Справа №
22-ц-21/2008 р.   Головуючий у 1
інстанції  Федик Л.І.
Категорія 26   Доповідач В.А. Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2008 р.         м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого   Девляшевського В. А.,

суддів:           Беркій О.Ю.,  Матківського Р.Й.,

секретаря        Юрків І.П.,

з участю:      відповідача     - ОСОБА_1,
та її

представника  -          ОСОБА_2;

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Калуського міськрайонного суду від 02 листопада 2007 року, -

встановила:

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02.11.2007
року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволено. За позивачем в порядку спадкування
визнано право приватної власності на '/г частину будинковолодіння АДРЕСА_1.
Місцевий суд дійшов до висновку про те,
що ОСОБА_4 у встановлений
законом строк прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_5 Суд I-інстанцїї
вважав,  що в склад спадщини,  яка відкрилась,  входило не тільки 1/5 частина квартири №41
будинку АДРЕСА_1,  а й 1А частина
згаданого вище будинку,  збудованого за
час перебування в шлюбі ОСОБА_5 і ОСОБА_6

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 посилається
на те,  що суд І-інстанції безпідставно

не прийняв до
уваги важливі обставини. Зазначає,  що
суд помилково вважав ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем,  який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5
Крім того,  вказує,  що ОСОБА_6 відмовився від спадщини після
смерті дружини через 10 років,  що
суперечить ч.1 ст.1173 ЦК України. На думку апелянта,  ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину,  а його дочка - ОСОБА_3 не вчинила дій,  які б
свідчили про прийняття нею спадщини. ОСОБА_1 також
зазначає,  що ОСОБА_3 було пропущено
3-х річний строк позовної давності. Вважаючи оскаржене рішення незаконним і
необгрунтованим,  ОСОБА_1 просив його
скасувати,  ухваливши нове рішення,  яким відмовити ОСОБА_3 у позові.

В засіданні Апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу з наведених підстав
підтримали.

ОСОБА_1
крім того пояснила,  що познайомилась
з ОСОБА_7 в січні 1998 року,  а з липня
1998 року почала з ним спільно проживати. В грудні 1999 року вони одружились,  і проживали спільно у будинку АДРЕСА_1.
Апелянт зазначила,  що ОСОБА_6 останні
роки з дружиною - ОСОБА_5 проживали окремо. ОСОБА_5 проживала і була
зареєстрована у квартирі №41 будинку АДРЕСА_1. Там вона проживала до своєї
смерті з дочками. ОСОБА_1
та її представник вказали,  що
оскільки ОСОБА_6 після смерті дружини - ОСОБА_5 проживав у будинку АДРЕСА_1 і
оформив свідоцтво про право власності на цей будинок у 1998 році на себе,  то названий жилий будинок у 1998 році його
дочка ОСОБА_3 після
смерті матері не успадкувала. На їх думку,
все спадкове майно,  яке
залишилось після смерті ОСОБА_5,  в тому
числі і 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 успадкував ОСОБА_6,  оскільки він фактично вступив в його
управління,  вносив кошти на його
утримання. Тому вони просили задовольнити апеляційну скаргу.

Представник
ОСОБА_4 доводи
Апеляційної скарги заперечила,  пояснивши,  що дійсно останні роки їх мати - ОСОБА_5
проживала в квартирі АДРЕСА_2,  оскільки
фактично припинила шлюбно-сімейні відносини з ОСОБА_6 Представник позивача
зазначила,  що ОСОБА_3 за два місяці до
раптової смерті матері виїхала тимчасово по гостьовій візі за кордон,  і з об'єктивних причин не могла прибути у
Калуш на її похорон. Однак,
вказала,  що ОСОБА_4 весь час була
зареєстрована у згаданій вище квартирі,
надавала кошти на її утримання. Представник позивача також
пояснила,  що за довіреністю ОСОБА_4 її батько вів
справи по оформленню спадкових справ дочки у нотаріальній конторі,  подавши при цьому заяву про неприйняття ним
спадщини. Тому вважає,  що за наведених
обставин суд правильно визнав за ОСОБА_3

право на 1/2 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті її матері.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_1
та її представника,  пояснення
представника ОСОБА_4,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_4 27.10.2006 року було видано
свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 після смерті
її матері (копія свідоцтва - а.с. 10). Це свідоцтво ніким не оспорюється. Тому
посилання апелянта на те,  що ОСОБА_3 не прийняла
спадщину,  є безпідставними. Згадане
свідоцтво видано за згодою батька ОСОБА_4,  який своєю заявою (а.с.46) підтвердив,  що він не прийняв спадщину після смерті
дружини - ОСОБА_5 За наведених обставин твердження ОСОБА_1 та її
представника про те,  що ОСОБА_6 на
протязі шести місяців з дня відкриття спадщини вступивши у володіння,  успадкував все майно після смерті ОСОБА_5,  є голослівними,  не доведеними об'єктивними доказами.

З матеріалів даної справи та копії спадкової справи
вбачається,  що ОСОБА_6,  який проживав окремо від дружини
ОСОБА_5,  ніколи не звертався із заявою
про прийняття спадщини після її смерті.

З'ясовано,  що будинок АДРЕСА_1
збудовано спільно ОСОБА_7 і ОСОБА_5 за період перебування у шлюбі. Цей будинок
був завершений у 1989 році.

У 1989 році названий будинок було газифіковано,  а в 1991 році - проведено світло. Зазначені
факти вбачаються з копії довідок та квитанцій (а.с.17-19). За наведених
обставин цей будинок належав порівну на праві власності ОСОБА_6 і ОСОБА_5,  незважаючи на те,  що свідоцтво про права власності на нього від
14.04.1998 року було видано тільки ОСОБА_7 (копія свідоцтва - а.с.11).

Оскільки з свідоцтва,  виданого
Калуською державною нотаріальною конторою 27.10.06 року вбачається,  що ОСОБА_3
успадкувала 1/5 частину квартири,
яка належала матері,  то вона
успадкувала й інше майно після смерті ОСОБА_5,
тобто 1/2  частину будинку
АДРЕСА_1.

Такий висновок випливає з того,  що
згідно ст.548 ЦК України
1963 року (ст.1268 ЦК України
2004р.) не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями.

Крім того,  згідно ч.2 ст.553 ЦК України 1963
року вважається,  що ОСОБА_6 відмовився
від спадщини,  оскільки ним не було
вчинено жодної з дій,  що свідчать про
прийняття  спадщини   (ст.549
ЦК  України   1963  року).
Відмова  від  спадщини
згідно

законодавства є
безумовною,  адже відмова від прийняття
частини спадкового майна не допускається.

Приймаючи до уваги наведене вище,  колегія суддів вважає,  що рішення по даній справі про задоволення
позову ОСОБА_4 постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального
права. Доводи апелянта висновків суду І-інстанції не спростовують. Тому підстав
для скасування оскаржуваного рішення не має.

Керуючись ст.
307; 308; 319,  325; ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Калуського міськрайонного суду від 02 листопада 2007 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно,  однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох
місяців після дня її проголошення.