Справа № 2-413/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

02 жовтня 2008 року Дніпровський районний суд м. Києва

в складі:
головуючого - судді

Стрижеуса А.М.

при секретарі:

Данилко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1

до Відкритого акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій"

третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди та компенсації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач
ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди та компенсації.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона працювала у відповідача на посаді бетонниці з 1963 року. В 1979 році їй було встановлено профзахворювання. За висновком МСЕК від 04 грудня 1991 року в результаті профзахворювання її було визнано інвалідом 2 групи, безстроково, з втратою 35% професійної працездатності. Наказом від 25 січня 1991 року вона була звільнена з роботи як інвалід 2 групи. Розмір отримуваних нею від відповідача сум відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров’я, становив 61 гривню. За період з травня 1992 року по квітень 2001 року відповідач неодноразово здійснював перерахування суми відшкодування шкоди, однак при цьому не врахував всі коефіцієнти підвищення тарифних ставок та заробітної плати, а саме - за квітень 1993 року - 1,37; за вересень 1993 року - 1,37; за вересень 1995 року - 1,38; за квітень 1997 року - 1,5. При врахуванні цих коефіцієнтів за вказані періоди відповідач повинен був виплачувати їй станом на квітень 2001 року 170 грн., замість 69 грн. 50 коп. Сума заборгованості по відшкодуванню шкоди з січня 1993 року по квітень 2001 року становить 3478 гривень. 61 копійка.

Крім цього, просила стягнути з відповідача компенсацію за порушення терміну виплат - у сумі 2129 гривень 22 копійки. Всього просила стягнути з відповідача 5607 гривень 83 копійки.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Позивачка пояснила, що вона не має претензій до Фонду, на сьогодні отримує від них 230 гривень, з даною сумою згодна. На час передачі її справи до Фонду (2004 рік) розмір відшкодування, встановлений відповідачем, становив 69 гривень 40 копійок. Представник позивачки зазначив, що відповідач при застосуванні коефіцієнтів здійснював корегування сум, що підлягали виплаті позивачці, в бік зменшення, що є порушенням вимог діючого законодавства.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з’явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання, суд не повідомили.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вислухавши позивачку, її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача на посаді бетонниці в залізобетонному цеху з 1963 року. Згідно з заключенням лікарсько-експертної комісії від І3 березня 1980 року позивачці було встановлено діагноз - професійне захворювання (а.с.10). Відповідно до медичних довідок від 04 грудня 1991 року та 06 квітня 1992 року позивачка має другу групу інвалідності безстроково, причина - професійне захворювання, з втратою 35% професійної працездатності (а.с.6). Наказом від 25 січня 1991 року позивачка була звільнена з роботи у відповідача за станом здоров’я (а.с.8). Від відповідача отримувала суми відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров’я, з 1992 року. В 2004 році її справа була

передана до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Розмір відшкодування втраченого позивачкою заробітку станом на 01 квітня 2001 року становив 69 гривень 40 копійок ( а.с.91). З даною сумою була передана справа позивачки до Фонду. В період часу з 1992 року по 2001 рік здійснювався перерахунок розміру відшкодування шкоди позивачці на підставі постанов КМУ. Таких перерахунків за цей період було 13, здійснювалися перерахунки шляхом множення розміру відшкодування шкоди, що склався на час чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Стосовно цих перерахунків

спір між сторонами відсутній.

В суді встановлено, що крім цих перерахунків, відповідачем здійснювалися підвищення заробітної плати працівникам, терміном на один місяць, відповідно до колективного договору - п.3.3.2., з власної ініціативи відповідача, з метою підтримки життєвого рівня працівників. Дані підвищення здійснювалися на підставі наказів, їх було 21 (а.с.219-239). В даних наказах зазначено коефіцієнт підвищення робітної плати, та місяць його застосування. Дані коефіцієнти були застосовані та були зведені перерахунки відшкодування і позивачці. В своїй позовній заяві позивачка не погоджується з тим, що застосовані відповідачем коефіцієнти в квітні, вересні 1993 року, в вересні 1995 року та в квітні 1997 року, при яких розмір отримуваних нею сум відшкодування збільшувався у вказаних місяцях, а в наступному місяці розмір відшкодування зменшувався. Перевіривши надані відповідачем розрахунки розміру відшкодування шкоди позивачці (а.с.179-184), встановлено, що в квітні та вересні 1993 в вересні 1995 року, в квітні 1997 року були застосовані коефіцієнти до розміру відшкодування позивачці, а в послідуючих місяцях дані коефіцієнти знімалися, не збільшувалися, розмір відшкодування зменшувався до розміру, що виплачувався до застосування коефіцієнтів.

Відповідно до ст.97 КЗпП України форма і оплата праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних, гарантійних виплат встановлюються підприємствами самостійно в колективних договорах. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. В даному випадку, відповідачем застосовувалися коефіцієнти підвищення заробітної плати - посадових окладів, тарифних ставок.

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що умовами колективного договору та постановою КМУ №472 госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей, самостійно визначають зростання (коефіцієнт) тарифних ставок (посадових

окладів) та строки їх введення. Тому, дії відповідача щодо збільшення посадових окладів

(тарифних ставок) працівникам свого підприємства на певний строк, є законними, їх правом. Однак, діючим законодавством не передбачено, що для осіб, які отримують від підприємства відшкодування втраченого заробітку, - може застосовуватися також обмеження в часі (один місяць) при застосуванні коефіцієнту підвищення заробітної плати. Зміна умов оплати праці в бік погіршення можлива лише при повідомленні працівника не пізніше як за два місяці до їх змін, як передбачено ст. 103 КЗпП України.

Крім того, відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров’я особі, має здійснюватися відповідно до "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров’я, пов’язаним з виконанням ним трудових обов’язків". Пунктом 28 цих Правил передбачено, що перерахування розміру втраченого заробітку працівникам, що ушкодили здоров’я на виробництві, здійснюється у разі зростання тарифних ставок (посадових окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Перерахунок має здійснюватися у разі кожного підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Пункт 9 Правил встановлює заборону зменшувати раніше визначений потерпілому розмір втраченого заробітку. Дані обставини підтверджуються і відповіддю на запит суду з Міністерства праці та соціальної політики України від 18 квітня 2006 року (а.с.244-245). Судом враховується і те, що в наказах (а.с.219-239) не міститься ніякої інформації про те, що підвищення заробітної плати по підприємству здійснювалося терміном на один місяць. Таким чином встановлено, що відповідач протиправно зменшував розмір відшкодувань позивачці і має відшкодувати за вказані спірні періоди шкоду, яка є заборгованістю за період з 1993 року по квітень 2001 року. В розрахунках відповідача щодо розміру відшкодувань шкоди позивачці за спірний період, вказані суми, що виплачувалися ними, та суми, які позивачка мала б отримувати за її позовними вимогами (а.с.179-184). При вирахуванні різниці між даними сумами, встановлено, що розмір відшкодування шкоди, який просить позивачка, за розрахунками відповідача - становить 3464 гривень 95 копійок, а позовні вимоги позивачки, за її розрахунками, становлять 3478 гривень 61 копійка. Враховуючи те, що відповідачем при розгляді справи іншим складом суду, надано кілька екземплярів розрахунків відшкодування шкоди позивачці за вказані періоди, ці екземпляри мають розбіжності в розмірах коефіцієнтів (порівнюючи і накази) та враховуючи, що представниками відповідача вказана позивачкою сума заборгованості по відшкодуванню шкоди не оспорювалася в суді - суд бере за основу суму 3478 гривень 61 копійку.

Відповідно до п.43 вказаних вище Правил якщо потерпілому, який має право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає корегуванню у зв’язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст.34 Закону України "Про оплату праці". Положенням "Про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв’язку з порушенням термінів її виплати" передбачено порядок проведення розрахунку. Розмір компенсації, який підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, становить 2129 гривень 22 копійки. Загальна сума, яка має бути відшкодована відповідачем на користь позивачки, становить 5607 гривень. 83 копійки.

Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної чи загальної працездатності. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я.

Судовий збір у розмірі 56 гривень 08 копійок має сплатити відповідач в доход держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.97, 103 КЗпП України, ст. 1195 ЦК України, п.п. 9,28,43 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров’я, пов’язаним з виконанням ним трудових обов’язків", ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-233, 294 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди та компенсації- задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" на користь
ОСОБА_1
заборгованість по відшкодуванню шкоди за період часу з січня 1993 року по квітень 2001 року в розмірі 3478 гривень 61 копійка, суму компенсації у зв’язку з порушенням термінів виплати відшкодування за період часу з 01 січня 1998 року по квітень 2001 року у розмірі 2129 гривень 22 копійки, а всього 5607 гривень 83 копійки.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" судовий збір на користь держави в розмірі 56 гривень 08 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду та апеляційної скарги. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються Апеляційному суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк встановлений законодавством України, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: