Справа  №  2 - 238/2008 року
РІШЕННЯ|розв'язання,вирішення,розв'язування|

Іменем України

03 вересня
2008  року                   Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області

у складі:
головуючого судді
Зелінського В.Г

при секретарі
Телешевській В.Ю

розглянувши|розгледівши| в відкритому|відчиненому| судовому засіданні в м. Ізюмі

справу|річ| за позовом ОСОБА_1
до Ізюмської центральної міської лікарні
про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1
звернувся до суду  з позовом до Ізюмської
центральної міської лікарні про поновлення на роботі та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що відповідач видав накази
№ 222 від 28 листопада 2006 року  та
наказ № 231 від 7 грудня 206 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності,
а такж наказ № 63 від 6 березня 2007 року, які він вважає недійсними.

Так в
наказах № 222 та № 231 у вступній частині вказано, що ОСОБА_1 притягується до
адміністративного стягнення , а в резолютивній частині вказано, що позивач
притягується до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що по цій причині
накази є недійсними.

Крім цього, позивач вважає недійсним і наказ №
63 від 6 березня 2007 року про його звільнення на підставі ст.. 40 ч. 3 КЗУ про
П , посилаючись на те, що  питання про
його звільнення не було узгоджено з Ізюмською міською радою.

Звільнення
його з роботи вважає переслідуванням адміністрації Ізюмської центральної
лікарні, що пов»язане з його службовою діяльністю.  Позивач просить поновити строк для звернення
з позовною заявою до суду, вважаючи його пропущеним по поважним причинам, так
як він довгий час хворів.

Представник
відповідача та третя особа з позовом не згодні. Вважають, що накази видані
згідно з законом, а також , що позивачем не надано доказів поважності пропуску
строків на звернення з позовною заявою до суду.

Суд,
вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Як
видно з наказу № 63 від 6 березня 2007 року, заступник головного лікаря з
медичної частини Ізюмської центральної міської лікарні ОСОБА_1 був звільнений
за ст.. 40 ч.3 КЗ про Працю України, за систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього розпорядку, зв»язку з тим, що до працівника раніше  застосовувалися заходи  дисциплінарного стягнення.

Так в
наказі вказано, що ОСОБА_1 раніше наказами № 222 від 28 листопада 2006 року , №
231 від 7 грудня 2006 року та № 246 від 22 грудня 2006 року застосовувалися
міри дисциплінарного стягнення в вигляді догани.

Позивачем
до його звільнення дані накази не оскаржувалися .

Згідно
з посадовою інструкцією заступника головного лікаря з лікувальної справи
Ізюмської ЦМЛ ОСОБА_1 ( а.с.98-105) з якою він був ознайомлений, на нього
покладені функціональні обов»язки, передбачені розділом 4.

Такими
є: здійснення безпосереднього керівництва діяльністю завідуючих відділень,
кабінетами та лабораторіями лікарні, а також іншими безпосередньо підлеглими
підрозділами лікарні;

-           здійснення
систематичного контролю за своєчасним проведенням і якістю обстеження,
лікування та догляд за хворими;

-           проведення
систематичних обходів лікувально-діагностичних підрозділів лікарні;

-           постійної
перевірки історій хвороби, іншої медичної документації, особисто в частині
якості їх ведення, правильності застосування методів та заходів обстеження і
лікування хворих, своєчасного та нового виконання лікування , призначень;

-           клінічні
розбори хворих, консультації та консиліуми для хворих;

Саме за неналежне виконання цих обов»язків до позивача наказами № 222, 231, 246
були прийняті міри дисциплінарної відповідальності.

Останній
наказ № 246 позивач не оскаржує.

Представник
відповідача, третя особа вказує, що позивач був ознайомлений з наказами але
пояснень щодо своїх порушень не надав.

Представник
позивача ці обставини не спростував, а пояснив, що позивач дійсно знав про
накладення на нього стягнень.

Позивач
не тільки відмовився від дачі пояснень щодо своїх порушень трудової дисципліни
завідуючому лікарні але не зробив цього і в судовому засіданні.

При
таких обставинах суд не вбачає порушень адміністрацією ст.. 149 КЗпроП України.

Ні одне
із стягнень позивачем не було оскаржено, згідно зі ст.. 150 КЗпроП України.

Таким
чином в діях позивача мало місце систематичне невиконання буз поважних причин обов»язків,
накладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Посилання
представника позивача на те, що до ОСОБА_1 було зі сторони адміністрації       застосовано переслідування, в зв»язку з
його ставленням до деяких питань роботи колективу лікарні нічим не
підтверджено.

Тим
паче позивач нікуди не оскаржував дії адміністрації по цим питанням.

Позивач
посилається на те , що в наказах № 222, 231 про притягнення до відповідальності
ОСОБА_1 в резолютивній частині вказано про притягнення його до адміністративної
відповідальності і це є обставиною яка тягне відміну наказів, суд не вважає
законною.

Так
наказом № 185 від 27 серпня 2008 року така описка виправлена ( а.с.177).

Третя
особа ОСОБА_2, представник відповідача пояснили, що звільнення позивача було
узгоджено з Ізюмською міською радою, про що є письмове підтвердження Ізюмського
міського голови ( а.с. 166).

Про це
свідчить і акт перевірки роботи лікарні депутатською комісією депутатської
комісії з питань охорони здоров»я, освіти, соціального захисту населення,
культури та в справах молоді ( а.с.37-39).

Цей акт
відхиляє ствердження позивача про його переслідування адміністрацією лікарні.

Таким
чином  суд не знаходить  в діях адміністрації лікарні порушень
трудового законодавства.

Керуючись
ст.. 10,11,209,212,214,215,218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В
позові ОСОБА_1 до Ізюмської  центральної
міської лікарні про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківської апеляційного суду
через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження заяви про апеляційне
оскарження  і подачею після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: