Справа № 22-а - 3231/2008р.                                                           Головуючий 1 інстанції: Оксененко В.А.
Категорія: визнання договорів
недійсними                                               Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

вступна та
резолютивна частини

10 грудня 2008 року                                                                                    м.
Харків

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого -                  -   Табачної Н.Г.,

суддів                                 -  Яцини В.Б., Хорошевського О.М.,

при секретарі                    -
Шпарага О.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апе­ляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення
Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2008 року

по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення із квартири та
відшкодування моральної шкоди,

та за зустрічним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, КП
Харківське  міське БТІ, треті особи
ОСОБА_7,  приватні нотаріуси Тимченко
Тетяна Володимирівна, Гаврилова Світлана Анатоліївна, про визнання угод
недійсними, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

З огляду на значний час, необхідний
для мотивування висновків судової колегії, проголошується вступна та
резолютивна частини рішення суду. Повний текст буде виготовлений на протязі
п'яти днів.

Керуючись ст.ст.
303, 304, ч.1 п.2 ст. 307, ч.1 п.4 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України
судова колегія , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2008
року змінити.

ОСОБА_4 в
задоволенні позову про виселення відмовити.

Позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати
недійсними договори доручення від 26 серпня 2003 року, укладені ОСОБА_1,
ОСОБА_2 з ОСОБА_6, на продаж частки їх квартири АДРЕСА_1, та договір доручення
від 5 березня 2004 року, укладений ОСОБА_3 на продаж його частки вказаної
квартири.

Визнати
недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладені 5 березня 2004
року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з ОСОБА_5 та - укладений 3
жовтня 2005 року  між ОСОБА_5 в особі
ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Зобов'язати КП
«Харківське БТІ» анулювати реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4

Стягнути з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1700 грн. відшкодування
завданої моральної шкоди.

В іншій частині
у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3. - відмовити.

В частині
відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 рішення
районного суду залишити без змін.

Рішення набуває чинності негайно, але може бути оскаржено в касаційному
поряд­ку протягом двох місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного
Суду України

Головуючий суддя:

Судді колегії:

Справа № 22-а - 3231/2008р.                                                                           Головуючий 1 інстанції: Оксененко В.А.

Категорія: визнання договорів
недійсними                                               Доповідач:
Яцина В.Б.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2008 року                                                                                    м.
Харків

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого -                  -   Табачної Н.Г.,

суддів                                 -  Яцини В.Б., Хорошевського О.М.,

при секретарі                    -
Шпарага О.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апе­ляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення
Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2008 року

по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення із квартири та
відшкодування моральної шкоди,

та за зустрічним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, КП
Харківське  міське БТІ, треті особи
ОСОБА_7,  приватні нотаріуси Тимченко
Тетяна Володимирівна, Гаврилова Світлана Анатоліївна, про визнання угод
недійсними, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

14 жовтня 2005
року ОСОБА_4 звернулася до районного суду із позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,ОСОБА_3. про усунення перешкод у користуванні та виселенні із квартири
АДРЕСА_1

На обґрунтування
позову вказала, що 03.10.2005 року вона відповідно до нотаріально посвідченого
договору купила у ОСОБА_5. зазначену 2-кімнатну квартиру та є її власником. До
цього спірна квартира належала сім'ї відповідачів, які її 15.04.2004 року
продали за дорученням ОСОБА_5 Позивач вказала що їй потрібне житло, відповідачі
проживають у спірній квартирі без відповідних правових підстав та звільняти
його не бажають, це змушує її піднаймати житло, на що витрачати додаткові
гроші, внаслідок чого їй було завдано моральної шкоди на суму 5100 грн., яку
вона просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3. позов не визнали, звернулися до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4, в якому після його уточнення і доповнення просили:

