Справа
№ 22ц - 363/08
Головуючий у 1 інстанції - Грушицький А.І.
Доповідач - Осіпук В.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

29 травня
2008 року
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого Данилюк В.А.

суддів Веремчук Л.М., Осіпука В.В.

при секретарі Тарасюк Ю.А.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

представників відповідачів Бутейка М.М., Гережун Н.Д., Михалевича І.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу  за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2до УМВС України у Волинській області, Ратнівського РВ
УМВС України у Волинській області, Державного казначейства України про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційними скаргами
позивачів ОСОБА_1,  ОСОБА_2та відповідача
Державного казначейства України на рішення Луцького міськрайонного суду від 28
лютого 2008 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2007 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2звернулись в суд із зазначеним позовом.
Покликались на те, що 5 листопада 2005 року в селі Заброди Ратнівського району
Волинської області його працівниками Ратнівського РВ УМВС України у Волинській
області було затримано і доставлено у приміщення райвідділу міліції за
керування автомобілем у нетверезому стані в селище міського типу Ратне Волинської
області, туди ж було пригнано автомобіль, яким він керував на підставі
довіреності. Зранку 6 листопада  2005
року його звільнили з камери тимчасового затримання, повернувши документи та
ключ запалення від автомобіля.

7 грудня 2005 року суддею Ратнівського районного суду було винесено
постанову про відмову в притягненні його до адмінвідповідальності за ч.2 ст.130
Кодексу України про адміністративні правопорушення із-за недоведеності скоєння
ним даного правопорушення, а провадження в справі закрито. Однак, автомобіль
йому повернутий не був і незаконно зберігався на території райвідділу до 28
липня 2007 року де зазнав пошкоджень.

Також позивачі зазначали, що 17 березня 2006 року постановою Ратнівського
районного суду, що була залишена в силі ухвалою колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 4 липня 2006 року,
дії посадових осіб Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області щодо
нього, які мали місце 5 листопада 2005 року, були визнані неправомірними та зобов'язано
відповідача повернути автомобіль.

Крім того, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2вказували, що зазначеними незаконними
діями працівників міліції їм було заподіяно моральну шкоду, яка проявилась у
погіршенні стану здоров'я, порушенні нормального ритму життя.

Просили суд стягнути з відповідачів в користь ОСОБА_1 28110 грн. вартості
відновлювального ремонту пошкоджень автомобіля, 65000 грн., які зникли із
автомобіля, 5473 грн. 73 коп. понесених матеріальних витрат; 358 грн. вартості
проведеної експертизи; 9950 грн. витрат на правову допомогу; 50000 грн.
відшкодування моральної шкоди та в користь ОСОБА_2 50000 грн. за завдану
моральну шкоду.

Під час розгляду справи ухвалами суду від 14 грудня 2007 року та 16 січня
2008 року до участі у справі як співвідповідачів залучено Ратнівський РВ УМВС
України у Волинській області, Державне казначейство України, а також як третіх
осіб на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

28 лютого 2008 року рішенням Луцького міськрайонного суду позов задоволено
частково, стягнуто в користь ОСОБА_1 з Державного казначейства України 2000
грн. за заподіяну моральну шкоду та 1000 понесених витрат на правову допомогу.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2подали
апеляційну скаргу, де просять рішення суду скасувати як незаконне,
необгрунтоване, таке, що не відповідає дійсним об'єктивним обставинам справи і
наявним доказам та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач Державне казначейство
України просить рішення суду першої інстанції скасувати із-за порушення норм
матеріального і процесуального права та відмовити ОСОБА_1 і ОСОБА_2. в позові.

Відповідач Ратнівський РВ УМВС України у Волинській області у поданому
запереченні на апеляційну скаргу позивачів просить її відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та відповідача Державного
казначейства України підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст.1176 ЦК України, ст.1 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР
(далі - Закон) шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного затримання,
відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1
має право на відшкодування моральної шкоди та повернення частини суми,
сплаченої ним у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, адже
адміністративне затримання з 14 год. 30 хв. 5 листопада 2005 року  до 10 год. 30 хв. 6 листопада 2005 року було
застосоване працівниками Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області щодо
нього незаконно, оскільки 7 грудня 2005 року постановою судді Ратнівського
районного суду Волинської області адміністративна справа про притягнення його
до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.2 КУпАП була закрита із-за
недоведеності скоєння ним зазначеного адмінправопорушення.

Однак, стягуючи за рахунок коштів державного бюджету шкоду, спричинену
внаслідок  сплати сум у зв'язку з
наданням юридичної допомоги та відмовляючи ОСОБА_1 у відшкодуванні інших витрат
в сумі 5473 грн. 73 коп. і вартості проведення дослідження спеціаліста в
розмірі 358 грн., суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ст.12
Закону  встановлений порядок визначення
розміру та відшкодування зазначеної шкоди.

Оскільки розгляд адміністративної справи проводився судом, то цей орган у
місячний термін з дня звернення громадянина витребовує всі необхідні документи,
що мають значення для визначення розміру завданої зазначеної шкоди, і
постановляє відповідну ухвалу.

У разі незгоди з постановленою ухвалою про відшкодування шкоди громадянин
має право оскаржити цю ухвалу до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Крім того, відмовляючи ОСОБА_1 у відшкодуванні вартості відновлювального
ремонту пошкоджень автомобіля, стягненні грошей в сумі 65000 грн. суд не
врахував тієї обставини, що відповідно до ч.2 ст.4 Закону майно, зазначене в
п.2 ст.3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене
органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається
в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний
термін з дня звернення громадянина.

У випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час
знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури
чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право
звернутися до цих органів.

Розгляд зазначеної вимоги громадянина до органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури або суду провадиться в місячний термін і в порядку, передбаченому
п.12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» від 4 березня 1996 року №6/5/3/41.

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у
безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим
рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

За таких обставин ухвалене в цій частині судове рішення підлягає скасуванню
як постановлене з порушенням зазначеного порядку із залишенням вимог: про
стягнення витрат на юридичну допомогу, інших витрат, стягнення грошової суми,
відшкодування вартості пошкодженого майна без розгляду.

Також, на думку колегії суддів, судове рішення в частині стягнення
моральної шкоди підлягає зміні у зв'язку з незастосуванням законодавства, що
регулює ці правовідносини.

Згідно зі ст.13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою
громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства.

За наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір
визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством, але не менше одного мінімального розміру заробітної
плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом з урахуванням вимоги
розумності та справедливості, як того вимагає ч.3 ст.23 ЦК України.

Мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду позову судом першої
інстанції становив 515 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення з держави в користь ОСОБА_1 2000 грн.
моральної шкоди, місцевий суд, виходячи із зазначених ним обставин, не врахував
вимог розумності та справедливості і значно завищив розмір відшкодування
моральної шкоди.

Враховуючи зазначений розмір мінімальної заробітної плати та тривалості
часу адміністративного затримання позивача, подані докази заподіяння моральної
шкоди, колегія суддів, виходячи з наявності підстав, передбачених ст.309 ЦПК
України, а також вимог розумності та справедливості, вважає, що постановлене судове
рішення в частині стягнення моральної шкоди в користь ОСОБА_1 підлягає зміні з
визначенням цієї шкоди у розмірі 200 грн.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки в судовому засіданні позивач ОСОБА_2не подала жодних доказів, що
підтверджують факт заподіяння їй моральної шкоди незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, і такі факти не були
встановлені судом під час розгляду справи, то суд першої інстанції цілком
підставно в цій частині ухвалив рішення про відмову їй    у відшкодуванні моральної шкоди.

Отже, рішення суду в цій частині відповідно до ст.308 ЦПК України слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307 309, 310, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача Державного
казначейства України задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 28 лютого 2008 року в даній справі
в частині відшкодування ОСОБА_11000 грн. витрат на правову допомогу та відмови
у задоволенні вимог: про стягнення 28100 грн. вартості відновлювального ремонту
пошкоджень автомобіля, грошей в сумі 65000 грн., 5473 грн. 73 коп. понесених
матеріальних витрат, 358 грн. вартості проведеної експертизи - скасувати і
вимоги ОСОБА_1 у цій частині залишити без розгляду.

Рішення Луцького міськрайонного
суду від 28 лютого 2008 року в частині стягнення моральної шкоди в користь
ОСОБА_1 змінити, визначивши суму стягнення моральної шкоди з держави в користь
ОСОБА_1 у розмірі 200 грн. шляхом списання в безспірному порядку з єдиного
казначейського рахунку Державного бюджету України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
/-/  Данилюк В.А.

Судді
/-//-/          Веремчук Л.М.,  Осіпук В.В.

Згідно
з оригіналом:

Суддя
апеляційного суду
В.В.Осіпук

Друк.бсф.