Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25 вересня 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Григоренка
М.П.

з участю секретаря
судового засідання Колесової Л.В.

сторін у
справі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кузнецовського міського суду від 10 червня 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним і визнання права
власності на торговий кіоск  та позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності та усунення перешкод у
користуванні торговим кіоском,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду від 10 червня 2008 року
ОСОБА_1відмовлено у задоволенні її позову до ОСОБА_2 іОСОБА_3 про визнання
правочину дійсним та визнання за нею права власності на торговий кіоск № 55,
який розташований у м. Кузнецовську на території МПП «Ринок» («Ягідка»). Позов
ОСОБА_5. до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання права власності на цей торговий
кіоск задоволено. Крім того, ОСОБА_1 зобов*язано не чинити ОСОБА_5 перешкод у
користуванні спірним кіоском та зобов*язано звільнити кіоск від власного майна.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на  неправильну оцінку місцевим судом показань
свідків та інших здобутих доказів у справі,
просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати й
ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позовних вимог та відмову у
задоволенні позову ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення частковому скасуванню з
ухваленням у справі апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Статтею 44 ЦК України 1963 р., який був чинним до 1 січня
2004 року, було встановлено, що угоди громадян між собою на суму понад сто
карбованців повинні укладатись у письмовій формі.

Відповідно до ст. 46 ЦК України 1963 р. недодержання простої письмової
форми, що вимагається  законом (стаття 44
цього Кодексу), позбавляє сторони права
в  разі  спору посилатися для підтвердження  угоди
на  показання  свідків,
а  у випадках, прямо зазначених у
законі, тягне  за  собою
недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті
48  цього Кодексу.

Аналогічний правовий принцип закладений і в ст. 218 чинного ЦК України.

Судом встановлено, що письмова угода між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про купівлю-продаж ними у 2002 році спірного кіоску, вартість якого
перевищувала 100 грн., не укладалася.

За таких обставин відповідно до правил ст. ст. 44, 46 ЦК
України 1963 р., ст. 218 чинного ЦК України позивачка ОСОБА_1не вправі на
підтвердження укладення спірної угоди посилатися на показання свідків, а суд
грунтувати рішення на свідченнях свідків.

Проте при вирішенні спору суд першої інстанції на ці
вимоги закону належної уваги не звернув.

Розписка відповідача ОСОБА_2, на яку ОСОБА_1(яка є рідною
сестрою ОСОБА_2) посилалася як на письмовий доказ укладення з братом у 2002
році договору купівлі-продажу спірного кіоску, не може бути прийнята судом до
уваги, оскільки за визнанням самого ОСОБА_2 таку розписку він написав,
перебуваючи у стані алкогольного сп*яніння, і грошей, про які зазначено у
розписці, він від позивачки не отримував.

Крім того, розписка не містить дати її написання. В ній
не зазначено кому конкретно вона була видана (а. с. 2).

Зазначені обставини у справі залишилися неспростованими.

Списки суб*єктів підприємницької діяльності, яких
(підприємців) місцева влада як інвалідів на підставі закону звільняла від
сплати ринкового збору, також не доводить права власності ОСОБА_1на спірний
кіоск № 55.

Тому з урахуванням викладеного ухвалене місцевим судом рішення в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_1підлягає скасуванню з ухваленням у справі
апеляційним судом у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні її
позову за недоведеністю.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_5, то спір у цій частині місцевим
судом, на думку апеляційного суду, вирішений правильно відповідно до вимог ст.
ст. 386, 387, 391, 392 ЦК України. Відповідні мотиви з цього приводу судом
першої інстанції наведені в ухваленому ним рішенні. З цими мотивами колегія
суддів погоджується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 46 ЦК України 1963 р., ст.
ст. 218, 386, 387, 391, 392 чинного ЦК України, ст.ст. 10, 60, 303, 307, 313,
314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду від 10 червня 2008 року в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину
дійсним та визнання права власності на торговий кіоск відмовити.

В решті рішення місцевого суду залишити без зміни, а подану апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення  і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: