У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,                                    Лященко
Н.П., Костенка А.В.,                              Пшонки Н.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до державного обласного
комунального підприємства (далі - ДОКП) “Донецькоблводоканал”, третя особа -
відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в
м. Артемівську, про спонукання до складання акта про нещасний випадок на
виробництві за формою Н-1, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суду із
вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що її чоловік, ОСОБА_2, працював
водієм Часів-Ярської дільниці Артемівського ВУВКГ ДОКП
“Донецькоблводоканал”.  12 вересня 2006
року близько 13 години 40 хвилин із ним стався нещасний випадок із летальним
наслідком. Причиною смерті встановлено набряк та здавлювання речовини головного
мозку, обумовлені гострою нетравматичною субдуральною гематомою, тому нещасний
випадок було визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом. Вважаючи, що
нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2., пов'язаний з виробництвом через допуск
працівника до роботи та невиконання роботодавцем вимог з охорони праці, а
також, що розслідування нещасного випадку було проведене неналежним чином,
позивачка просила спонукати відповідача до складення акта про нещасний випадок
на виробництві за формою Н-1.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області
від                  25 травня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою  апеляційного
суду Донецької області від 22 серпня 2007 року, у позові відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, і
суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення без змін, цих вимог закону не
дотрималися, належним чином обставини справи не встановили та не перевірили.

Вирішуючи справу, місцевий суд виходив із того, що з
урахуванням положень пп. 7, 15, 18 Порядку розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, цей
нещасний випадок не може бути віднесений до таких, що пов'язані з виробництвом.
Погодився із цим і апеляційний суд.

Разом з тим п. 17 вищенаведеного Порядку встановлює, що
нещасні випадки, що сталися внаслідок раптового погіршення стану здоров'я
працівника під час виконання ним трудових обов'язків (крім випадків, зазначених
у п. 15 цього Порядку, у разі відсутності умов, зазначених у п. 18 цього
Порядку), визнаються пов'язаними з виробництвом за умови, що погіршення стану
здоров'я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих
виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не
проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що
виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про
стан його здоров'я. Медичний висновок щодо зв'язку погіршення стану здоров'я
працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або
щодо протипоказання за станом здоров'я працівника виконувати зазначену роботу
видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на
запит роботодавця та/або голови комісії.

Проте у справі немає даних про витребування у зв'язку з
розслідуванням нещасного випадку медичного висновку, передбаченого ст. 17
Положення. Спростування доводів позову про те, що розслідування нещасного
випадку проведене неналежним чином, що не було витребувано й досліджено
документи щодо стану здоров'я ОСОБА_2, проведення його своєчасного медичного
огляду та допуску до роботи всупереч вимогам нормативно-правових актів, які
регулюють питання такого допуску та охорони праці тощо, а також відхилення
відповідних доказів, що є у справі, по суті не було вмотивоване. Водночас саме
у зв'язку з виявленням відповідних порушень закону роботодавцем була
постановлена окрема ухвала апеляційним судом.

Суди в обґрунтування своїх висновків посилалися, крім
іншого, на висновок судово-медичної експертизи, яким було встановлено причину
смерті ОСОБА_2 Однак такий висновок у справі відсутній, посилання на висновок у
акті розслідування (а.с. 20-22) цієї обставини не усуває. Не оцінювали суди й
взаємозв'язок пп. 14-18 Порядку зі ст. 14 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, з якого вбачається, що визначений Кабінетом Міністрів України
перелік обставин, за яких настає страховий випадок, не є вичерпним.

У статті 153, 159-161 КЗпП України, ст. ст. 17, 18 Закону
України “Про охорону праці”, п. 8 Правил проведення державного технічного
огляду автомобілів, автобусів, мототранспорту та причепів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 141, за змістом
яких як обов'язок належної організації охорони праці на підприємстві та
забезпечення контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про
охорону праці, так  і обов'язок
проведення технічного огляду транспортних засобів лежить на роботодавцеві,
також залишилися поза увагою судів.

Наведене свідчить, що рішення, ухвалені всупереч ст. ст.
213, 214 ЦПК України, не на основі повно й всебічно з'ясованих обставин, їх не
можна визнати законними та обґрунтованими, тому судові рішення як постановлені
з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької
області від 25 травня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області
від 22 серпня 2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

М.П. Пшонка