Справа № 2-189/2008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

“06” червня    2008
року
Добровеличківський районний суд
Кіровоградської області в складі суду

Головуючого  судді
Горовець М.І.

при секретарі
Діордієвій Т.І.

з участю позивача
ОСОБА_1.

представника позивача
ОСОБА_2.

відповідача
ОСОБА_3.

представника відповідача                                                     ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Добровеличківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_3про виселення з квартири без надання іншого житла,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач  звернулася до
суду з позовом до відповідача про виселення з квартири без надання
іншого житла  мотивуючи позовні вимоги
тим, що вона проживала  в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем з 09.09. 1999 року по 29.05. 2002 рік, а                                 29.05. 2002
року їх шлюб було розірвано.

В 1999 році її батьки купили їй
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 11 листопада 2000 року  за три дні перед оформленням договору
дарування відповідач знявся з реєстрації в даній квартирі і зареєструвався в
житлі своїх батьків - по АДРЕСА_2 ( де він проживав до реєстрації шлюбу).

Хоча відповідач в її житлі не
зареєстрований, з січня 2007 року самовільно заселився в квартиру № 29  і почав проживати там. Відповідач часто
приходить в нетверезому стані  вчиняє
сварки в житлі, чим створює їй умови, неможливі для спільного з ним проживання.
29.10.2007 року зверталась до суду з позовом про усунення перешкод в управлінні
особистою власністю, однак їй  було
відмовлено. Після чого відповідач ще більше став порушувати правила співжиття,
а також нищити як саме житло так і майно, що в ньому знаходиться, а тому вона
змушена знову звертатися до суду.

27 грудня 2007 року біля 21 години
відповідач  прийшов додому в нетверезому
стані, вчинив сварку, голосно стукаючи посудом. Потім почав зривати прибитий цвяхами
вішак і кинув його на підлогу. Така неадекватна поведінка відповідача змусила
звернутися її до правоохоронних органів, які проводили з ним виховну роботу,
але це не дало ніяких результатів. Цей факт може підтвердити ОСОБА_5 та довідка
Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

На початку грудня 2007 року біля 22
години відповідач  прийшов додому в
нетверезому стані, вчинив скандал  і в
результаті цього запустив дитячою партою в двері, які наполовину засклені.

Скло посипалося з дверей і так
знаходилося біля двох днів. Вона навмисно не
прибирала його для того, щоб показати батькам  відповідача, що він накоїв. На другий день до
неї зайшла в гості знайома ОСОБА_6. яка стала очевидцем цієї картини.
Відповідач кричав, стукав ногами у вхідні двері і бачачи що вона йому все ж
таки не  відчиняє порізав ножем дермантин
на вхідних дверях. Цей факт може підтвердити ОСОБА_6.

На початку грудня 2007 року
відповідач  обрізав  електропровода від бойлера і вона змушена
була звертатись до свого знайомого ОСОБА_7. для того, щоб він їх полагодив.

На початку лютого 2008 року біля 22
години відповідач в нетверезому стані повернувся від сусіда ОСОБА_8, вчинив
сварку, а потім ні з того ні з сього зателефонував ОСОБА_8.  і закричав в трубку “Спасайте мене люди”, а
через п'ять хвилин з'явився ОСОБА_8.  теж
в нетверезому стані і заявив , що буде
охороняти відповідача до ранку.

Така поведінка відповідача і його
знайомого, довго не давала змоги ні їй ні
її семирічній доньці ОСОБА_9 заснути. Цей факт також можуть підтвердити
ОСОБА_10. і ОСОБА_11.

Відповідач своєю поведінкою привів
до того, що вони з дитиною стали
роздратованими і надмірно нервовими. В зв'язку з цим змушені були пройти
курс лікування у невропатолога.

Незважаючи на те, що відповідач
фактично проживає в житлі, як колишній член сім'ї, не сплачує ні за комунальні
послуги, ні квартплати, тому всі витрати вона змушена сплачувати сама.

Згідно ст. 157 ЖК України виселення
колишніх членів сім'ї власник квартири має проводити за наявності обставин
передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України.

Відповідно до вимог ст. 116 ЖК
України передбачає у разі, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи які
проживають разом з ним систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або
систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять
неможливим  для інших проживання в одній
квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житла.

Позивач та її представник   в судовому засіданні в письмовій  формі
надали  уточнення  та доповнення до позовної заяви , в якому
зазначає, що  на підставі
договору-дарування від 11.11.2000 року (АВН №136848) квартира за АДРЕСА_1
належить їй. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована і
проживає сім'я у складі 2-х чоловік: ОСОБА_1і ОСОБА_9 . Підтвердженням
цього  є довідка міської ради про  склад сім'ї, витяг з домової книги і
розрахункової книжки по оплаті за квартиру, тощо. Слід зазначити, що ОСОБА_3.
не є членом  їх сім'ї, сімейних відносин
у них немає.

Відповідно до ст. 379 ЦК України,
житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання в них.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї
сім'ї, інших осіб.

В ст. 30 Конституції України
зазначено, що кожному гарантується недоторканість житла. Як зазначено в ст. 41
Конституції України, право приватної власності є непорушним.

Порушуючи норми Конституції України
та чинне законодавство, ОСОБА_3. не враховуючи думку членів сім'ї, які
проживають в кв.АДРЕСА_1, нехтуючи ним, застосувавши фізичну силу,  користуючись тим, що жінки більш слабкіші за
нього, самоправно зайняв чуже жиле приміщення у січні 2007 року. Став
влаштовувати у них дома сварки, проявляти неповагу до неї та її доньки.

Слід зауважити, що на момент
зайняття  їх квартири, ОСОБА_3. проживав
у будинку АДРЕСА_2 разом зі  своїми
батьками, де до теперішнього часу зареєстрований. Але йому цього замало, він
навмисно зайняв нашу квартиру для того, щоб псувати їм життя, нерви, здоров'я,
безпосередньо руйнувати їх сім'ю, а вже потім і забрати їх квартиру, як це він
неодноразово заявляв.

Такими, що самоправно зайняли жиле
приміщення, вважаються особи, які вселилися у нього без будь-яких підстав або,
не зважаючи  на заборону вселення.

Як зазначено у ч.3 ст. 116 ЖК
України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Мало
того, що відповідач самоправно зайняв чуже жиле приміщення, не сплачував
за квартиру, не вносив плату за комунальні послуги, він став влаштовувати
сварки, застосовувати фізичну силу, пригноблювати їх, порушувати правила  співжиття та ущемляти інтереси господарів
приміщення, і таким чином робив неможливим для інших проживання з ним в одній
квартирі.

Згідно ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має
підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування
завданих йому майнової та моральної шкоди.

Отже, немає перешкод для
застосування за аналогією закону до членів сім'ї власника жилого приміщення -
порушників такого специфічного заходу відповідальності, як виселення без
надання іншого жилого приміщення ( ст. 116 ЖК України).

Договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може бути розірваний за вимогою наймодавця,
коли жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання наймодавцю і
членам його сім'ї ( ст.168 ЖК України).

Правило ч.3 ст. 168 ЖК України не
суперечить положенням ЦК України щодо здійснення громадянином права приватної
власності. У даному разі йдеться не про встановлення обмежень стосовно
розпорядження власником своїм майном, а про виконання зобов'язань, котрі
виникли внаслідок такого розпорядження.

Як зазначено у ч.4 ст. 168 ЖК
України, договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на
невизначений строк, може бути розірвано також у разі систематичного невнесення
наймачем  квартирної плати і плати за
комунальні послуги.

Виселення піднаймачів і тимчасових
мешканців у разі припинення договору найму жилого приміщення передбаченого ст.
99 ЖК України.

Піднаймачі та тимчасові мешканці
самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання.

Але ОСОБА_3. взагалі не є наймачем в
цій квартирі, з ним ніхто ніякого договору не укладав, на яких правах він тут
проживає незрозуміло.

Він самоправно зайняв чуже жиле
приміщення, без будь-яких підстав, не зважаючи на заборону вселення, тим самим
він порушив норми Конституції України, а саме: право приватної власності та
недоторканість житла.  Мало того, він
самоправно вселився, та ще й ОСОБА_3. систематично порушує правила співжиття.

Підтвердженням цього є те, що останнім часом в
квартирі АДРЕСА_1 склалася нездорова, нервова, тяжка моральна обстановка, за
якої спільне життя проживання ОСОБА_1. та ОСОБА_3. стало неможливим.

Неадекватна поведінка ОСОБА_3.
останнім часом мала систематичний характер, і ця поведінка була предметом
розгляду правоохоронних органів. Підтвердженням цього є неодноразові виклики
робітників міліції по факту його неправомірних дій. А наслідком таких
неправомірних дій, стало те, що постановою Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області 27.02.2008 року ОСОБА_3визнано винним у вчинені
адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення
у  виді штрафу.

Але, незважаючи на це, така
неадекватна поведінка ОСОБА_3. по відношенню до неї та її доньки -ОСОБА_9,
стала нормою його життя.

Наслідком такої його поведінки стало
те, що вона зі своєю донькою більшість часу вимушена проводити не у себе дома,
а у своєї матері, у сусідів, у друзів. Дома у себе вона не може знаходитися
один на один з ОСОБА_3., а тільки у присутності рідних або друзів, тому що в
противному випадку знову розпочнеться сварка, бійка, пригноблення.

Відповідно до ст. 1 Закону України
“Про попередження насильства в сім'ї”, насильство в сім'ї - це будь-які умисні
дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного
члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують
конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять
йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

Згідно ст. 15 Закону України “Про
попередження насильства в сім'ї, члени сім'ї, які вчинили насильство в сім'ї,
несуть кримінальну, адміністративну чи цивільно-правову відповідальність
відповідно до закону.

Тобто, в сім'ї неприпустимо
насильство і таке ставлення. А тут, взагалі ОСОБА_3. не є членом їх сім'ї,
сімейних відносин у них не має. І до яких пір
вона повинна терпіти знущання, приниження, пригноблення, ущемлення своїх
інтересів?

Ця нервова обстановка, яка склалася
у мене дома,  негативно сказується і на
стані і на здоров'ї як її так і її доньки -ОСОБА_9.

Результатом проживання в одній
однокімнатній квартирі разом з ОСОБА_3. стало те, що і у неї і у доньки
ОСОБА_9, стало прогресувати захворювання.

Так, у неї після самоправного
вселення ОСОБА_3. у АДРЕСА_1, і проживання в одній квартирі разом, лікарями
була виявлена вегетосудинна дистонія зі змішаним типом, з лікварно-венозною
дистензією з цефалгією, астеноневротичний синдром. Іншими словами, це розлад
нервової системи, яка призводить до неможливості виконувати повсякденну домашню
роботу, що проявляється і в постійних головних болях, болях в серці,
плаксивості, дратівливості, тощо.

А у здорової при народженні доньки -
ОСОБА_9, в результаті ситуації, що склалася дома, розвинулась мозгова
дисфункція, невроз дитячого віку, обумовлений психотравмуючою ситуацією.

Як і для неї так і для її доньки
показано забезпечення  нормальної
психо-фізиологічної ситуації. Але, поки поруч з ними буде проживати в одній
квартирі ОСОБА_3. такої нормальної психо-фізиологічної ситуації не буде.

Крім цього, слід зазначити, що
відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі встановлена у розмірі 13,65
м.кв. на одного чоловіка.

Як вказано в домовій книгі
кв.ОСОБА_3, жила площа квартири складає 20,0 м.кв., крім цього, слід зауважити,
що квартира ця складається з однієї кімнати, тобто це однокімнатна квартира.

Отже, виходячи із нормального
розміру жилої площі в 13,65 м.кв на одну особу, який закріплений в ст. 47 ЖК
України, сім'я із 2-х чоловік потребує 13, 65х2=27,30 м.кв.

Таким чином, сім'ї у складі 2-х
чоловік ОСОБА_1. і ОСОБА_9. , які проживають у власній квартирі ОСОБА_3, самим
не хватає жилої площі у розмірі 7,30 м.кв.

Крім того слід зауважити, що і вона
і її донька - Наталія, відносяться до жіночої статі, а проживати в одній
кімнаті з чужим чоловіком це і не зручно, і не затишно, і не приємно. І
взагалі, чому власники житла не мають можливості повноцінного відпочинку у себе
дома? До яких пір буде продовжуватися це свавілля і знущання над ними. Таке
життя нас пригноблює і ставить в скрутне становище.

Отже ця квартира необхідна їм самим для
власного проживання відповідно до ч.3 ст. 168 ЖК України, тому просить виселити
ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 без надання іншого житла та стягнути з позивача судові
витрати по справі.

Відповідач  та його представник проти позову заперечують
мотивуючи тим, що  у вказаний час,  тобто в грудні 2007 року, а також 5 лютого
2008 року відповідач вказаних порушень не допускав, спиртних напоїв не вживав
та будь-якого фізичного та психологічного впливу відносно позивача не вчиняв і
до нього не вживались заходи попередження або громадського впливу.

Свідок ОСОБА_8 - житель  АДРЕСА_3 суду пояснив, що   вони були 05.02.2008 року в суді в м.
Кіровограді ( він був водієм). Коли приїхали з Кіровограда до нього додому з
ОСОБА_3 .,  жінка  приготувала їсти, дивилися телевізор до 22
години вечора у нього дома . Потім
відповідач  пішов додому, а він
ліг відпочивати. Через 5 хвилин зателефонував мобільний телефон. ОСОБА_3.
попросив щоб він спустився до їхньої квартири, побачив, що його виганяють з
квартири, оскільки  його квартира
знаходиться поверхом вище.  Він спутився
в квартиру ОСОБА_3, на дивані сиділа позивачка на кріслі лежала її мати і вони
сперечалися і почали виганяти  його  з квартири. Дитина почала плакати, він щоб не
було ніяких суперечок вийшов з квартири в цей час на сходах була його дружина і
почали спускатися сусіди з 32 квартири ОСОБА_10 та її чоловік. А  ОСОБА_1. і її мати почали виганяти з
АДРЕСА_1.. Потім прийшли працівники міліції і почали відбирати пояснення у
нього в квартирі. Позивачка  створила
нестерпні  умови проживання відповідачеві
у квартирі, не дає йому готувати їсти, відпочити спокійно. Це все приводило до
суперечок. Після 05.02.2008 року на відповідача   написали заяву  і
притягнули до адміністративної відповідальності. Після даного випадку
ОСОБА_3. так і проживає в цій квартирі нікуди не виїжджав. Також свідок
пояснив, що він у квартирі проживає з дружиною і сином, а з  дружиною вони розведені.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що з
сусідами( позивачем  та  відповідаячем) вони були у добрих відносинах
років 3-4 поки між ними не почали виникати суперечки. Про  відповідача вона  може сказати, що він порядна людина, добре
характеризується і тому вона стала на його сторону. Він приходить з роботи і не
може користуватися нічим. Обідає він у батьків, тому що позивачка не дає йому
користуватися нічим. 05.02.2008 року коли приїхали з м. Кіровограда з суду то
вона з чоловіком та відповідачем прийшли до них
додому,  приготували вечерю і
відповідач  був у них дома десь до 22
години вечора. Потім відповідач пішов додому і через 5 хвилин зателефонував по
мобільному телефону її чоловіку і попросив щоб той спустився до їхньої квартири
і був свідком, що його дружина  виганяє з
квартири. Її чоловік спустився, а що там було вона не знає, бо у квартиру пішов
її чоловік, а вона стояла на площадкі сходів між 2 і 3 поверхом. Потім вона
почула крики у квартирі позивачки і висловлювання нецензурними словами, далі
почала плакати  дитина, після цього вона
подзвонила у двері до квартири ОСОБА_1, щоб забрати чоловіка. Двері їй
відчинила ОСОБА_1і кинулася на неї, а чоловік її забрав і вони (чоловік, вона і
ОСОБА_3 ) пішли до їхньої квартири. Коли прийшли працівники міліції, то
пояснення вони відбирали у їхній квартирі на кухні, а вона в цей час була у
кімнаті бо клала спати свою дитину, оскільки йому потрібно було вставати рано в
школу.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що
05.02.2008 року  о 22 годині вони  почули голосну розмову і крики у квартирі
ОСОБА_1 двох чоловіків і ОСОБА_1 . Вони проживають над квартирою ОСОБА_1 і
коли  спустилися поверхом нижче, то
побачили що позивачка і її дитина
плачуть, вони почали  заспокоювати
дитину. Мати ОСОБА_1 викликала міліцію, коли приїхала міліція вони пішли
додому.  Коли спускалися до квартири
ОСОБА_1 , то на площадці сходів зустріли сусіда ОСОБА_8, а відповідач  виходив з своєї квартири. Від них вони почули
запах алкоголю. На їхні з чоловіком запитання, що трапилося, позивачка спочатку
з переляку плакала і нічого не могла розповісти, а потім коли трохи
заспокоїлася то розповіла, що сталося. Коли приїхали працівники міліції то  пішли відбирати пояснення у квартиру гр.
ОСОБА_8. Вони спочатку відібрали пояснення у
її чоловіка ОСОБА_10 у квартирі позивачки , а потім пішли відбирати
пояснення у відповідача, який був  у
квартирі ОСОБА_8. Після цього працівники міліції більше не заходили до квартири
ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що
вона літом у 2002 році була присутня при першій
сварці ОСОБА_1 , коли відповідач вибирався з квартири. В кінці 2006 року
на початку 2007 року коли вона приїхала до квартири позивачки  то побачила, що у квартирі розбите скло і
зламана  дитяча парта. Вона запитала, що
сталося і чому вона не прибирає, а позивачка
пояснила, що прийшов п'яний її чоловік і все це зробив, а не прибирає бо
хоче щоб прийшли батьки відповідача  і
побачили що зробив їхній син. Потім ще у 2007 році коли вона прийшла до ОСОБА_1
у неї  були розбиті двері на що та  пояснила, що це знову її чоловік зробив. За
всі ці випадки працівники міліції у неї
не відбирали жодного пояснення.

Свідок ОСОБА_7 машиніст електровоза
-  пояснив суду, що на початку грудня
2007 року ОСОБА_1 прийшла до нього додому і
попросила подивитися до електробойлера. Коли він прийшов то побачив, що
там був відкручений провід, потім знову через півтори  неділі він
дивився  до бойлера , який  був справний, а у прихожій був відсутній
провід в резетці. Бойлер стоїть у ванній, а переноска від бойлера йде в резетку
до  прихожої коли  він відкрутив резетку то побачив, що  відкручений провід, тобто було явно видно що
він не  прогорів, а був відкушений
плоскогубцями або якимось іншим предметом навмисно.  Потім десь у вересні 2007 року позивачка
знову прибігла до нього і спитала де можна купити горілки бо її чоловік, тобто
відповіда, прийшов додому п'яний і послав її за бутилкою якщо не купить то він
її приб'є.

Свідок ОСОБА_14 - ДІМ
Добровеличківського РВ УМВС пояснив суду, що він працює  ДІМ в м. Помічна  Добровеличківського району, Кіровоградської
області з червня 2007 року, неодноразово до міліції надходили заяви від обох
сторін як  позивача так і відповідача по
справі по факту неправомірних дій і по факту погроз фізичною розправою. Ці
заяви були письмовими десь у кінці грудня 2007 року була заява. По цих  заява х він відібрав пояснення свідків,
сусідів по факту погроз фізичною розправою. Вже у цьому році здається було 2
заяви ніби у лютому. Були опитані свідки ОСОБА_8  і його дружина, які проживають поверхом вище,
мати позивачки. Здається у грудні було прийнято рішення про відмову у порушенні
кримінальної справи за відсутністю складу злочину, але було виділено матеріали
і складено протокол про адміністративне правопорушення, який розглядала суддя
Кучеренко О.П.. По всіх заявах було винесено постанову про відмову у порушенні
кримінальної справи. Лише по одній було притягнено до адміністративної
відповідальності. Заяви він отримував вже з поясненнями від чергового і на
основі цього виносив рішення по тих
документах, що були у справі, якщо там не вистачало всіх необхідних
документів, то потім він ще додатково
опитував. Опитування проводив не по всіх заявах, оскільки були заяви вже
із зібраними матеріалами. 05.02.2008 року було відмовлено в порушенні
кримінальної справи по заяві. Він був у квартирі ОСОБА_1 лише 1 раз.
Неодноразово спілкувався і проводив бесіди з позивачем і  відповідачем. Оскільки результатів не було,
то  він вирішив притягнути до
адміністративної відповідальності склавши протокол у лютому чи в березні  2008 року по статті насильство в сім'ї на позивача
і відповідача. Протоколи про адміністративну відповідальність раніше не
складав, а лише ці що щойно сказав. 27.12. 2007 року та 05.02.2008 року точно
були заяви, коли ще були, точної дати
він не пам'ятає.

Свідок  ОСОБА_15 -інспектор чергової частини
Помічнянського МВ Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області
з грудня 2003 року. У грудні 2007 року близько 22-23 години вечора надійшов
виклик від чергового Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській
області Ломашкевича Л.Є. про те, що потрібно вийти на сімейну сварку за адресою
АДРЕСА_1 . Прийшовши на місце за викликом на площадці сходів  він зустрів відповідача, який курив, на
його  запитання, де квартира він йому
показав. В цей час у  квартирі була
відповідачка, її дитина, мати і ще хтось. Він відібрав заяву, пояснення.
Позивачка сказала, що її чоловік вчиняв сварки. Після цього він зателефонував
до чергового, щоб зареєстрували повідомлення. У грудні 2007 року він перший раз
приходив до квартири позивачки. У лютому знову коли він чергував надійшло
повідомлення, але він до квартири не приходив,
а направив  туди наряд. По даному
повідомленню він зателефонував до чергового Добровеличківського РВ УМВС України
в Кіровоградській області, щоб той зареєстрував вказане повідомлення. Зі слів
позивачки він з'ясував, що квартира належить їй по дарчій, але її чоловік
проживає там, і що на даний час їхня справа знаходиться в суді. Під час
відібрання пояснень від відповідача
запаху алкоголю не було чути і
вів відповідач  себе адекватно.
Пояснення він відбирав на кухні у квартирі ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що
вона є матір'ю позивачки. З січня 2007 року колишній зять заселився в квартиру
її доньки і почав погрожувати. До цих пір продовжуються сварки. Раніше вони
телефонували батьку відповідача то він трохи заспокоювався, а потім  вони змушені були звертатися до міліції.
05.02.2008 року у квартирі її доньки, тобто позивачки, десь о 22 годині 30
хвилин вечора зять знову вчинив сварку, погрожував, також в цей день до
квартири увірвався його товариш ОСОБА_8 , який теж кричав і сварився. Вона  хоче щоб відповідач  залишив у спокої її доньку і внучку.  Ці сварки були систематично на грунті того,
що відповідач  часто випиває і приходить
додому у нетверезому стані. Після цих сварок її донька почала лікування. У
дитини під час останньої сварки була істерика, вони також її водили в лікарню.
У зв'язку з цим донька тікає під час сварок до неї додому, а останнім
часом  взагалі вона ночує у доньки
дома.  Це все почалося з 07 січня 2007
року коли відповідач  поселився в
квартиру. Її донька навіть у жовтні, листопаді 2007 року жила повністю у неї,
оскільки проживання з відповідачем  у
квартирі було не можливим, то донька звернулася в суд про його виселення. З
грудня 2007 року  у її доньки постійно
ночує вона або її сестра ОСОБА_17.

27 грудня 2007 року відповідач  знову вчинив сварку, у цей день у її доньки
ночувала сестра, але вона їй зателефонувала бо відповідач знову вчинив сварку,
ображав нецензурною лайкою, стукав шкафчиками. Коли викликали міліцію, то
відповідач утік до сусідів ОСОБА_8. Квартиру купували вони за 400 додарів США у
1999 році ще до їхнього шлюбу з відповідачем. Гроші на квартиру давала тітка
ОСОБА_17   200 доларів США- рідна сестра
її чоловіка, вони (батьки позивачки) 100 доларів США і її рідна мати  100 доларів США, але оформили документи на
зятя , тому що дитина була дуже маленька, а документи потрібно було їхати
оформляти у смт.Добровеличківку. Саме після оформлення документів і почалися
сварки. Але потім він добровільно оформив дарчу
на її  доньку у зв'язку з тим, що
вони купили цю квартиру. Останній раз відповідач два дні тому ночував у цій
квартирі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими
наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини :

В період з 09.09.1999 року по
29.05.2002 року сторони проживали в зареєстрованому шлюбі ( що підтверджується
відповідними штампами в паспортах, виданих на ім'я ОСОБА_1. та ОСОБА_3. та
свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 , від 29.05.2002 року, виданого Добровеличківським
ВРАЦС, Кіровоградської області ) .

11 листопада 2000 року  відповідач подарував, а позивач прийняла в
дар квартиру за АДРЕСА_1 , про що був складений договір дарування від
11.11.2000 року, який  посвідчений державним
нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори та зареєстрований
в реєстрі за № 1391 .

Таким чином із вказаної вище дати
спірна квартира стала особистою приватною власністю позивача .

З пояснень обох сторін та їх
представників з'ясовано, що сторони
після розірвання шлюбу , в судовому порядку, що мало місце 29.05.2002
року, продовжували проживати однією сім'єю у спірній квартирі до жовтня  місяця 2007 року, періодично припиняючи та
поновлюючи спільне життя .

Відповідно до вимог статті 150 ЖК
України  громадяни, які мають у приватній
власності будинок , квартиру , користуються ним ( нею ) для особистого
проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно
до вимог частин 1,4  статті 156 ЖК
України  члени сім'ї
власника житлового будинку ( квартири ) , які проживають разом з ним у будинку
( квартирі ), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку ( квартири) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування  цим приміщенням .

До членів сім'ї  власника будинку ( квартири ) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу . Припинення сімейних
відносин з власником будинку ( квартири ) не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку ( квартири
) і колишнім членом його сім'ї  про
безоплатне користування  жилим
приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162
цього Кодексу , тобто  плата за
користування жилим приміщенням встановлюється угодою сторін, а плата за
комунальні послуги береться з останнього за затвердженими в установленому
порядку тарифами .

З наявних у справі доказів
встановлено, що сторони припинили сімейні відносини, а тому на переконання суду
відповідач набув статусу колишнього члена сім'ї позивача .

Відповідно до вимог статті 116  ЖК
України  якщо наймач , члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують його
не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття
роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися без
результативними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985
року  №2 “Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України” п.17 при вирішення
справ  при виселення на підставі ст. 116
ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід
виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного
може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі,
зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК , трудових
колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем
роботи або проживання  відповідача
(незалежно від прямих вказів з приводу можливого виселення).

В ході розгляду справи по суті позивачем та її представником не було надано
жодного доказу, який - би підтвердив вчинення відповідачем дій, передбачених
статтею 116 ЖК України в зв'язку з якими виникли б підстави  для виселення останнього із спірного житла .
Також не надано доказів, які б підтвердили факти вжиття заходів запобігання і
громадського впливу до ОСОБА_3. в зв'язку з порушенням останнім  правил співжиття .

Таким чином оскільки відповідач
набув права користування квартирою, що належить позивачеві на законних
підставах, і припинення сімейних відносин між власником квартири і
відповідачем, який набув статусу колишнього члена сім'ї позивача не тягне за
собою автоматичного припинення  ним права
користування жилим приміщенням тому вимоги власника квартири щодо позбавлення
відповідача права користування спільною квартирою на переконання суду є
необгрунтованим, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

В силу ст. 10, 60  ЦПК України кожна сторона повинна
довести  ті обставини, на які

вона посилається
як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 61  УПК України обставини, встановлені судовим
рішенням у  цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК
України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджеє з другої
сторони понесені нею і документальної підтверджені судові витрати.

Згідно ст. 156 ЖК України до членів
сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в  ч.2 ст. 64 цього кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири)
і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до
цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Аналізуючи  посилання позивача та його представника на
виселення відповідача на підставі ст. 47, ст. 168 ч.3 ,4 , 169 ЖК України  суд також вважає їх не обгрунтованими.

Керуючись  ст.ст. 4, 5, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 4,5, 379, 382, 383 ЦК України,
ст.ст. 47,  116  ЖК України, суд, -

В И Р І
Ш И В :

Відмовити
у задоволенні позову  ОСОБА_1 до
ОСОБА_3про виселення з квартири без надання іншого житла - за безпідставністю.

Рішення суду може бути піддане апеляційному
оскарженню шляхом подачі до апеляційного суду Кіровоградської області  через суд першої інстанції,  в десятиденний строк з дня проголошення
рішення заяви  про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або  в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя