29 жовтня    2008 року                                                                   м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчої
дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності України, відкритого акціонерного товариства
"ЧеЗаРа" про стягнення коштів за касаційною скаргою виконавчої
дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності України на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської
області від 13 березня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  виконавчої дирекції Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
України, посилаючись на те, що висновком лікувально-консультативної комісії
(далі - ЛКК) від 18 листопада 2005 року № 2130 йому була протипоказана важка
праця строком на 1 місяць, починаючи з 21 листопада 2005 року.
Відповідно до наказу відкритого акціонерного товариства "ЧеЗаРа",
в якому він працює токарем-розточувальником, з 21 листопада 2005 року до               21 грудня 2005 року його
звільнено від тяжкої праці, шкідливих умов праці та нічних змін з доплатою до
середнього заробітку протягом 2 тижнів.
У сплаті компенсації втрати заробітної плати за
весь період звільнення його від тяжкої праці йому відмовлено.
Вважаючи таку відмову незаконною, посилаючись на ст. 170 КЗпП України та
положення Закону України "Про  загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у  зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (далі -
Закон), просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому
допомогу по тимчасовій непрацездатності
в розмірі 846 грн. 84 коп.
У процесі розгляду справи судом залучено до участі в ній як співвідповідача
відкрите акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю "ЧеЗаРа".
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13
березня 2007 року, позов задоволено, ухвалено стягнути з відкритого
акціонерного товариства "ЧеЗаРа" на користь позивача вказану допомогу
в розмірі 846 грн. 84 коп.  та на користь
держави судові витрати.

В обгрунтування касаційної скарги виконавча дирекція
Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності України
посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального права та ставить питання про
скасування судових рішень  і ухвалення
нового рішення.

Касаційна скарга  підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи на користь позивача допомогу  з тимчасової втрати працездатності, суди
першої та апеляційної інстанцій фактично посилалися на ст. 27, п. 6 ч. 1  та ч. 8 ст. 35 указаного Закону,                п. 2.13 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованого Міністерством юстиції
України 4 грудня 2001 року за
№ 1005/6196,  та
виходили з того, що позивач має право на одержання  допомоги
по тимчасовій непрацездатності, обов'язок надання якої позивачу лежить
на страхувальнику - відкритому акціонерному товаристві "ЧеЗаРа",
оскільки висновок ЛКК є відповідним документом, що засвідчує тимчасову
непрацездатність громадян.

Проте з
такими висновками судів погодитись не можна.

Частина 1 ст. 170 КЗпП України формулює обов'язок власника переводити
працівника на іншу, більш легку роботу відповідно до медичного висновку.

Висновок про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу надає ЛКК
лікувальної установи за місцем проживання або роботи працівника.

Частина 2 ст. 170 зазначеного Кодексу передбачає збереження за
працівниками, переведеними на більш легку нижчеоплачувану роботу згідно з
медичним висновком, попереднього середнього заробітку упродовж 2 тижнів з дня
переведення, якщо інше не передбачено законодавством.

Інше передбачено законодавством лише для працівників, що втратили
працездатність у зв'язку із захворюванням на туберкульоз або у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві чи професійним захворюванням, перелік яких
затверджено постановою Кабінету Міністрів України
від                 8 листопада 2000  року №
1662,  і переведених у
зв'язку із цим на іншу більш легку роботу. Для таких працівників зберігається
попередній середній заробіток  на весь
час виконання нижчеоплачуваної  роботи
або  надається матеріальне   забезпечення   за
загальнообов'язковим   державним
соціальним страхуванням. Норма ч. 2 ст. 170 КЗпП України відповідає
загальному положенню ч. 1 ст. 114 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, висновком ЛКК  від 18 листопада 2005 року № 2130 позивачу
було протипоказано важку працю строком на
1 місяць у зв'язку з діагнозом, пов'язаним з апендицитом і перитонітом,
та проведенням відповідної операції. Зазначене захворювання             ОСОБА_1 не відноситься до
професійних захворювань чи туберкульозу.

Відповідно до наказу відкритого акціонерного товариства
"ЧеЗаРа"  позивача звільнено
від тяжкої праці, шкідливих умов праці та нічних змін з 21 листопада 2005 року
до 21 грудня 2005 року зі збереженням
середнього заробітку протягом 2 тижнів на підставі ч. 2 ст. 170 КЗпП
України.

Суди вказаних положень законодавства й обставин справи  не врахували, у порушення ст. 213 ЦПК України
вирішили справу,  неправильно
застосувавши норми  матеріального
права  та безпідставно застосувавши до
спірних правовідносин  зазначений Закон,
що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення
підлягають скасуванню з підстав, визначених ч. 2 ст. 338  ЦПК України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. ст.  336, 338 ЦПК України, колегія
суддів Судової  палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у
х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчої
дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності України задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13 грудня     2006 року
та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від                      13 березня 2007 року
скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.  Ярема

Судді Верховного Суду України:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук   Я.М. Романюк