Справа № 22-ц-99
2008р.                           Головуючий
у 1-й інстанції      Ярошенко Т.О.
Категорія 19                                                   Суддя-доповідач
У Х В А Л А

іменем   України

22 січня 2008 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого
- Смирнової Т.В.

суддів
-  Данильченко Л.О., Ільченко О.Ю.

з
участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

та
осіб, які беруть участь у справі - апелянта ОСОБА_1.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою     ОСОБА_1 на рішення Охтирського
міськрайонного суду від 10 грудня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління
юстиції, третя особа: Охтирське управління державного казначейства Головного
управління Державного казначейства України в Сумській області, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У
вересні 2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з вищезазначеним позовом,  обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішення
Охтирського міського суду від 24 вересня 2001 року про стягнення на користь
ОСОБА_1. суми коштів 2871,45 грн. було виконано у повному обсязі лише 27 лютого
2007 року.

Позивач
вважав, що у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду йому завдано
матеріальну шкоду у розмірі 5114,46 грн., що складається з інфляційних збитків
2152,54 грн. та упущеної вигоди 2961,92 грн., та моральну шкоду у розмірі 7000
грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду від 10 грудня 2007 року в задоволенні позову
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду першої інстанції та
постановити нове рішення, яким стягнути матеріальну шкоду у сумі 5114.46 грн.,
моральну шкоду у розмірі 7000 грн., витрати на поїздки до апеляційного суду у
сумі 283,64 грн., витрати на ІТЗ у двох справах у сумі 60 грн., судові витрати
у сумі 138,5 грн.

Апелянт
вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи,
порушено норми матеріального і процесуального права. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує на підставі ст. 56 Конституції України.

При
цьому апелянт зазначає, що висновок суду про те, що державні виконавці діяли у
відповідності із законом, є невірним, і позивач надавав докази того, що
державні виконавці протягом п'яти років порушували закон.

Також
апелянт не згоден з висновком суду, що відшкодування витрат на поїздки до суду
не передбачено Законом «Про виконавче провадження», і зазначає, що це передбачено
ч. 2 ст. 86 названого Закону, а крім того, п.3 ч.3 ст. 79 ЦПК України, ст. 85
ЦПК України

Крім
того, апелянт вважає, що він має право на відшкодування інфляційних збитків та
упущеної вигоди, оскільки це є матеріальними збитками завданими йому внаслідок
неправомірних дій та бездіяльності державних виконавців.

Також
апелянт вважає, що суд необґрунтовано відмовив у стягненні моральної шкоди, і
не врахував того, що на звернення ОСОБА_1. начальник ДВС не реагував належним
чином, а неодноразовими безпідставними зупиненнями виконавчого провадження йому
було завдано значної моральної шкоди, оскільки він відривався від звичайного
життя, звертався до різних інстанцій, отримував нервові стреси.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги,
заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1., який частково підтримав свою
апеляційну скаргу, просив притягнути в якості відповідача Державне казначейство
України та в якості третіх осіб державних виконавців, рішення скасувати, а
справу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів
спричинення йому матеріальної шкоди діями посадових осіб ВДВС, що винних дій
відповідача не встановлено, а крім того, відшкодування такої шкоди не передбачено
Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія
суддів вважає, що такий висновок суду є помилковим в зв'язку з наступними
підставами.

Так,
невмотивованим є висновок суду про те, що відшкодування шкоди не передбачено
Законом України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 86
даного Закону, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним
особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в
порядку, передбаченому законом.

Суд
не зазначив, чому на спірні відносини не розповсюджується дія цієї норми, на
яку посилався позивач, та не зазначив, який порядок відшкодування встановлений
законом.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про
державну виконавчу службу»,  шкода,
заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок
держави.

Статтею
56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної
шкоди, завданої незаконними рішення, діями чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при
здісненні ними своїх повноважень.

Вбачається,
що позов ОСОБА_1. заявлено на підставі даної статті Конституції України, але
всупереч цьому суд першої інстанції ніяким чином не обґрунтував своєї позиції
щодо того, чому відносно ОСОБА_1. не може бути застосована саме ст. 56
Конституції України, яка є нормою прямої дії.

За
викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив
справу без участі належного відповідача, яким в даному випадку є Державне
казначейство України, оскільки мова йде про відшкодування за рахунок держави
шкоди, завданої посадовими особами органу державної влади. А тому Охтирське
управління державного казначейства, яке брало участь як третя особа, не може
бути належною стороною.

Крім
того, в даному випадку є підстави для притягнення в якості третіх осіб
державних виконавців, які проводили виконавчі дії по виконавчому провадженню у
справі за позовом ОСОБА_1., однак суд не притягнув цих осіб до участі у
справі.

В
зв'язку з вищевикладеним, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути
справу по суті, оскільки судом першої інстанції не були залучені до участі у
справі належні особи, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України.
рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції  в іншому складі суду.

Керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.5, 311 ч.1 п.4, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів:

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду від 10 грудня 2007 року в даній справі  скасувати, а справу направити на новий
розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала набрала законної сили, але може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий
-

Судді
-