РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-688/2008 рік

30 травня 2008 року. Першотравенський міський суд
Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Бондарьової  Г. М.

при
секретарі       Кобка Т. В.

за участю представника позивача ОСОБА_2. представника
відповідача Залогіної Т.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2008 року позивач ОСОБА_1 заявив позов до
відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що
тривалий час
пропрацював на  підприємствах ВАТ
«Павлоградвугілля», на підземних роботах в якості гірничого робітника підземного
3 розряду.

17 червня 2004 року та за висновком медико-соціальної
експертної комісії від 07.09.2004 року його визнано
інвалідом 3 групи і встановлено 50 відсотків втрати професійної працездатності,
згідно довідки НОМЕР_1 від 07.09.2004 року за діагнозом  радикулопатія
шийна та попереково- кряжова, з вираженими статико-динамічними
порушеннями,  деформуючий артоз ліктьових
та колінних суглобів.

Оскільки він є застрахованою особою
відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності», згідно із ст.21 п.1 «е» 28 ч.3  вказаного Закону в обов'язки відповідача
входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я в вигляді страхової
виплати та відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому.

Позивач вважає, що факт
заподіяння йому моральної шкоди наявний, оскільки: він частково на 50%  втратив професійну працездатність в
працездатному віці від профзахворювань згідно
висновку МСЕК від 07 вересня 2004 року, в нього пошкоджено хребет,
суглоби, що спричиняє йому  фізичні та
моральні страждання, він відчуває незручності в повсякденному житті, змушений
терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною
людиною як вдома так і перед сторонніми
людьми.

Всі
вказані ним
факти та обставини призводять
до значних моральних страждань та переживань, значним чином змінили
ритм та порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв'язки, для чого він  повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого
життя.

Позивач оцінює свою моральну
шкоду в 200 мінімальних заробітних плат на даний час що становить 103000грн.
/515 грнх200/, поскільки встановлений законом максимальний розмір  відшкодування моральної шкоди становить 200
мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працезданості,
тоді як  ним втрачено  50% стійкої втрати профпрацездатності від
травми згідно  висновку МСЕК від  07 вересня 2004 року.

З врахуванням викладеного позивач просить суд
стягнути з Відділення  виконавчої
дирекціїї Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань України у місті Першотравенську на його користь  в відшкодування моральної шкоди 92000
гривень,або 200 мінімальних заробітних плат.

В судовому засіданні позовні вимоги позивача
повністю підтримав його представник ОСОБА_2.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті
Першотравенську позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, так як вони не законні,
необґрунтовані та не підлягають задоволенню, надала суду заперечення, в
судовому засіданні пояснила, що по-перше, 1 січня 2008 року набрав чинності
Закон України „Про Державний бюджет України на 2008 рік” від 28.12.2007 року
№107-VI, в якому на підставі п.44 розділ 2 „Внесення змін до
деяких законодавчих актів України” у Законі України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності” у п.3 розділ ХІ „При кінцеві
положення”: після абзацу 3 доповнено новим абзацом такого змісту:
„відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної
(не майнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання
страхового випадку припиняється с 1 січня 2008 року” тобто з 1.01.2008 року у
Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній
обов'язок, що до відшкодування моральної шкоди всім застрахованих і членів їх
сімей незалежно від часу настання страхового випадку.

По друге 20 березня 2007 року набрав чинності Закон
України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності”, яким були виключенні статті
Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України не відшкодовує шкоду завдану
каліцтвом, а здійснює страхування від нещасного випадку, за допомогою якого
здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх
трудової діяльності чине законодавства не передбачає обов'язкову виплату
моральної шкоди Фондом, моральна шкода повинна відшкодовуватися відповідно до
ст.1167 ЦК України.

Крім того потерпілим не надано жодних доказів про стрес,
якого він зазнав в результаті отриманого профзахворювання чи його наслідків,
про депресію, чи інші негативні вияви стану потерпілого. Відповідно до п.5
Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року зі змінами та
повідомленнями „Про судову практику у справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди” обов'язкову з'ясуванню при вирішенні спору підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Оскільки для вирішення питання що до наявності
факту спричинення моральної шкоди ушкодження здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, необхідні спеціальні медичні знання, якими суд не володіє для
об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних доказів являється
медичний висновок про встановлення факту наявності моральної шкоди. Який на їх
думку і являється єдиним документом, який може підтвердити факт спричинення
потерпілому - моральної шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових
обов'язків, затвердженого наказом Міністерством охорони здоров'я України від
22.11.1995 року №212Ю, саме на органи МСЄК покладений обов'язок встановлення
факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві.

Вимоги позивача обґрунтовуються тільки симптомами
ушкодження здоров'я та фактом встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати
професійної працездатності. Але відповідно до вимог п.2 ст.34 Закону позивач
отримав одноразову допомогу, яка відповідно до п.б частина 1 ст. 21 Закону
зветься як „одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної
працездатності”.

Позивач втратив професійну працездатність у
професії,  але не втратив здатність вести
звичайний спосіб життя, що підтверджуються висновкам ЛКК про наявність
протипоказань, які види робіт позивач не може виконувати. З огляду на
викладене, наявність протипоказань у роботі ні як не можуть позбавити позивача
можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач, як на підставу
заподіяння моральної шкоди, це довідка МСЄК і акт розслідування нещасного
випадку є документи, що підтверджують факт нещасного випадку  і встановлення зв'язку з цим стійкої втрати працездатності
для відшкодування частини втраченого заробітку, і ніяким чином не можуть бути
незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для
відшкодування моральної шкоди вважають безпідставним.

Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД
ФССНВУ в м. Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає
причинного зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення, не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) ця
шкода заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві
виплачено одноразову допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум,
також відшкодовують витрати на медикаментозне та санаторно - курортне
лікування.

Відповідно до ст.34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”
ст. 128 ЦПК України просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня
2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34
Закони України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності” слід розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умови виробництва, в окремому випадку
- тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду
відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших
випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом
на підставі ст.ст. 1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим,
в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної
працездатності.

Поясненнями представника відповідача, матеріалами справи
встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час
пропрацював на підземних підприємствах ВАТ «Павлоградвугілля», на
підземних роботах .

За час роботи одержав профзахворювання за діагнозом
радикулопатія  шийна та
попереково- кряжова, з вираженими статико-динамічними порушеннями,  деформуючий артоз ліктьових та колінних
суглобів   згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 17 червня 2004 року та за висновком
медично-соціальної експертної комісії від 07.09.2004 року його визнано інвалідом 3 групи і встановлено 50
відсотків втрати професійної працездатності, згідно довідки НОМЕР_1 від
07.09.2004 року.

Поскільки він є застрахованою особою
відповідно до Закону України»Про загальнообов»язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного за
хворювання,які спричинили втрату працездатності»,згідно із ст.21 п.1 «е» 28
ч.3  вказаного Закону в обов»язки
відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди,
заподіяної працівникову  внаслідок
ушкодження його здоров"я в вигляді страхової виплати в відшкодування
моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Суд вважає, що факт заподіяння
йому моральної шкоди наявний, оскільки: він частково на 50% первинно втратив
професійну працездатність в працездатному віці від профзахворювань згідно  первинного висновку МСЕК від 07 вересня 2004
року, в нього пошкоджено хребет, суглоби, що спричиняє йому  фізичні та моральні страждання, він відчуває
незручності в повсякденному житті , змушений терпіти фізичні болі та моральні
страждання, відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед
сторонніми  людьми.

Всі
вказані ним
факти та обставини призводять до значних
моральних страждань та переживань, значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його нормальні життєві
зв»язки, для чого він
повинен прикладати значні додаткові зусилля
для продовження свого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_1. моральної
шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних
страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату
можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до
значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної
шкоди ОСОБА_1. потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних
вимог в розмірі 30000 грн. за встановлені 50% втрати професійної працездатності
від профзахворювань. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодуванні
моральної шкоди у розміру 200 мінімальних заробітних плат (200х525=105 000
грн.) при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення
рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4
від 31 березня 1995 року „Про судову практику справа про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди” в випадках, коли межі відшкодування моральної
шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної
плати чи не оподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього
питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи не
оподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи.

Оскільки
ОСОБА_1 втрачено 50% профпрацездатності по профзахворюванню згідно первинного
висновку МСЕК від 07 вересня 2004 року про стійку втрату профпрацездатності,
тобто висновок МСЕК з приводу профзахворювання, дата якого є датою страхового
випадку, настає вже після 1 квітня 2001 року, тобто вже після введення в дію
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності”, з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом
обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з
міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим
стягнути на його користь 30000 грн.

Посилання
відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого
цивільного права суд вважає безпідставним, так як у відповідність п. 6
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року, правила ЦК України
про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких
встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим
Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав чинності 1.01.2004 року
(п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо сплати відповідачем
шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача в 2004 році (дата встановлення
стійкої втрати працездатності в наслідок нещасного випадку, згідно ст. 40
Закону України №1105 - XIV), необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003
року „Про позовну давність”, відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я,  або смертю.

Виходячи з
того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 07 вересня
2004 року, дія Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності” ,
яким були виключені статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом
моральної шкоди, який набрав чинності з 20 березня 2007 року та Закону України
„Про державний бюджет на 2008 рік”, яким внесені зміни в Закон України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”
що до припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних
випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно
від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на підставу відмови у
задоволенні позовних вимог суд вважає необґрунтованими.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення
до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З врахуванням викладених
обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди
незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЄК, яку повинен відшкодувати
позивачу відповідач як одну із передбачених Законом України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”
страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК України, ст.8
ч.3 ст.22 Конституції України, ст.ст. 1,5,6,13,21, ч.3 ст.28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності”, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську на користь ОСОБА_1 в відшкодування
моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) гривень .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу, пов'язаного з розглядом цивільної справи у
розмірі 1(однієї) гривні 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в
апеляційний суд Дніпропетровської області може бути подано через
Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Бондарьова Г.М.