Справа № 2-4876/2008
ДЕСНЯНСЬКИЙ  РАЙОННИЙ СУД  МІСТА ЧЕРНІГОВА
10 вересня 2008 року
районний суд міста Чернігова у складі:
головуючого - судді Коверзнева
при секретарі - Балаба О.А.,
з участю: позивача, його
представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача - Шугайла О.В.,
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «НМВ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на
роботі на посаді начальника дільниці, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу по день подачі позовної заяви в розмірі 4850 грн, а також
3000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди, 1000 грн у відшкодування
витрат на правову допомогу та судових витрат.
обґрунтування позову послався на відсутність у позивача правових підстав для
його звільнення з роботи у зв'язку з прогулом.
судовому засіданні позивач подав заяву про уточнення позовних вимог в частині
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просив стягнути з
відповідача середній заробіток за період з 07.12.2007 року по 22.09.2008 року в
розмірі 7125 грн, решту вимог підтримав і наполягав на їх задоволенні.
позов не визнав зазначивши, що починаючи з 17.12.2007 року позивач протягом 4
місяців, без поважних причин не з»являвся на робочому місці, у зв'язку з чим
14.04.2008 року був звільнений за прогул, згідно пункту 4 статті 40 КЗпП
України. Вважає, що під час звільнення позивача повністю дотримано вимоги
законодавства про працю, а тому не вбачає підстав для задоволенні позову.
в якості свідка державний виконавець ОСОБА_4, який здійснював примусове
виконування рішення суду про поновлення позивача на роботі, показав, що на
початку лютого 2008 року він склав акт про фактичний допуск позивача до роботи,
у в зв'язку з чим закінчив виконавче провадження.
пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
з 13.01.2006 року працював у відповідача на посаді начальника дільниці. Наказом
від 26.02.2007 року № 101к його було звільнено з роботи за систематичне
невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього законодавством
про працю та правил внутрішнього трудового розпорядку, згідно пункту 3 статті
40 КЗпП України. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від
06.12.2007 року позивача поновлено на роботі і стягнуто на його користь
середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7050 грн (далі по тексту
- Рішення). Після ухвалення Рішення позивач 06 та 17 грудня 2007 року звертався
до відповідача із заявами про поновлення на роботі. 24.01.2008 року на адресу
позивача відповідачем було надіслано листа, яким повідомлено, що його заяву
повернуто без розгляду оскільки вона не відповідає вимогам законодавства.
Одночасно запропоновано надати заяву по встановленій формі до якої додати:
медичну довідку; документи, що підтверджують кваліфікацію (освіту); довідку про
наявність пільг щодо оподаткування; військовий квиток; автобіографію та трудову
книжку. Цим листом позивача також повідомлено про час прийому громадян
керівником підприємства. 08.02.2008 року державним виконавцем ОСОБА_4 складено
акт про, те що фактично позивач був допущений до виконання своїх обов'язків
07.02.2008 року. Даний акт підписано керівником підприємства Неміровським М.В.
без заперечень. Таким чином відповідач визнав, що з дня поновлення позивача
судом на роботі на посаді начальника дільниці і до 07.02.2008 року він не
допускав позивача до роботи. З 07 по 27 лютого 2008 року позивач перебував на
лікарняному і тому об'єктивно не мав можливості виконувати свої трудові
обов'язки. Матеріалами справи підтверджується, що після виходу з лікарняного
відповідач продовжував не допускати позивача до виконання своїх обов'язків, що
змушувало його неодноразово звертатися за захистом своїх трудових прав до
Територіальної державної інспекції з праці з праці у Чернігівській області.
11.04.2008 року працівниками інспекції з праці в присутності позивача та
працівників підприємства було складено акт про те, що станом на момент
перевірки позивача фактично до роботи не допущено. Даний акт також підписано
керівником підприємства без заперечень, чим підтверджено згоду відповідача із
встановленими обставинами. 14.04.2008 року відповідач видав наказ № 127/к про
звільнення позивача з 11.04.2008 року з роботи у зв'язку з прогулом, згідно
пункту 4 статті 40 КЗпП України, копія якого вручена позивачу лише 21.05.2008
року. В наказі зазначено, що майже з 4 календарних місяців після поновлення
судом позивач з'явився на роботі лише 11 разів, чим скоїв прогул.
до роз'яснень викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 06.11.1992 року № 9 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб,
звільнених  за пунктом 4 статті 40 КЗпП
України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього
робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин.
з дня поновлення на роботі (06.12.2007 року) і до дня звільнення (11.04.2008
року) відповідач не допускав позивача до виконання своїх трудових обов'язків,
відсутність останнього на робочому місці є поважною і не вважається прогулом.
За викладених обставин у відповідача не було законних підстав для звільнення
позивача з роботи згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.
є підставою для визнання наказу відповідача від 14.04.2008 року № 127/к про
звільнення позивача з роботи у зв'язку з прогулом, згідно пункту 4 статті 40
КЗпП України незаконним, поновлення позивача на роботі на посаді начальника
дільниці та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день
ухвалення судового рішення в розмірі 36.02 х 189 = 6807 грн 78 коп., де: 36 грн
02 коп. - середньоденний заробіток позивача, встановлений Рішенням, 189 -
кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 09.12.2007 року по
10.09.2008 року включно.
до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
По справі
встановлено, що незаконними діями відповідача по недопущенню позивача до роботи
йому завдано моральних страждань, і вимагало докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, чим в сукупності підтверджується завдання моральної
питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує
характер правопорушення, глибину і тривалість завданих страждань, при цьому
виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцією
стягнення на користь позивача 1000 грн.
положень викладених у статті 56 ЦПК України правову допомогу може надавати
особа, яка є фахівцем у галузі права, за законом має право на надання правової
допомоги і допущена для її надання ухвалою суду за заявою сторони.
те, що позивач не звертався до суду з клопотанням про допущення до участі у
справі фахівця у галузі права для надання йому правової допомоги та через
відсутність доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу,
вимога в частині стягнення з відповідача 1000 грн у відшкодування витрат на
правову допомогу не підлягає задоволенню.
статтями 208, 209, 212 - 215, 294, 367 ЦПК України, суд
задовольнити частково. Визнати незаконним наказ Приватного підприємства «НМВ»
від 14.04.2008 року № 127/к про звільнення ОСОБА_1 з 11.04.2008 року з роботи
на посаді начальника дільниці у зв'язку з прогулом, згідно пункту 4 статті 40
ОСОБА_1 на посаді начальника дільниці Приватного підприємства «НМВ».
з Приватного підприємства «НМВ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 6807 грн 78 коп. та 1000 грн у відшкодування
завданої моральної шкоди, а всього 7807 грн 78 коп.
з Приватного підприємства «НМВ» судовий збір на користь держави в розмірі 76
грн 56 коп., який зарахувати до місцевого бюджету міста Чернігова.
з Приватного підприємства «НМВ» витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн, які зарахувати до Державного бюджету міста
задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника дільниці
Приватного підприємства «НМВ» та стягнення на його користь середньомісячного
заробітку в розмірі 720 грн підлягає негайному виконанню.

Рішення
суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Заява про
апеляційне оскарження рішення подається протягом 10 днів з дня його
проголошення, а апеляційна скарга - протягом 20 днів після подання заяви.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження рішення, якщо подається в строк, встановлений для подання
заяви.

Головуючий: