Справа № 2 - 1178/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 серпня  2008 року

Суворовський  районний суд міста Одеси в складі:

головуючого    судді
-          Кисельова В.К.

при секретарі                 -         Голованець  Н.Б.

за участю позивачки - ОСОБА_1,
третьої особи - ОСОБА_2.

представника позивачки - ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_6

про визнання
недійсним договору  дарування, повернення
майна у власність, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору  дарування, повернення майна у власність.

Первісні
позовні    вимоги    були обґрунтовані тим, що 11 липня 2007р.
між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_6 був укладений договір дарування житлового
будинку з надвірними господарським спорудами по АДРЕСА_1, що складається з
однієї кам'яної будівлі, житловою площею 32,4 кв.м., позначеної на схематичному
плані літ. „Б”, та господарських будівель „Е”- літня кухня, „Д”- альтанка, „Г”-
вбиральня, № 1- огорожа, 1- мостіння, які розташовані на земельній ділянці
площею 333 кв.м.  Позивачка стверджувала,
що вона не усвідомлювала, що робить дарування єдиного місця проживання і вона
бажає повернути житловий будинок у своє законне домоволодіння.

18.10.2007р.
позивачка зверталась до відповідачки з проханням розірвати договір дарування
від 11.07.2007р. і відмінити нотаріальні дії щодо відчуження будинку.
Відповідачка написала заяву, в якій вона відмовилась від дарування, однак до
нотаріуса не пішла. На підставі викладеного, позивачка просила розірвати
договір дарування.

Ухвалою суду від
14.08.2008р. вищевказані позовні вимоги були залишені без розгляду.

В процесі
розгляду справи, судом, на підставі ухвали суду від 21.07.2008р.  була об'єднана вищевказана справа зі справою
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору  дарування, повернення майна у власність.
Вищевказані позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачка з її сестрою
ОСОБА_2. люди похилого віку і потребують постійного нагляду та догляду.
Позивачка з сестрою родом з Румунії, і в них було бажання продати будинок та
повернутися на батьківщину. В зв'язку з цим, вони попросили ОСОБА_6 допомогти
їм продати будинок та відправити їх на батьківщину. ОСОБА_6 дала згоду та
пообіцяла відправити їх до Румунії. При цьому, відповідачка пояснила, що
документи на будинок дужі старі  і їх
необхідно поновити. Для цього вони пішли до нотаріуса і зробили довіреність на
ім'я відповідачки. Однак пізніше з'ясувалась, що позивачка окрім довіреності
підписала договір дарування. Позивачка стверджувала що вона і не мала жодного
наміру дарувати відповідачці будинок. Після того, як позивачка дізналась, що
вона подарувала будинок, вона запропонувала відповідачці піти до нотаріуса і
анулювати договір дарування, однак відповідачка відмовилась.

На підставі
викладеного, позивачка просила визнати недійсним договір дарування, укладений
між нею та відповідачкою, а також поновити за нею право власності на
вищевказаний будинок.

В судовому
засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона
познайомилась з відповідачкою, яка їй почала допомагати. Відповідачка з початку
знайомства з позивачкою, приділяла достатньо уваги позивачці, а такої  її сестрі.
ОСОБА_6 надавала їм допомогу у домашньому господарстві, надавала їм
продукти харчування. Крім того, від відповідачки до них приходила її
прибиральниця, яка їм декілька раз допомагала прибирати по дому, готувала їм.
Окрім прибиральниці  до них приходила
медсестра, яка зробила позивачці курс лікувальних процедур.  В зв'язку з тим, що відповідачка допомагала
позивачці та її сестрі ОСОБА_2., в них скалились дуже добрі відносини.
Позивачка  з сестрою дуже бажали
повернутися до Румунії, де вони народились. В зв'язку з цим, вона попросила
відповідачку допомогти їм у продажу будинку та підготовці документів для
виїзду. Відповідачка погодилась їм допомогти, однак повідомила, що необхідно
поновити документи на будинок, оскільки вони були дуже старі. Для цього вони
пішли до нотаріуса і оформили документи, які як пояснила відповідачка
необхідно  підписати, щоб поновити
документи на будинок. Вона, довіряючи відповідачці, підписала документи у
нотаріуса, хоч зміст вищевказаних документів вона прочитати не могла, оскільки
не володіє українською мовою. Відповідачка через  деякий час, після оформлення документів,  перестала до них приходити та допомагати ним.
Після того, позивачка довідалась, що підписала договір дарування на будинок,
хоч жодного наміру цього зробити вона не мала, оскільки будинок це єдине її
місце проживання. Позивачка звернулась до відповідачки з проханням розірвати
вищевказаний договір, відповідачка написала письмову згоду про те, що
відмовляється від дарування, однак до нотаріуса так і не пішла. В  зв'язку з цим, позивачка була вимушена
звернутися до суду.

Третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки -
ОСОБА_2. підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідачка їх ввела в
оману. Так, вона пообіцяла,  що допоможе
продати будинок та відправить їх до Румунії. Однак, пізніше з сестрою вона
довідалась, що вони подарували будинок, хоч жодного бажання це робити у них не
було.

Відповідачка
ОСОБА_6, а також її представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позову,
вважаючи його необґрунтованим. Так, відповідачка ОСОБА_6 пояснила, що
познайомилась з позивачкою та її сестрою, оскільки останні продавали насіння
біля їх бару. Відповідачці стало дуже їх жалко, і вона почала їм домотати. Вона
давала свою прибиральницю, щоб вона їм
приносила продукти харчування  та
допомагала прибирати їх будинок. Крім того, вона забезпечила їм лікування,
оскільки до позивачки приходила медсестра, яка провела курс лікування. За
вищевказану допомогу, позивачці вирішила її віддячити та подарувала їй будинок.
Відповідачка також пояснила позивачки, що не має можливості її відправити до
Румунії. Однак, після того, позивачка стала вимагати від неї, щоб вона повернула
їй будинок у власність.

Приватний
нотаріус Одеського міського нотаріального округу - ОСОБА_7, пояснила, що вона
дійсно посвідчувала договір дарування, який був укладений між позивачкою та
відповідачкою. Під час укладення договору, вона перевела текст договору уголос
на російську мову. Позивачка розуміла, що вона дарує будинок, оскільки до цього
неодноразово приходила до неї на консультації з цього приводу.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків,  суд вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так, судом
встановлено, що 11.07.2007р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений договір
дарування, в силу якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла у подарунок
житловий будинок з надвірними господарськими спорудами по АДРЕСА_1.
Вищевказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського   міського
нотаріального округу - ОСОБА_7, у реєстрі за НОМЕР_1.

Суд вважає, що
вищевказаний договір повинний бути визнаний недійсний з наступних підстав.

Так, відповідно
до ч. 3 ст. 203 ЦПК України,
волевиявлення  учасника  правочину
має  бути  вільним
і відповідати його внутрішній волі.

Суд вважає, що
ОСОБА_1 не мала наміру дарувати належний їй будинок відповідачці, оскільки це
не відповідало її внутрішній волі.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою, на якій був
складений договір дарування. Крім того, необхідно врахувати той факт, що
ОСОБА_1 є людиною похилого віку,  часто
хворіє,  а тому може не в повному
обсязі  оцінити свої дії.  З пояснень позивачки вбачається, що
відповідачка обіцяла її допомогти продати будинок та виїхати в Румунію, та  саме з цього приводу вони приходили до
нотаріуса. Відповідачка також пояснила, що позивачка з сестрою мали намір
виїхати до Румунії, проте, вона їм пояснила, що вона їм не зможе допомогти, і
після того виникла спірна ситуація. Необхідно відзначити, що відповідачка не є
родичкою позивачки, а тільки була її знайомою.
В судовому засіданні встановлений факт, що відповідачка дійсно
допомагала позивачці та її сестрі, що підтверджується   поясненнями свідків - ОСОБА_8 та ОСОБА_9. В
судовому засіданні приватний нотаріус пояснила, що одного разу позивачка
приходила до неї з приводу укладення договору довічного утримання, однак був
укладений договір дарування. Позивачка неодноразово пояснювала в судовому
засіданні, що наміру дарувати свій будинок вона не мала, оскільки бажала тільки
продати будинок та виїхати до Румунії. При цьому, відповідачка просила
підписати її  деякі документи у
нотаріуса, зміст яких вона не розуміла, для того щоб прискорити її виїзд,
і  довіряючи відповідачці, вона їх
підписала.

Вищевказані
факти, у сукупності підтверджують відсутність наміру ОСОБА_1 дарувати
кому-небудь належній їй будинок, і при цьому вона також  діяла під впливом помилки, оскільки вважала,
що підписує документи, які їй будуть необхідні для виїзду до Румунії.

Відповідно до ст.
215  ЦК України підставою недійсності
правочину є  недодержання  в
момент вчинення  правочину  стороною
(сторонами) вимог,  які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та  шостою  статті
203  цього Кодексу.

Статтею 229 ЦК України встановлено, що
якщо   особа,   яка
вчинила  правочин,  помилилася
щодо обставин,  які мають істотне
значення,  такий правочин  може
бути визнаний судом недійсним.

Таким
чином, вищевказаний договір дарування повинний буди визнаний недійсним на
підставі ч. 3. ст.. 203, ст.ст. 215, 229 ЦК України, оскільки укладення
позивачкою договору дарування не
відповідало її внутрішній волі, а також вона помилася в юридичний суті
договору, який вона підписувала.

У
відповідності до ч. 2  ст. 216 ЦК України
у разі  недійсності  правочину
кожна  із  сторін зобов'язана повернути другій  стороні
у  натурі  все,
що  вона  одержала
на виконання   цього   правочину.

Таким
чином, відповідачка повинна повернути у власність позивачки житловий будинок
АДРЕСА_1.

Суд
також вважає, що необхідно поновити права позивачки на вищевказаний будинок,
шляхом визнання право власності за позивачкою на вищевказаний будинок, на
підставі ст. 328, 392 ЦК України.

Крім
того, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума державного
мита у розмірі 51 гривня, витрати за інформаційне-технічне забезпечення процесу
у розмірі 7 гривень 50 копійок, відповідно до наданих квитанцій.

Однак, з
зв'язку  з тим, що позивачкою не повному
обсязі сплачене державне мито та витрати
інформаційне-технічне забезпечення процесу з відповідачки підлягає
стягненню на користь держави сума у розміру 324 гривні 85 копійок, та витрати
ІТЗ у розмірі 22 гривні 50 копійок.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203,215,229, 328,392 ЦК України, ст.ст.
10,11,209,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.                ОСОБА_1 до
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
дарування, повернення майна у власність - задовольнити.

2.         Визнати
недійсним договір дарування - житлового будинку з надвірними господарськими
спорудами по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 11.07.2007р., у
реєстрі за НОМЕР_1.

3.         Зобов'язати
ОСОБА_6 повернути у власність ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними
господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

4.         Визнати за
ОСОБА_1 право власності на житловий будинок надвірними господарськими спорудами
по АДРЕСА_1.

5.         Стягнути з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 державне мито у розмірі 51 гривня, витрати за
інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7 гривень 50
копійок.

6.         Стягнути з
ОСОБА_6 на користь держави державне мито у розмірі 324 гривні 85 копійок ,
витрати за інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 22
гривні 50 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі в
10-ти денний строк з   дня проголошення
рішення заяви  про  апеляційне
оскарження  рішення  суду і поданням після цього  протягом двадцяти днів апеляційної скарги,
або в порядку п. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя

Вирівм

ВИР