Справа
№ 2-256/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 листопада 2008 року  Золочівський районний суд
Харківської області у складі:

головуючого-судді                                 Юхименко О.М.

при секретарі
Озерській Ю.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Дергачівському районі
Харківської області про стягнення одноразової допомоги та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1. звернулася до Золочівського
районного суду Харківської області  з
позовом до відділення  Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Дергачівському районі Харківської області про стягнення одноразової
допомоги в розмірі 23 240 грн. та моральної шкоди, завданої професійним
захворюванням в розмірі 64 000 грн, посилаючись на те, що під час роботи
тістомісом на Золочівському хлібозаводі, вона в 1984 році захворіла на
бронхіальну астму. 24 січня 1994 року її визнано інвалідом ІІ групи за
професійним захворюванням безстроково, з втратою професійної працездатності 70
% у зв'язку з чим з 21 жовтня 2001 року отримує від відповідача 89 грн.11 коп
щомісяця. Позивачка зазначила, що відповідно до ст.12 чинного на той час Закону
України «Про обов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року
вона має право на страхову виплату одноразової допомоги із розрахунку
мінімальної заробітної плати 332 грн за кожний відсоток втрати професійної
працездатності. Внаслідок професійного захворювання, бронхіальної астми з
тяжким протіканням, їй завдано моральної шкоди. В зв'язку з цим, відповідно до
рішення Конституційного Суду України від 27січня 2004 року просить суд стягнути
з відповідача на її користь 23 240 гривень одноразової допомоги, а також
відшкодувати 64 000 гривень моральної шкоди та 800 гривень витрат, понесених на
юридичну допомогу.

В судовому засіданні позивачка та її представник
позов підтримали.
Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що згідно чинного на час втрати ОСОБА_1. працездатності законодавства
відшкодування шкоди потерпілим на виробництві
здійснювалось роботодавцем. При цьому виплата одноразової допомоги та
моральної шкоди потерпілим була започаткована лише після прийняття «Правил
відшкодування власником підприємства, установи організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодження здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993
року. За цих обставин ОСОБА_1. взагалі не має права вимагати виплати
одноразової допомоги та моральної шкоди.
В зв'язку з тим, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Дергачівському районі Харківської області продовжує щомісяця
виплачувати ОСОБА_1. відшкодування втраченого нею заробітку з відповідним
перерахуванням його розміру, у ОСОБА_1. немає правових підстав вимагати від
Фонду виплати їй одноразової допомоги та моральної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та дослідивши надані  докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно
акту розслідування профотруєнь та профзахворювань від 2 січня 1984 року
внаслідок порушення адміністрацією Золочівського хлібзаводу правил охорони
праці ОСОБА_1., яка працювала тістомісом, втратила працездатність у зв'язку з
професійним захворюванням, бронхіальною астмою.

Згідно
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 9 «Про
внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди» право   на
отримання  потерпілим одноразової
допомоги та щомісячної страхової  виплати
настає з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією стійкої
втрати професійної працездатності.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, внаслідок отримання
вищевказаного професійного захворювання в 1984 році їй була встановлена третя
група інвалідності, у зв'язку з чим  вона
почала отримувати щомісячне відшкодування втрати частини працездатності.

Доказів
того, коли ОСОБА_1. була встановлена стійка втрата працездатності та чи не
виплачувалися виплати підприємством, з вини якого вона одержала професійне
захворювання позивачка не надала, хоча вони мають суттєве значення по справі.

24.10.1994 року при повторному медогляді ОСОБА_1. визнана інвалідом другої
групи по професійному захворюванню з втратою 70 % професійної працездатності
(а.с.10,11). В зв'язку з чим  вона почала
отримувати щомісячне відшкодування втрати частини працездатності. Постановою №
77 про продовження раніше призначеної страхової виплати від 24 жовтня 2001 року
ОСОБА_1 продовжена виплата відшкодування, раніше призначеного на підставі
«Правил відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди,
заподіяними робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодження здоров'ю,
пов'язаним з виконання ним трудових обов'язків» затверджених постановою Ради
Міністрів СРСР від 3 липня 1984 року № 690 (а.с.19)

В квітні місяці 1998 року Золочівський
хлібзавод увійшов до складу Золочівського РАЙПО, яке 31 липня 2007 року
визнано банкрутом без правонаступництва та в 2006 році знято з обліку (а.с.17,
20). На підставі переданих підприємством документів Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Дергачівському районі Харківської області виплачує ОСОБА_1. щомісячне
відшкодування втраченого заробітку.

Згідно ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним
чинності.

В 1984 році коли виникли спірні правовідносини і було вперше встановлено
ушкодження здоров'ю ОСОБА_1., діючий на той час ЦК УРСР 1963 року, Постанова
Ради Міністрів СРСР від 3 липня 1984 року «Про затвердження Правил
відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяними
робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодження здоров'ю, пов'язаним з
виконання ним трудових обов'язків» не передбачали можливість відшкодування в
таких випадках одноразової допомоги у зв'язку з ушкодженням здоров'я та
моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

Доказів того, чи зверталася ОСОБА_1. на той час з вимогою про виплату їй
адміністрацією Золочівського хлібозаводу моральної шкоди та одноразової виплати
позивачка суду не надала.

Згідно ст.ст.11,12 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992
року одноразова допомога виплачується потерпілому та відшкодовується моральна
шкода, якщо вперше встановлено стійку втрату працездатності та у випадку
завдання такої шкоди внаслідок небезпечних або шкідливих умов праці. Закон
вступив в дію 24 листопада 1992 року. До цього така можливість в діючому
законодавстві була відсутня.

Ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» передбачає, що особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або
законодавством України про відшкодування шкоди, завданої працівникам внаслідок
травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до Закону.

Ст.13 цього Закону передбачає, що підставою для оплати потерпілому витрат
на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Згідно частини 2 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» у разі коли при подальших обстеженнях
МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної
працездатності одноразова страхова виплата проводиться, якщо цей ступінь
встановлено з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва,
пов'язаного з виконанням трудових обов'язків.

Частиною третьою розділуXI «Прикінцеві положення» цього ж Закону було встановлено, що відшкодування
шкоди, медична, професійна реабілітація провадиться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків особам, які потерпіли до набрання чинності
цим Законом та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.
Уся заборгованість потерпілим на виробництві, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної
шкоди, заподіяної ушкодження здоров'я, виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом
соціального страхування від нещасних випадків.

В судовому засіданні встановлено, що 2 серпня 2001 року Золочівське районне
споживче товариство передало до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України у Дергачівському районі
Харківської області особову справу ОСОБА_1. для продовження відшкодування
втраченого заробітку, при цьому
заборгованість перед ОСОБА_1. була відсутня. На даний час
відділення  продовжує щомісяця
виплачувати ОСОБА_1. відшкодування втраченого нею заробітку з відповідним
перерахуванням його розміру.

У
зв'язку з даними обставинами, приймаючи до уваги зібрані по справі докази, суд
приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, керуючись  ст.5 Цивільного кодексу
України, ст..11,12 Закону України «Про охорону праці» від14.10.1992 року,
ст.ст.2, 13,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» від 23.09.1999 року із змінами від 22.02.2001 року,
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 9 «Про
внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди» ст. ст.57-60,
212-214, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити  ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог про стягнення одноразового страхового відшкодування
та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, або в порядку п.4 ст. 295 ЦПК України. Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у вищезазначений строк,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: