№2-а-44
М                 У  К
Ніжинський міськрайсуд
в складі судді Куровського Ю.В.
при секретарі Бережняк О.О.
у відкритому судовому засіданні в
м.Ніжин розглянув цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову
головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м.Ніжин
звернувся із скаргою на постанову головного державного виконавця відділу
державної виконавчої служби в м.Ніжин Кашлюк С.М. та неправомірність дій
виконавця в частині нарахування на нього заборгованості по аліментах.Скаржник
вказує,що на виконанні відділу державної виконавчої служби в м.Ніжин
знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього аліментів в розмірі ј частини
його заробітку /доходів/ на користь його колишньої дружини ОСОБА_2. ,з якою він
розірвав шлюб в 1995 році ,на утримання дочки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. 29 лютого
2008 року він отримав з відділу державної виконавчої служби розрахунок
заборгованості по аліментах від 27.02.2008 року №15-91 згідно якого його
заборгованість по аліментах за лютий 2008 року становила 130350,53 грн.
Зазначений розрахунок зроблений головним державним виконавцем відділу державної
виконавчої служби Кашлюк С.М. з коштів,що виплачені йому у зв'язку із його
виходом зі складу учасників ТОВ «Сяйво» в сумі 613414,26 грн. Він вважає даний
розрахунок таким,що протирічить нормам законодавства. Вважає,що державний
виконавець дійшов хибного висновку,що ці кошти є його заробітком і що з них він
має сплачувати аліменти.Відповідно до установчого договору ТОВ «Сяйво» від
25.01.1999 року він був учасником цього товариства з часткою 39%  статутного капіталу.У 2006 році він вийшов зі
складу учасників цього ТОВ.Статутний капітал ТОВ складався з вартості вкладів
учасників ТОВ.Вважає,що частка учасника ТОВ це фактично вклад цього учасника,що
був внесений,як власне майно /кошти/ під час вступу до товариства.Вступаючи до
складу учасників ТОВ «Сяйво» він вніс до статутного капіталу свої кошти які
складали 39% статутного капіталу,на котре він отримав корпоративне
право.Відповідно до ст.54 Закону України «Про господарські товариства» при
виході учасника з товариства йому виплачується вартість частини майна
товариства,пропорційно його частці у вартості майна підприємтсва.Виплата
проводиться на протязі 12 місяців після виходу учасника з ТОВ.Ця частка може
бути видана повністю або частково в натуральній формі.Отримана ним сума в
розмірі 613414,26 грн. становить розмір його частки в ТОВ «Сяйво» і до нього не
входить належна йому частка прибутку,одержаного ТОВ в даному році до моменту
його виходу з нього.Отримані ним кошти фактично є поверненням його частки у
майні підприємства і не є ні заробітком,ні винагородою.Він посилається на те,що
ст.81 СК України та Перелік видів доходів які враховуються при визначенні
розміру аліментів на одного з подружжя,дітей,батьків затвердженого постановою
Кабміну №146 від 26.02.1993 року не містить вказівок на утримання аліментів із
частки в статутному капіталі.Він вважає,що державний виконавець невірно
тлумачить поняття «доход»,що міститься в ст.1.2,1.3 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб»,оскільки даний закон є спеціальним і його норми
поширюються виключно на податкові правовідносини,а не аліментні чи цивільні та
виконавче провадження.Він вважає,що отримані ним кошти при виході з ТОВ «Сяйво»
не можна вважати його заробітком чи додатковою винагородою,сумою одержаною за
роботу,оскільки частка в майні  була його
майном,а вийшовши з ТОВ він отримав своє майно,при цьому розмір  капіталу ТОВ «Сяйво»  зменшився на суму отриманого ним майна.Він
посилається на те,що ст.81 СК України та Перелік вказують ,що аліменти
утримуються із заробітку та із доходів від підприємницької діяльності.Він
вважає,що володіння корпоративними правами не є підприємницькою діяльністю,а
тому на отримані кошти не повинні нараховуватись аліменти.У зв'язку з цим
просить визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Кашлюк
С.М. про арешт коштів боржника від 05.03.2008 року,що винесена при виконанні
виконавчого листа №АЄ-110 від 21.08.1995 року про стягнення аліментів,та
зобов»язати державного виконавця скасувати постанову про накладення арешту в
сумі 130350,53 грн. і дії головного державного виконавця по нарахуванню
заборгованості по аліментах в сумі 130350,53 визнати неправомірними.
державний виконавець Кашлюк С.М. вимоги скарги не визнала.Вона пояснила,що у
відділі державної виконавчої служби м.Ніжин перебуває на виконанні виконавчий
лист №АЄ-110 від 21.08.1995 року виданий Ніжинським міськрайсудом про стягнення
аліментів з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. на утримання дочки
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх його доходів щомісячно.До
21.07.2006 року виконавчий лист перебував на виконанні у бухгалтерії ТОВ
«Сяйво»,де проводились утримання із заробітної плати.На даний час виконавчий
лист знаходиться на виконанні в Ніжинському міськрайонному центрі зайнятості,де
проводяться утримання аліментів.У зв'язку з виходом ОСОБА_1. із складу
учасників ТОВ «Сяйво» йому було виплачено 613414,26 грн..Вона вважає,що дані
кошти, за мінусом первинного внеску являються інвестиційним прибутком,який
підлягає оподаткуванню і на цю суму мають бути нараховані аліменти.А тому вона
керуючись ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та Переліком видів
заробітку,що підлягають облікові при відрахуванні аліментів провела розрахунок
заборгованості по аліментах з коштів у сумі 613414,26 грн,що складає за мінусом
податку /15%/-130350,53 грн..Вона посилається на те,що Перелік видів заробітку
/доходів/ з яких утримуються аліменти та положення ст.81 СК України не є
вичерпними,а тому поширюються на отримання частки майна із статутного капіталу
ТОВ.Крім того вона вказує на те,що ст.73 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає перелік доходів на які не може бути звернено стягнення
аліментів і там не зазначено,що вони не можуть бути стягнуті з частки у
статутному капіталі ТОВ.
аліментів,учасник виконавчого провадження,ОСОБА_2. вимоги скарги не визнала і
вважає їх безпідставними.Вона вважає,що постанова головного державного
виконавця про накладення арешту на кошти в сумі 130350,53 грн. та розрахунок
заборгованості по аліментах проведений виконавцем вірно і на підставі
закону.Вона не згодна із твердженням скаржника про те,що отримана ним сума в
розмірі 613414,26 грн. при виході із складу учасників ТОВ «Сяйво» не є
доходом,а частиною майна в статутному капіталі ТОВ.Вона вважає,що поскільки
скаржник не оспорює те,що отримана ним сума повинна оподатковуватись податком
на доходи фізичних осіб ,відповідно до Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»,то вважає,що отримана скаржником сума являється його доходом,а
тому на неї повинні нараховуватись аліменти.Вона посилається токож на те,що скаржник
при внесенні ним в 1999 році до статутного капіталу ТОВ коштів,вніс незначну
суму,яка суттєво відрізняється від отриманої ним,а тому вважає,що на різницю
між внесеною сумою та отриманою при виході із складу ТОВ,повинні бути
нараховані аліменти.Вона посилається на те,що Перелік видів заробітку на які
нараховуються аліменти не є вичерпним,а тому вважає,що на отриману скаржником
суму повинні бути нараховані аліменти.Стягувач вказує,що поскільки отримана
скаржником сума підлягає оподаткуванню відповідно до вимог Закону України «Про
оподаткування доходів фізичних осіб»,то це свідчить про те,що на отриману
скаржником суму повинні бути нараховані аліменти.Крім того вона посилається на
ст.73 Закону України «Про виконавче провадження» де зазначений вичерпний
перелік на які не може бути звернене стягнення,а там вказівка на те,що не
стягуються аліменти від володіння корпоративними правами відсутній.
Суд
вислухавши пояснення учасників виконавчого провадження,вивчивши інші матеріали
справи вважає,що скарга підлягає задоволенню.Як встановлено в ході судового
слідства на виконанні у відділі державної виконавчої служби в м.Ніжин
знаходиться виконавчий лист за №АЕ-110 від 21.08.1995 року виданий  Ніжинським міським судом про стягнення із
ОСОБА_1 аліментів в розмірі ј частини його заробітку /доходів/ на користь
ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 .Скаржник із ОСОБА_2. в 1995
році розірвав шлюб.25.01.1999 року він став учасником ТОВ «Сяйво» ,внісши до
статутного капіталу частку коштів,яка становила 39% статутного капіталу СТОВ.У
2006 році він вийшов із складу учасників ТОВ «Сяйво».26.02.2008 року ТОВ
«Сяйво» платіжним дорученням перерахувало належні скаржнику 613414,26 грн. та
товариства, кошти. 28.02.2008 року головним державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби в м.Ніжин Кашлюк С.М. був зроблений розрахунок
заборгованості по аліментах, виходячи із отриманої скаржником суми,який склав
130350,53 грн., та 04 березня 2008 року виніс постанову про накладення арешту
на цю суму коштів.Суд вважає, і цього не заперечують учасники виконавчого
провадження,що отримані скаржником кошти в сумі 613414,26 грн. являються його
часткою в майні ТОВ «Сяйво» і відповідають 39% вартості майна ТОВ .Відповідно
до ст.12,13 Закону України «Про господарські товариства»,товариство являється
власником майна переданого йому засновниками та учасниками.Вклади учасників та
засновників становлять частку у статутному фонді.Як встановлено частка в
статутному фонді скаржника становила 39% і у відповідності до ст.54 Закону
України «Про господарські товариства» при виході учасника товариства з
товариства йому виплачується вартість частки майна товариства,пропорційно його
частці у статутному капіталі.Тому суд вважає,що отримання скаржником своєї
частки в майні ТОВ не являється його доходом в розумінні ст.81 СК
України.Поскільки отримані скаржником кошти являються часткою майна ТОВ,але в
грошовому,в даному випадку,вигляді ,то на майно не може бути звернене стягнення
аліментів.Щодо Переліку видів доходів,які враховуються при визначенні розміру
аліментів,то ст.1 цього переліку вказує,що утримання аліментів проводиться з
усіх видів заробітку і додаткової винагороди за місцем роботи.Частка в майні та
статутному капіталі ТОВ його учасника не являється ні заробітком ,ні додатковою
винагородою,а тому і відсутні в переліку доходів на які нараховуються
аліменти.Щодо посилання на Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб»
то суд вважає,що він регулює відносини в сфері оподаткування від здійснення
будь яких видів діяльності, в тому числі доходи у вигляді інвестиційного
прибутку від здійснення операцій з цінними паперами та корпоративними
правами,заробітної плати та іншого.Суд приходить до висновку що тлумачення
доходу визначене в ст.81 СК України та ст.1 Закону України «Про оподаткування
доходів фізичних осіб» не несуть однакової правової нагрузки і розповсюджувати
поняття доходу визначене в Законі України «Про податок на доходи фізичних осіб»
на поняття доходу визначене в ст.81 СК України та Переліку видів,які
враховуються при визначенні розміру аліментів безпідставне.Що стосується
посилання державним виконавцем на Закон України «Про виконавче провадження»,
ст.73, яка містить перелік коштів на які не може бути звернене стягнення
аліментів,як на таке,що не вказує на заборону стягнення аліментів на доходи від
підприємницької діяльності,то суд вважає,що дана вказівка не стосується майна,
яке було власністю ТОВ і набуте в результаті його господарської діяльності,а
потім повернуто скаржнику як його частка в майні ТОВ і не вважає отримані кошти
доходом,а майном яке зберігалось в ТОВ і було власністю ТОВ.Крім того ст.73
даного закону вказує,що неможе бути звернено стягнення на виплати,але
перерахована скаржнику сума не являється виплатою,а є його майном яке
знаходилось у вигляді капіталу ТОВ «Сяйво».Отримана скаржником частка майна ТОВ
не носила регулярного,періодичного характеру.Вона знаходилась у власності ТОВ і
змінювалась в залежності від господарської діяльності ТОВ та інших факторів,що
впливали на капітал ТОВ.Щодо посилання головного державного виконавця на ст.74
Закону «Про виконавче провадження»,яка регулює порядок стягнення аліментів, де
посилається на те,що аліменти нараховані на доход боржника,то суд вважає,що
дане положення кореспондується зі ст.69 даного закону,де вказано,що під іншими
доходами боржника маються на увазі доходи,отримані фізичною особою,яка є
суб»єктом підприємницької діяльності.ОСОБА_1. не являвся суб»єктом
підприємницької діяльності,а являвся учасником ТОВ,яке і було суб»єктом
підприємницької діяльності.
Крім того,як пояснила свідок ОСОБА_4
.,в 1999 році скаржник став учасником ТОВ і вніс свою частку до статутного
фонду підприємства в сумі 156 грн.,яка становила 39%.При виході із учасників
товариства ОСОБА_1. отримав 39% вартості майна ТОВ,що відповідає 39% його
частки у статутному капіталі.В цю суму не увійшли заробітна плата,дівіденти та
інші доходи.Сума отриманих скаржником коштів це результат господарської
діяльності ТОВ з часу його вступу в учасники ТОВ.
зв'язку з викладеним суд приходить до висновку про те,що головний державний
виконавець відділу державної виконавчої служби в м.Ніжин Кашлюк С.М.
,здійснивши розрахунок заборгованості по аліментах по виконавчому листу №АЄ-110
та нарахувавши заборгованість по аліментах ОСОБА_1. в розмірі 130350,53 грн.
зробила це всупереч закону,а тому її дії слід визнати неправомірними.У зв'язку
з цим слід визнати,що і постанова головного державного виконавця Кашлюк С.М.
від 04 березня 2008 року про накладення арешту на кошти в сумі 130350,53
грн.,що належать ОСОБА_1.являється незаконною і підлягає скасуванню.
ст.383-387 ЦПК України
дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби в
м.Ніжин Кашлюк С.М. по нарахуванню заборгованості по аліментах ОСОБА_1. в сумі
130350,53 грн. та винесення постанови від 04 березня 2008 року про накладення
арешту на кошти ОСОБА_1. в сумі 130350,53 грн. неправомірними і зобов»язати
головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м.Ніжин
Кашлюк С.М. скасувати постанову від 04 березня 2008 року про накладення арешту
на кошти ОСОБА_1. в сумі 130350,53 грн. та скасувати розрахунок заборгованості
по аліментах ОСОБА_1. в сумі 130350,53 грн.
з відділу державної виконавчої служби в м.Ніжин на користь ОСОБА_1. судові
витрати по сплаті держмита та витрат по інформаційно-технічному забезпеченню в
Ухвала
може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області в 10 денний строк
після подачі в 5 денний строк заяви про оскарження.

Суддя                                                        Ю.Куровський