ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“16” травня 2008 року            Ялтинський міський суд Автономної
головуючого, судді
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Ялтинської міської ради, ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог, Комітету самоорганізації населення мікрорайону Василівка,
Державного підприємства радгосп-завод „Гурзуф”, про визнання незаконними та
скасування індивідуально-правових актів органу місцевого самоврядування,
визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування та зобов'язання
Позивачка звернулась до
Ялтинського міського суду АРК із зазначеним позовом в
порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд :
-               Визнати незаконним та
скасувати  Рішення 6-ої сесії 5 скликання
Ялтинської міської ради № 160 від 26 грудня 2006 року „Про надання  ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту
відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.1000 га для будівництва жилих
будинків, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: м. Ялта,
район вулиці Бєлобродського, на землях Ялтинської міської ради”.
-               Визнати
неправомірними дії Ялтинської міської ради щодо приватизації ОСОБА_1 земельної
ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, площею 0.09 га та зобов'язати
Ялтинську міську раду розглянути на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 про передачу
їй у власність зазначеної земельної ділянки;
-               Визнати
незаконним та скасувати рішення 16-ої сесії 5 скликання Ялтинської міської ради
№ 78 від 18 березня 2008 року „Про затвердження проекту відведення земельної
ділянки та передачу її у власність ОСОБА_2”.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 13 квітня 2005
року ОСОБА_1 звернулась до Ялтинської міської ради із заявою про передачу
безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва жилого будинку,
господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Хоча
депутатською комісією звернення ОСОБА_1 про передачу у власність земельної
ділянки були розглянуті раніше, Ялтинська міська рада рішенням від 26 грудня
2006 року і рішенням від 18 березня 2008 року надала згоду на розроблення
проекту відведення земельної ділянки та затвердила проект відведення земельної
ділянки відповідачці ОСОБА_2 Заява ОСОБА_1 сесією Ялтинської міської ради
донині не розглянута.
Посилаючись на зміст ст. 118 ЗК України ОСОБА_1 вважає
дії та прийняті Ялтинською міською радою рішення незаконними і такими, що
У судовому засіданні позивачка та її представник
наполягали на задоволенні позовних вимог із зазначених підстав.
Представник відповідача Ялтинської міської ради за
довіреністю Яворський А.Л. проти позову заперечував з тих підстав, що дії та
рішення ради є законними, адже Земельним кодексом України, будь-яким іншим
нормативним актом не встановлено черговості розгляду заяв про передачу
земельних ділянок безоплатно у власність. На його думку, позивачкою не
доведено, що ОСОБА_2 відведена саме та земельна ділянка, яку вона просила передати
їй у власність. Діями чи рішеннями ради не порушується право або охоронюваний
законом цивільний інтерес позивачки.

Представник відповідачки ОСОБА_2 на підставі ордеру
адвокатського об'єднання ОСОБА_3 також заперечував проти задоволення позову, посилаючись
на добросовісність, відкритість, безперервність користування земельною ділянкою
його довірителем і відсутність підстав для висновку про порушення прав чи
цивільних інтересів позивачки діями або індивідуально-правовими актами
Ялтинської міської ради.

Представник ДП радгосп-заводу „Гурзуф” просив суд
вирішити справу на користь відповідачки, оскільки припинення права користування
і вилучення земельної ділянки підприємства здійснювалось під умовою надання
земельної ділянки у тимчасове користування подружжю відповідачки ОСОБА_4

Представник Комітету саморганізації населення мікрорайону
Василівка просила задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що позивачка є
вчителем середньо школи та потребує надання земельної ділянки безоплатно у
власність на підставі затвердженої рішенням Ялтинської міської ради від 11
березня 2003 року Ялтинської міської програми „Вчитель” на 2003 - 2012 рр.

Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представників відповідачів
і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з такого.

Рішенням 6-ої сесії 5 скликання Ялтинської міської ради №
160 від 26 грудня 2006 року ОСОБА_2 в порядку ч. 7 ст. 118 ЗК України був
наданий дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною
площею 0.1000 га для будівництва жилого будинку, господарських будівель та
споруд, яка розташована за адресою: м. Ялта, район вул. Бєлобродського.

Проект відведення земельної ділянки був розроблений і
рішенням 16-ої сесії 5 скликання Ялтинської міської ради № 78 від 18 березня
2008 року затверджений, земельна ділянка передана ОСОБА_2 безоплатно в її
власність.

Позивачка ОСОБА_1 наполягає, що 13 квітня 2005 року
подала заяву до Ялтинської міської ради про передачу безоплатно їй у власність
цієї ж земельної ділянки площею 0.06 га, проте зміст наданої заяви ці
твердження цілком спростовує, адже з її тексту вбачається, що вона просила раду
не передати у власність земельну ділянку чи надати дозвіл на розроблення
проекту відведення земельної ділянки, а погодити підготовку матеріалів
попереднього узгодження місця розташування
земельної ділянки.

Земельним кодексом України і зокрема ст. 118 процедури
попереднього узгодження місця розташування земельної ділянки не передбачено, а
отже подача такої заяви не є юридичним фактом, що тягне її розгляд за нормами
ч. 7 ст. 118 ЗК України.

За змістом ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України відповідна
місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада повинна
розглянути саме заяву про передачу безоплатно у власність земельної ділянки із
земель державної або комунальної власності. Таку заяву 13 липня 2005 року
подала ОСОБА_2, просила надати їй у власність земельну ділянку в районі вул.
Бєлобродського с. Василівка м. Ялта.

Отже, позивачка не має цивільного інтересу, пов'язаного з набуттям права
власності на земельну ділянку, в розумінні висновків Конституційного Суду
України за рішенням від 1 грудня 2004 року у справі щодо офіційного тлумачення
окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу
України. Власником або користувачем земельної ділянки із будь-яких підстав
позивачка також не є, що сторони та їх представники відповідно до ч. 1 ст. 61
ЦПК України визнали у судовому засіданні.

Те, що ОСОБА_1 просила надати у власність саме ту земельну ділянку, відносно
якої Ялтинська міська рада прийняла рішення про її передачу у власність
ОСОБА_2, належними і допустимими доказами не підтверджено.

Таким чином, враховуючи, що особа має право на захист тільки свого
цивільного права або інтересу (ст. ст. 15, 16 ЦК України), засоби захисту
згідно заявлених позовних вимог за відсутності предмету захисту застосовані
судом бути не можуть.

Ялтинська міська рада під час розгляду заяви ОСОБА_2, вирішення питання про
надання дозволу на розроблення проекту відведення, його затвердження дотримала
вимог ст. 118 ЗК України, прийняті індивідуально-правові акти відповідають
вимогам закону. При цьому дії та бездіяльність Ялтинської міської ради з не
розгляду на сесії заяви ОСОБА_1 про надання згоди на
підготовку матеріалів попереднього узгодження місця розташування земельної
ділянки цивільних суб'єктивних прав ОСОБА_1 не порушують і не є
незаконними, оскільки на розгляд таких заяв не розповсюджується порядок,
встановлений у ст. 118 ЗК України.

Відповідно до ст. ст. 16, 21 ЦК України визнання незаконними рішення, дії
чи бездіяльності органу місцевого самоврядування може бути способом захисту
прав та інтересів у цивільних відносинах. Тому законність бездіяльності
відповідача як суб'єкта владних повноважень у публічних відносинах може бути предметом
оцінки суду в порядку адміністративного судочинства.

Також суд зауважує, що земельний кодекс України не містить норм, якими б
встановлювались пільги або переваги окремим категоріям громадян у наданні
безоплатно у власність земельних ділянок, тому відповідні доводи сторін та їх
представників суд до уваги не бере.

Таким чином, розглянувши справу в присутності сторін, їх
представників, представників третіх осіб, повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає
у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст.
88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. 118 ЗК України, ст. ст. 1, 3 - 8, 10, 11, 15,
60, 61, 158, 179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Ялтинської міської ради, ОСОБА_2,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, Комітету
самоорганізації населення мікрорайону Василівка, Державного підприємства
радгосп-завод „Гурзуф”, про визнання незаконними та скасування
індивідуально-правових актів органу місцевого самоврядування, визнання
незаконними дій органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинити певні
дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в
десятиденний  строк з наступного дня
після його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, що передбачений
статтею 295 ч. 4 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст.
ст. 223, 294 ЦПК України.

СУДДЯ -