом, оскільки встановлено, що дана
земельна ділянка 0,03 га у встановленому законом порядку в натурі не
виділялась, відсутній акт виносу меж земельної ділянки в натурі. Згідно даних
книги обліку платника податку (а.с.176), земельно-кадастрової книги (а.с.175)
та даних ДПІ в Тисменицькому районі за 2002, 2005, 2208 р.р. (а.с.178,214,216)
за позивачем рахувалось 0,12 га земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул. Франка та
0,23 га для ведення особистого селянського господарства; позивач як пенсіонер
звільнений від сплати земельного податку за вказані 0,35 га.

Однак,
позивач надав на погодження у селищну раду технічну документацію на
приватизацію 0,1805 га земельної ділянки по вул. Франка, куди ввійшла і
земельна ділянка, що знаходиться під будинком відповідачки ОСОБА_2 Оскільки
відповідно до вимог ст.120 ЗК України відповідачка набуває права користування
тією частиною земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, що належить їй
на праві власності, та частиною земельної ділянки, яка необхідна для
обслуговування будинку, то оскаржуваним рішенням відповідача від 19.09.2005 р.
(а.с.105) обґрунтовано призупинено приватизацію земельної ділянки позивача, а
актом від 02.11.2005 р. (а.с.100), що затверджений оскаржуваним рішенням від
16.12.2005 р. (а.с.104), позивачу залишено 0,12 га земельної ділянки для
будівництва і обслуговування житлового будинку, якою він фактично користувався,
а відповідачці - 0,065 га для обслуговування житлового будинку. Останнім
оскаржуваним рішенням селищної ради від 20.12.2005 р. (а.с.102) відповідачці
ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,065 га для
обслуговування житлового будинку.

Суд
вважає, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем відповідно до вимог
чинного земельного законодавства та прав позивача як землекористувача і
власника не порушують. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними вказаних рішень відповідача слід відмовити. Не підлягає до
задоволення і похідна позовна вимога про відшкодування моральної шкоди.

На
підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 321, 331, 386 ЦК України, ст.120 ЗК
України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і
ш и в :

Відмовити
у позові ОСОБА_1 до Лисецької селищної ради Тисменицького району, ОСОБА_2 про
визнання незаконними рішень селищної ради, свідоцтва про право власності та
стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання заяви про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, рішення
набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне
оскарження рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області може
бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються через Тисменицький районний суд.

Головуюча                                                                                                                         М.М.Хоминець

Копія
вірна:

Суддя                                                                                                                               М.М.Хоминець