-           визнати недійсним договір
доручення від 26 серпня 2003 року, укладений ОСОБА_1 із ОСОБА_6 на продажу
частки його квартири АДРЕСА_1, земельної ділянки на території Козаче-Лопанської
сільської Ради, с/г «Гелій», ділянки НОМЕР_1 і автомобіль марки Лянчія Дедра,
д.н. НОМЕР_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Тимченко Т.В.;

-           визнати недійсним договір доручення
від 26 серпня 2003 року, укладений ОСОБА_2 із ОСОБА_6 на продажу частки її
квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Тимченко Т.В.;

-           визнати недійсним договір доручення
від 05 березня 2004 року укладенийОСОБА_3. із ОСОБА_6 на продажу належної йому
частки квартири АДРЕСА_1, яка була посвідчена приватним нотаріусом Тимченко
Т.В.;

-           визнати недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 5 березня 2004 року ОСОБА_6 на підставі оспорених
ними договорів доручення з ОСОБА_5. і посвідченого приватним нотаріусом
Тимченко Т.В.

-           визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 3 жовтня 2005 року між ОСОБА_5. в
особі ОСОБА_7, яка діяла за відповідною довіреністю, який посвідчений приватним
нотаріусом Гавриловою С.А.;

-           повернути сторони правочинів до
попереднього стану;

-           зобов'язати КП «Харківське БТІ»
анулювати правову реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5. і ОСОБА_4;

-           стягнути з ОСОБА_6 на користь кожного
з відповідачів по 1700 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

На обґрунтування
позову вказали, що спірна квартира в результаті приватизації належить їм на праві
сумісної спільної власності з 1996 року, вони там постійно проживають та
зареєстровані з 1992 року, іншого житла не мають.

Зазначили, що
26.08.2003 року вони після виникнення конфлікту з партнером ОСОБА_3 по бізнесу
ОСОБА_6, який безпідставно звинуватив його у розвалі фірми, отримали
залякування та реальні погрози з його боку про застосування фізичної сили до
них та до неповнолітнього сина, знаходилися під впливом тяжких обставин,
внаслідок чого 26.08.2003 року, а їх син після досягнення свого повноліття -
05.03.2004 року, змушені були надати на невигідних для них умовах на ім'я
ОСОБА_6 доручення на право розпорядженням своїм майном, у тому числі квартирою,
хоча не мали іншого житла і реально не бажали його продавати. 15.04.2004 року
ОСОБА_6 на підставі зазначених довіреностей продав належну їх квартиру ОСОБА_5,
а той за дорученням черезОСОБА_7 03.10.2005 року продав їх квартиру ОСОБА_4

Вказали на те,
що у них не було доброї волі на видачу доручень та укладення вказаних
договорів, вони діяли під психічним примусом ОСОБА_6, який продав їх квартиру у
результаті зловмисної домовленості з покупцем за значно зниженою ціною 20 000
грн. ОСОБА_5, який діючи аналогічно за зловмисною домовленістю черезОСОБА_7
перепродав квартиру за таку ж, явно занижену ціну. При цьому покупці  квартиру, яку вони купують, не оглядали.
Посилаючись на ст. 57 ЦК УРСР 1963 року, ч. 3 ст. 203, ст.ст. 215, 231, 232,
233  ЦК України, та вказуючи на те, що
внаслідок зазначених неправомірних дій і реальної загрози лишитися житла
знаходяться у подавленому психологічному стані, їм завдано моральної шкоди,
просили задовольнити їх позовні вимоги.

Відповідач
ОСОБА_6 зустрічний позов не визнав, до суду не з'явився, справа була розглянута
за його відсутності, за участю його представника. У своїх письмових поясненнях
ОСОБА_6 вказав, що оскільки ОСОБА_1 не повернув йому гроші, за пропозицією
останнього вони дійшли згоди про продаж в рахунок повернення боргу його майна,
для чого і були добровільно укладені довіреності, які відповідачі оспорюють по
цій справі. ОСОБА_6 зазначив, що 15 квітня 2004 року він на підставі цих
довіреностей продав зазначену квартиру ОСОБА_1 за досить невеликою ціною 20 000
грн. і таким чином повернув собі борг, але ОСОБА_1 не звільнити квартиру,
внаслідок чого ОСОБА_5 її також продав 3 жовтня 2005 року ОСОБА_4, яка
погодилася купити цю квартиру, знаючи, що в ній проживає сім'я ОСОБА_1.

Відповідач
ОСОБА_1 та представник відповідача КП «Харківське міське БТІ», який не вважав
КП «Харківське міське БТІ» належним відповідачем, у  судове засідання не з'явилися і справа була
розглянута за їх відсутності.

Позивачка
ОСОБА_4 зустрічний позов не визнала, своє знайомство з ОСОБА_6 та ОСОБА_5. не
заперечувала і у судовому засіданні пояснила, що продавець квартири ОСОБА_1 при
продажі квартири повідомив їй про те, що квартира спірна, в ній проживає сім'я
ОСОБА_1, але зважаючи на недорогу ціну вона без огляду погодилася її придбати.
При цьому вона наполягала на законності укладеної угоди, за якою вона через
ОСОБА_7 повністю віддала гроші продавцеві ОСОБА_5, який пообіцяв вирішити
питання про виселення ОСОБА_1. Після придбання квартири вона її не відвідувала,
ключів не отримувала, доручила зареєструвати за собою право власності, але
оскільки квартира була спірною, вона особистий рахунок на себе не оформляла і
до квартири не навідувалася.

Третя
особаОСОБА_7 позов ОСОБА_4 визнала, проти зустрічного позову ОСОБА_1
заперечувала. У судовому засіданні пояснила, що за дорученням ОСОБА_5 вона
намагалася виселити ОСОБА_1 зі спірної квартири, після чого за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу продала спірну квартиру ОСОБА_4, а
отримані від неї за квартиру гроші передала ОСОБА_5.

Приватний
нотаріус Тимченко Т.В. пояснила, що вона за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 посвідчила
доручення на ім'я ОСОБА_6, які відповідають діючому законодавству, про тиск з
цього приводу з боку ОСОБА_6 або інших осіб їй невідомо.

Приватний
нотаріус Гаврилова С.А. зазначила, що вона посвідчила спірний договір
купівлі-продажу у відповідності до вимог діючого законодавства.

Рішенням Московського районного суду м.
Харкова від 13 травня 2008 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виселені ОСОБА_1
із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення та із зобов'язанням їх
повністю звільнити від своїх речей вказану квартиру. В іншій частині у
задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3., вважаючи
вказане рішення районного суду ухваленим з порушенням матеріального і
процесуального права, що суд неповно встановив обставини, які мають значення
для справи, а його висновки не відповідають дійсним обставинам справи, просять
рішення районного суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення їх
зустрічних позовних вимог та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

На обґрунтування
скарги вказали, що суд не отримав відповіді на свій запит щодо судимості
ОСОБА_6, чим позбавив їх можливості надати суду письмові докази щодо реального
характеру здирництва з його боку, висновки суду належним чином не вмотивовані
та є необґрунтованими, суд не дослідив всіх юридично значимих доводів,
наведених ними на обґрунтування позовних вимог, не надав належної оцінки
обставинам, які свідчать про наявність підстав для визнання відповідно до
положень ст.ст. 232, 233 ЦК України спірних договорів недійсними, а також
посилаються на наявність безумовних підстав для скасування рішення суду,
оскільки розгляд справи відбувся за відсутності відповідачів ОСОБА_6 та
ОСОБА_5., які не були особисто повідомлені про розгляд справи.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді
справи, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і
обґрунтованість  рішення суду  першої
інстанції  в межах доводів
апеляційної  скарги  та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню.

Згідно до п.п.
1, 4, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову районний суд виходив із його недоведеності, та що позивачка
відповідно до положень ст. 391 ЦК України та ст. 109 ЖК України має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження
спірною квартирою.

