Справа
№ 22ц - 463/08
Головуючий у 1 інстанції - Пушкарчук В.П.
Доповідач - Осіпук В.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18 червня 2008 року
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого Завидовської-Марчук О.Г.

суддів Карпук А.К., Осіпука В.В.

при секретарі Савчук О.В.

з участю представника позивача Стамбульської О.М.

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
Луцького вищого професійного училища до ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 на рішення
Луцького міськрайонного суду від 3 квітня 2008 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2006 року Луцьке ВПУ звернулось в суд до ОСОБА_2. із зазначеним
позовом, покликаючись на те, що 23 січня 2004 року між училищем і ОСОБА_2. було
укладено договір про пайову участь в реконструкції гуртожитку навчального
закладу під житловий будинок.

За його змістом училище зобов'язувалось відповідачу в порядку дольової
участі надати під реконструкцію квартиру АДРЕСА_1 в м.Луцьку, з подальшою
передачею йому її у власність. ОСОБА_2, як замовник, зобов'язувався оплатити у
касу училища встановлену грошову суму.

Крім того, позивач зазначав, що даний гуртожиток є державною власністю,
управління якою здійснює Міністерство освіти і науки України і саме йому, а не
училищу належить право на відчуження майна.

Також вказував, що договір потребував нотаріального посвідчення.

За наведених обставин позивач просив визнати цей договір недійсним.

3 квітня 2008 року рішенням Луцького міськрайонного суду позов задоволено.

Визнано недійсним оскаржений договір та стягнуто з Луцького ВПУ в користь
ОСОБА_2. сплачені за ним грошові кошти в сумі 32739 грн. 95 коп.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1.
просить дане рішення скасувати як незаконне, необгрунтоване, постановлене з
допущенням невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу представник позивача
Кондратюк В.В., вважаючи оскаржене рішення законним і обгрунтованим, просить
залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 23 січня 2004 року між Вищим професійним училищем №9
м.Луцька, правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_2. було укладено договір
про пайову участь у реконструкції гуртожитку ВПУ №9, що розташований у м.Луцьку
по АДРЕСА_2 під житловий будинок. За умовами договору училище зобов'язувалось
надати відповідачу під реконструкцію приміщення №13 на 3 поверсі загальною
площею 69 кв.м. з подальшою передачею у власність, а ОСОБА_2 зобов'язувався
оплатити його вартість (а.с. 5). Дане приміщення гуртожитку 26 серпня 1993 року
Державним підшипниковим заводом №28 було передано на баланс позивача і згідно
п.6.10 Статуту училища перебуває у його користуванні як державна власність, що
закріплена Міністерством освіти і науки України за ВПУ (а.с.7-17, 32-37).

Крім того, із листів Міністерства освіти і науки України №1/11-3503 від 10
серпня 2001 року, №1/11-350 від 6 лютого 2008 року встановлено, що училищу, як
користувачу майна, було надано згоду на перепланування половини приміщення
гуртожитку під житлові квартири для працівників училища без їх відчуження (а.с.
6, 110).

Відповідно до повідомлення Луцької міської ради від 16 лютого 2007 року
№543/11-26 питання щодо зміни статусу гуртожитку даним органом влади не
вирішувалось (а.с. 37).

Також з матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2, виконуючи
умови оспорюваного договору, сплатив позивачу 32739 грн. 95 коп. на
реконструкцію гуртожитку (а.с. 38).

Згідно ст.203 ч.2 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до вимог ст.ст.215 ч.1, 216 ч.1 ЦК України, однією із підстав
недійсності правочину є відсутність у особи, яка його вчиняє, необхідного
обсягу цивільної дієздатності. Недійсний правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскільки Луцьке ВПУ уклало договір з ОСОБА_2. про відчуження майна не
будучи його власником і не маючи на вчинення даного правочину від власника
належних повноважень, то суд першої інстанції цілком підставно визнав
оспорюваний договір недійсним та зобов'язав училище повернути ОСОБА_2. одержані
від нього грошові кошти.

Однак, колегія суддів вважає, що ухваливши правильне по суті рішення, суд
не врахував вимог п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16
січня 2003 року про застосування його положень до цивільних відносин, що
виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року, та покликався в
рішенні на норми ЦК України в редакції 1963 року. За наведених обставин з
мотивувальної частини рішення суду першої інстанції підлягають виключенню
посилання суду на норми ЦК в редакції 1963 року.

Отже, підстав для скасування або зміни рішення не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Також на думку колегії суддів безпідставним є посилання апелянта на ту
обставину, що позивачем було пропущено загальний строк позовної давності, а суд
першої інстанції не звернув на це увагу. Оскільки з матеріалів справи  слідує, що оспорюваний договір був укладений
23 січня 2004 року, а позов про визнання його недійсним було подано до суду 18
грудня 2006 року, тобто в межах строку загальної позовної давності - три роки.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 3 квітня 2008 року в даній справі
залишити без змін, виключивши з мотивувальної його частини покликання суду на
ст.ст.47, 48, 227, 244 ЦК України в редакції 1963 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий
/-/ Завидовська-Марчук О.Г.

Судді
/-//-/         Карпук А.К., Осіпук В.В.

Згідно
з оригіналом:

Суддя
апеляційного суду
В.В.Осіпук

Друк.бсф.