У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5
листопада 2008 року                                                   ї
палати у цивільних справах

Верхов                      м. Київ

Колегія суддів Судовоного Суду
України в складі:

головуючого          Григор'євої Л.І.,

суддів:                      Балюка М.І., Барсукової В.М.,

Данчука
В.Г., Луспеника Д.Д., -

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Українська ДіВіДі Компанія» до ОСОБА_1 про захист
авторських прав, за касаційною скаргою ТОВ «Українська ДіВіДі Компанія» на
рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19 травня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2007 року директор ТОВ
«Українська ДіВіДі Компанія» звернувся в суд зі вказаним позовом, посилаючись
на те, що на підставі ліцензійних договорів товариство володіє виключними
майновими авторськими правами на відтворення та розповсюдження окремих
аудіовізуальних творів на території України. З травня по грудень 2005 року
відповідач порушив їх виключні майнові права, передбачені ст. 15 Закону України
«Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон № 3792-XII), статтями 3, 10 Закону України
«Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
комп'ютерних програм, баз даних», оскільки здійснив відтворення та
розповсюдження на території України аудіовізуальних творів на компакт-дисках
формату DVD, зокрема: «П'ятий елемент»,
«Таксі», «Таксі-2», «Леон», «Авіатор», «Блеф», «9 рота», «Нічний дозор»,
«Слушатель», що підтверджено вироком Деснянського районного суду м. Чернігова
від 24 травня 2007 року.

З урахуванням наведеного, позивач
просив стягнути з відповідача за кожне порушення авторського права та з
урахуванням обсягу порушення (9 творів) компенсацію в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат, що складає 179280 грн. Крім того, позивач поросив накласти на
відповідача штраф у розмірі 10 відсотків від присудженої суми на користь
держави та зобов'язати відповідача опублікувати у ЗМІ за власний рахунок
резолютивну частину судового рішення про допущені порушення авторського права.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Чернігова від 11 березня 2008 року в задоволенні позову ТОВ «Українська
ДіВіДі Компанія» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 19 травня 2008 року рішення суду першої інстанції
скасовано. Позов ТОВ «Українська ДіВіДі Компанія» задоволено частково. Стягнуто
на користь товариства з ОСОБА_1 компенсацію за порушення авторських прав у
розмірі 3320 грн., розподілено судові витрати, в іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі директор ТОВ
«Українська ДіВіДі Компанія» просить скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, і ухвалити
нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом
норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що не доведено факт порушення відповідачем
виключних майнових авторських прав позивача, а саме відтворення та
розповсюдження аудіовізуальних творів.

Скасовуючи рішення місцевого суду
та частково задовольняючи позов ТОВ «Українська ДіВіДі Компанія», апеляційний
суд виходив з того, що вироком суду доведено факт порушення відповідачем
виключних майнових авторських прав позивача, а тому стягнув на користь
товариства 10 мінімальних заробітних плат (3320 грн.) Відмовляючи у стягненні
штрафу на користь держави, суд зазначив, що такого позову держава не заявляла,
а публікація рішення суду у ЗМІ є зайвою.

Проте погодитись з таким висновком
апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судом установлено,
матеріалами справи підтверджується, що на підставі ліцензійних договорів
позивач володіє виключними майновими авторськими правами на відтворення та
розповсюдження на території України аудіовізуальних творів на компакт-дисках
формату DVD: «П'ятий елемент», «Таксі»,
«Таксі-2», «Леон», «Авіатор», «Блеф», «9 рота», «Нічний дозор», «Слушатель».

У відповідності до ст. 45,
ч. 1 ст. 47 Закону № 3792-XII передбачено можливість доручення суб'єктами авторського
права і (або) суміжних прав управління своїми майновими правами організаціям
колективного управління, а ст. 8 цього Закону до об'єктів авторського права
віднесено, зокрема, музичні твори.

Згідно з частинами 1-3 ст.
440 ЦК України, ст. 15 Закону № 3792-XII до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) належить: виключне право на використання твору; виключне право
на дозвіл та заборону використання твору іншими особами.

Аналогічні положення
містяться у ст. 11 bis Бернської
конвенції про охорону літературних
та художніх творів, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного
законодавства.

Вироком Деснянського
районного суду м. Чернігова від 24 травня 2007 року встановлено, що ОСОБА_1.
виробляв та розповсюджував зазначені вище аудіовізуальні твори, за що й
засуджений.

Таким чином, апеляційний
суд прийшов до вірного висновку, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок
суду є преюдиціальним для даної цивільної справи і факт порушення відповідачем
виключних майнових авторських прав позивача доведенню не підлягає.

Пунктами «г» і «є» ч. 1
ст. 52 Закону № 3792-XII передбачено, що при порушеннях будь-якою особою
авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону,
суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати виплати компенсації замість відшкодування збитків
або стягнення доходу в розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат та вимагати публікації
в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і
(або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

В абзаці 9 ч. 2 ст. 52
Закону № 3792-XII зазначено, що при визначенні
компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення
доходу, суд зобов'язаний         у
встановлених межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та
(або) наміри відповідача.

Стягуючи з відповідача на
користь позивача компенсацію в межах 10-ти мінімальних заробітних плат,
апеляційний суд невірно виходив з того, що мав місце лише один факт порушення
авторських прав позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач здійснив
два порушення виключних майнових прав - відтворення та розповсюдження і щодо 9
аудіовізуальних творів, кожний з яких є окремим об'єктом авторського права і
захищається законом.

Крім того, визначаючи
розмір компенсації, апеляційний суд повинен був виходити із урахуванням
наступного: факту порушення майнових прав та які саме порушення допущено;
об'єктивних критеріїв, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди,
завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і
(або) суміжних прав; тривалості та обсягу порушень (одноразове чи багаторазове
використання спірних об'єктів); розміру доходу, отриманого внаслідок
правопорушення; кількості потерпілих осіб; намірів відповідача; можливості
відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

Частиною 3 ст. 52 Закону №
3792-XII передбачено, що суд може постановити
рішення про накладення на порушника штраф у розмірі 10 відсотків суми,
присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому
порядку до державного бюджету України.

У зв'язку з цим посилання
апеляційного суду на те, що держава такого позову не заявляла, не відповідає
вимогам закону, як і висновок суду про відсутність підстав для зобов'язання
відповідача за власний рахунок опублікувати резолютивну частину рішення суду в
ЗМІ, оскільки факт порушення авторських прав доведено.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

У порушення вимог зазначених вище
норм матеріального та процесуального права, суд належним чином доводи позивача
та заперечення відповідача не перевірив.

За таких обставин рішення суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості і зазначені вище порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою
для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Українська ДіВіДі Компанія» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 19 травня 2008 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                          Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                      М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.Г.
Данчук

Д.Д.
Луспеник