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
їх законності та обгрунтованості.

Судом встановлено, що квартираАДРЕСА_1 внаслідок приватизації належала
позивачам на праві спільної сумісної власності з 1996 року, за цією адресою
вони проживають та зареєстровані у встановлено порядку (а.с. 23 т. 1, а.с. 38
т.1).

Згідно показань свідків ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3. та ОСОБА_8 25 серпня 2003
року ОСОБА_6 звинуватив ОСОБА_1. у неефективному веденні бізнесу, внаслідок
чого ОСОБА_6 не отримує належного доходу від своїх інвестицій, після чого
пригрозивши  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фізичною
розправою над їх неповнолітнім сином, ОСОБА_3,
зажадав від них передати йому належне їм майно.

26.08.2003 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2, діючи під психологічним тиском ОСОБА_6
вимушено уклали з ним нотаріально посвідчені договори доручення на продажу за
суму на умовах за його розсудом належні їм частки вказаної квартири, а ОСОБА_1
- також свої автомобіль «Лянча Дедра», 1990 р.в. та земельну ділянку у
Козаче-Лопанській селищній раді.

Після досягнення повноліття 05.03.2004 рокуОСОБА_3., діючи під зазначеним
психологічним тиском ОСОБА_6, також уклав з ним нотаріально посвідчений договір
доручення на продаж за суму на умовах за його розсудом належної йому частки
вище вказаної квартири (а.с. 35, 36, 37 т. 1).

15.04.2004 року ОСОБА_6, діючи на підставі вказаних договорів доручення
продав спірну квартиру за 20 000 грн. ОСОБА_5, який її стан не оглядав  і обставини її продажу у власників квартири  не з'ясував. Отримані від покупця грошові
кошти ОСОБА_6 власникам квартири не передав та залишив їх собі (а.с. 35, 82-83
т. 1).

03.10.2005 рокуОСОБА_7 за дорученням від імені ОСОБА_5. продала, а ОСОБА_4,
діючи при цьому з грубої необережності та знаючи, що відносно квартири існує
спір, там мешкають ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3., не з'ясувавши належним чином
причину їх проживання, не перевіривши стан квартири, за нотаріально посвідченим
договором, який був зареєстрований у КП «Харківське міське БТІ», купила цю ж
квартиру за 20 000 грн.

Згідно висновків судового експерта ринкова вартість спірної квартири на 15
квітня 2004 року могла скласти 69921 грн., а на 03 жовтня 2005 року - 140 744
грн.

Оцінюючи наявні у справі докази, судова колегія відповідно до вимог ст.ст.
212, 213 ЦПК України виходить з наступного.

Показання
свідків ОСОБА_1 щодо обставин застосування до них психічного тиску та укладення
спірних договорів підтверджуються показаннями допитаної судом першої інстанції
свідка ОСОБА_8, іншими дослідженими судом доказами, та узгоджуються із
визнаними сторонами фактами: привласнення ОСОБА_6 грошей за продану квартиру
ОСОБА_6., не одноразовим продажем спірної квартири за явно заниженою ціною, та
тим фактом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до правоохоронних органів з приводу
протиправного заволодіння їх майном із відповідними заявами у серпні та 23
вересня 2005 року після того, як дізналися про продаж їх квартири і звільнилися
від впливу ОСОБА_6, до звернення до них з вимогами про виселення, лише після
чого ОСОБА_1 30 вересня 2005 року звернувся до них з відповідним позовом (а.с.
208-209 т.1), а 03.10.2005 року - продав спірну квартиру ОСОБА_4

Заява
ОСОБА_6 щодо причин, з яких він не передав ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3. отримані
від ОСОБА_5. 20 000 грн., відповідної заборгованості ОСОБА_1. перед ним,
належнми доказами не підтверджена. Окрім того, вказаний ним мотив не має
відношення до інших співвласників проданої квартири.

