Справа № 2-141/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 року     Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим

у складі:
головуючого судді - Слєзко Т.В.,

при секретарі -
Воробйової О.І.,

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Закритого
акціонерного товариства «Кримкурортстрой», дочірнього підприємства
«Ремонтно-будівельне управління» Закритого акціонерного товариства
«Укрпрофздравниця», Гаспринської селищної ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-ті особи -
Бюро технічної інвентаризації м. Ялта, виконавчий комітет Ялтинської міської
ради, товариство з обмеженою відповідальністю «ВЛВ», дочірнє підприємство
«Клінічний санаторій «Місхор», про визнання незаконним свідоцтва про право
власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним
свідоцтво про право власності від 17 листопаду 2006р. за № 22425-І, видане
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, в рівних долях. Крім того, просить
визнати її право власності на цю квартиру. Вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_7
виплатив повнУ вартість вказаної квартири по договору, але помер, і квартира не
була йому надана. Так як вона була дружиною покійного, то квартира повинна
належить їй.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛВ» підтримав позов.

Відповідачі
та представник санаторію «Місхор» проти позову заперечували, так як порушень
законодавства при отриманні квартири ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не було. Представники Гаспринської селищної ради, виконавчого
комітету Ялтинської міської ради, Бюро технічної інвентаризації м. Ялта згодні
розглянути справу на розсуд суду.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінив докази у сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за
наступними підставами.

Відповідно
до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом
встановлено, що 27 вересня 1999р. між ОСОБА_7 та товариством з обмеженою
відповідальністю «ВЛВ» був укладений договір про спільну діяльність - часткову
участь у будівлі житлового будинку, відповідно до якого «ВЛВ» уступає права на
квартиру АДРЕСА_1, що виникли з договору № 33 від 10 липня 1992р. між «ВЛВ» та
трестом «Кримкурортстрой». Договором за № 33 було передбачено, що «ВЛВ» приймає
фінансову часткову участь в будівництві житлових будинків та здійснює поставку
запасних частин та деревини, будівельних матеріалів, автомашин, за що отримує
квартири, у тому числі зазначену. Листом від 27 вересня 1999р.
«Кримкурортстрой» підтвердив, що «ВЛВ» свої обов'язки по договору виконало.

Протоколом
розподілу квартир від 03 грудня 1999р. між «Кримкурортсрой» та «ВЛВ» був
узгоджений розподіл квартир по будинку, але конкретні номера квартир були
зазначені «ВЛВ» у односторонньому порядку, про що свідчить дописка на
протоколі, завірена печаткою.

В
будь-яких правовідношеннях зі сторонами по цієї справі позивачка взагалі не
перебувала.

Сторони
по справі так і не надали суду доказів, у якому саме конкретному об'єму повинні
були виконати свої зобов'язання по договорам ОСОБА_7 та «ВЛВ». Будь-яка звірка
взаєморозрахунків не проводилася.

Відповідно
до свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Але до своєї смерті між
ним та позивачкою 30 травня 1992р. був укладений шлюб, що зазначено у свідоцтві
про укладення шлюбу.

Спірну квартиру санаторій «Місхор» отримав на підставі договору про
часткову участь, що був укладений 03 грудня 2003р. між ним та
«Ремонтно-будівельним управлінням» Закритого акціонерного товариства
«Укрпрофздравниця»». Рішенням від 27 грудня 2005р. між сторонами було узгоджена
передача квартири санаторію.

Між ОСОБА_5 та «Клінічним санаторієм «Місхор», що розпоряджувався на той
час спірною квартирою, був теж укладений договір, відповідно до якого ОСОБА_5
касовими ордерами від 09 серпня 2004р. та від 11 липня 2005р. сплатив оговорену
суму за квартиру.

17 листопаду 2006р. ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, виконавчим комітетом Ялтинської міської
ради було видане свідоцтво про право власності.

Згідно ст. ст. 13, 41 Конституції України, держава забезпечує захист прав
усіх суб'єктів права власності. Право приватної власності є непорушним.
Аналогічна правова норма щодо права власності встановлена ст. 321 ЦК України.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Таким чином, позов не може бути задоволеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 41 Конституції України,
ст. ст. 321, 1261 ЦК України ст.ст. 60, 61, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У
позові ОСОБА_4 до Закритого акціонерного товариства «Кримкурортстрой», дочірнього
підприємства «Ремонтно-будівельне управління» Закритого акціонерного товариства
«Укрпрофздравниця», Гаспринської селищної ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-ті особи -
Бюро технічної інвентаризації м. Ялта, виконавчий комітет Ялтинської міської
ради, товариство з обмеженою відповідальністю «ВЛВ», дочірнє підприємство
«Клінічний санаторій «Місхор», про визнання незаконним свідоцтва про право
власності, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено у порядку та строки, встановлені ст. ст. 294 -
296 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя