У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 травня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Данчука В.Г.,
Косенка В.Й.,-

розглянувши
справу за позовомОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру та визнання права власності на Ѕ частину квартири,

в с т а н о в и л а:

У березні 2007 року ОСОБА_1звернувся із зазначеним
позовом посилаючись на те, що з 1996 року він з відповідачкою перебуває у
фактичних шлюбних відносинах. До 2005 року вони разом проживали у квартирі
АДРЕСА_1. З 2005 року - у квартирі АДРЕСА_2. Сторони вели спільне господарство
та спільно розпоряджалися нажитими доходами і майном. Разом з ними проживала
неповнолітня донька відповідачки ОСОБА_3. Починаючи з 2000 року протягом
тривалих проміжків часу ОСОБА_2. знаходилась на заробітках за межами України.
ОСОБА_1весь цей час опікувався донькою відповідачки. 5 березня 2002 року між
ОСОБА_2. та ВАТ “Тернопіль-Готель” був укладений договір про дольову участь у
переобладнанні під житлові приміщення частини корпусу готелю “Галичина”, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На виконання умов цього договору позивач від
імені відповідачки вніс в касу ВАТ “Тернопіль-Готель” 91 149 грн. Однак,
відповідачка ОСОБА_2. 29 квітня 2004 року отримала свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_2. Позивач вважає, що оскільки сторони проживали
разом однією сім'єю,  тому за рахунок
спільних коштів набули однакове право на спірну квартиру. Враховуючи викладене,
ОСОБА_1просив задовольнити його позовні вимоги та визнати свідоцтво про право
власності на квартиру, видане на ім'я ОСОБА_2., недійсним і визнати за ним
право власності на Ѕ частину квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 7 червня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2007 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Доводи скарги висновків суду не спростовують. Підстав для їх скасування
не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_1відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 7 червня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 18 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
В.Г. Данчук

В.Й. Косенко