Судова колегія не бере до уваги наявну у
справі постанову від 03 жовтня 2005 року про відмову в порушенні кримінальної
справи за завою ОСОБА_2, оскільки за відсутності належної перевірки цієї заяви
вказана постанова була скасована (а.с. 211, 214 т. 1).

Таким чином, оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності судова колегія
доходить до висновку, що оскільки між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3. не
існувало боргових зобов'язань, у сім'ї ОСОБА_1 не було доброї волі на укладання
договорів доручення та на продаж належної їм квартири, яка їм була необхідна
для проживання. Крім того, виходячи з того, що покупці спірної квартири,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 при укладенні оспорених договорів купівлі-продажу на
порушення передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України принципу добросовісності та
розумності, при укладенні правочинів не перевірили загальні вимоги додержання
чинності правочину продавцем, спірну квартиру не оглядали, та не пересвідчилися
у тому, що вона вільна та стосовно цього майна відсутні права третіх осіб, не
зважили на явно занижену вартість
продажу квартири, а ОСОБА_4 - що відносно квартири існує спір,  тобто діяли при цьому з грубою необережністю,
- їх не можна визнати добросовісними набувачами спірного майна.

При таких обставинах відповідно до положень ст.ст. 330, 388, 658 ЦК
України, які передбачають, що: коли продавець товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має право вимагати його
повернення; коли майно відчужене особою, яка не мала не це права, набувач не
набуває право власності на нього, якщо він хоча і не знав про відсутність прав
у особи на відчуження майна, але міг про це знати, тобто - він не є
добросовісним набувачем, або хоча він і є добросовісним набувачем, але майно
вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3. вимушено, внаслідок
психічного насильства та погрози ОСОБА_6 уклали з ним договори доручення на
продаж належної їм квартири, не маючи дійсної волі на укладення відповідного
договору купівлі-продажу стосовного цього майна, то відповідно до положень ст.
57 ЦК УРСР 1963р., який діяв на час укладення договорів доручення 26.08.2003
року, а також відповідно до положень ст. 231 ЦК України, яка підлягає
застосуванню до спірних правовідносин щодо інших спірних договорів, укладених
під час його дії, договір доручення від 05.03.2004 року та купівлі-продажу від
15.04.2004 року, підлягають визнанню недійсними.

Згідно ст. 216 ЦК України  недійсний
правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, та
якщо за недійсним   правочином   права
та   обов'язки передбачалися   лише
на   майбутнє,  можливість
настання  їх  у майбутньому припиняється.

З урахуванням того, що ОСОБА_1, не набувши права власності на спірну
квартиру за недійсним договором купівлі-продажу від 15.04.2004 року, всупереч
вимогам ст.ст. 656, 658 ЦК України за відсутності у нього предмету договору та
права його продажу, 03.10.2005 року через довірену
особуОСОБА_7 продав цю квартиру ОСОБА_4, - то виходячи з наведених обставин та правового обгрунтування
цей договір також необхідно визнати недійсним.

Оскільки
внаслідок зазначених неправомірних дій ОСОБА_6 і реальної загрози лишитися
єдиного у них житла ОСОБА_1 тривалий час знаходяться у подавленому
психологічному стані та переносять душевні страждання, це свідчить, що в
результаті їм було завдано моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 231 ЦК України винна сторона (інша особа),
яка застосувала фізичний або психичний тиск до другої сторони, зобов'язана
відшкодувати їй моральну шкоду, що завдана у зв'язку з вчиненням цього
правочину.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди судова колегія відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
визначає виходячи з характеру вказаного правопорушення, пов'язаного із реальної
загрозою втрати здоров'я сина ОСОБА_1 та позбавлення єдиного для них житла,
глибини  та тривалості пов'язаних з цим
їх душевних страждань, винних дій заподіювача моральної шкоди,  - в розмірі по 1700 грн. кожному потерпілому.

Тому, відповідно до вказаних норм матеріального права завдана ОСОБА_1,
ОСОБА_2 іОСОБА_3. моральна шкода підлягає стягненню з ОСОБА_6 в розмірі 1700
грн. на користь кожного з потерпілих.

Оскільки ОСОБА_4 не набула права власності на спірну квартиру, то
відповідно до передбачених ст. 391 ЦК України положень у неї відсутнє право
вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження
своїм майном, внаслідок чого у задоволенні її позову про виселення ОСОБА_1,
ОСОБА_2 іОСОБА_3.  необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог щодо анулювання (скасування) реєстрації прав
власності стосовно спірної квартири, то судова колегія виходить при цьому з
того, що в результаті реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4,
яке відбулося на підставі спірного договору купівлі-продажу від 03.10.2005
року, згідно п. 3.9. Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом   Мін'юсту  України
від  28.01.03  за
N  6/5,
яке передбачає у  разі переходу права
власності на нерухоме майно, яке вже
зареєстроване  в Реєстрі прав,
реєстратор при реєстрації прав на
це  майно  одночасно
скасовує  попередній  запис щодо
права власності на це майно, - попередня реєстрація права власності на
це майно за ОСОБА_5. була скасована.

Оскільки відповідно до п. 6.1 вказаного Тимчасового положення
оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею
свідоцтва про право власності на підставі документів, установлених  законодавством, які підтверджують їх право
власності на об'єкти нерухомого майна, у даному випадку на
підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.10.2005 року,
який визнаний по справі недійсним, - то вказана реєстрація підлягає анулюванню
КП «Харківське БТІ».

Вирішуючи
питання щодо повернення сторін до попереднього стану, судова колегія виходить з
наступного. Спірна квартира залишилися в користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 іОСОБА_3. і не була передана покупцю ОСОБА_4, ,
ОСОБА_1, на відміну від ОСОБА_5., гроші за продаж квартири не отримували, тому
двостороння реституція відповідно до положень ч. 2 ст. 216 ЦК України у даному
випадку не проводиться.

Виходячи
з вказаних обставин та наведених норм матеріального права позов ОСОБА_1 та
їх  апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а у задоволенні позову ОСОБА_4   про виселення ОСОБА_1 необхідно відмовити.

У
зв'язку з цим рішення суду підлягає відповідній зміні.

Наведене
не позбавляє ОСОБА_4 права на позов про відшкодування збитків за рахунок винної
сторони недійсного правочину.

Що
стосується заперечень проти апеляційної скарги та проти зустрічного позову, які
навели ОСОБА_6, ОСОБА_4 та їх представниця, а також ОСОБА_1 іОСОБА_7, то ці
доводи всупереч процесуальному обов'язку, передбаченому ст. 60 ЦПК України
відповідними доказами не підтверджені, наведені ОСОБА_1, ОСОБА_2 таОСОБА_3. на
підверждення їх доводів докази не спростовані.

Керуючись ст.ст.
303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК
України судова колегія , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2008
року змінити.

ОСОБА_4 в
задоволенні позову про виселення відмовити.

Позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати
недійсними договори доручення від 26 серпня 2003 року, укладені ОСОБА_1,
ОСОБА_2 з ОСОБА_6, на продаж частки їх квартири АДРЕСА_1, та договір доручення
від 5 березня 2004 року, укладений ОСОБА_3 на продаж його частки вказаної
квартири.

Визнати
недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладені 5 березня 2004
року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з ОСОБА_5 та - укладений 3
жовтня 2005 року  між ОСОБА_5 в особі
ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Зобов'язати КП
«Харківське БТІ» анулювати реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4

Стягнути з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1700 грн. відшкодування
завданої моральної шкоди.

В іншій частині
у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3. - відмовити.

В частині
відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 рішення
районного суду залишити без змін.

Рішення набуває чинності негайно, але може бути оскаржено в касаційному
поряд­ку протягом двох місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного
Суду України

Головуючий суддя:

Судді колегії: