АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-386/2008р                                                Головуючий
28                                                                      Пироженко
апеляційній інстанції Захарова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                    Іваненка В.Д.

суддів                               Захарової А.Ф.,
Качана О.В.

при
секретарі                   Макарчук Н.С.

за
участю адвоката         ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Нова Доба», ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, спростування відомостей, що принижують честь і гідність та
стягнення моральної шкоди.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи
апеляційної скарги, представника редакції газети «Нова Доба», ОСОБА_2, які
заперечували на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

встановила:

27 вересня 2007 року позивач
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до редакції газети «Нова Доба», її
кореспондента ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування відомостей, що
принижують честь і гідність та стягнення моральної шкоди.

В
обґрунтування позовних вимог вказувала, що 27 вересня 2007
року газетою «Нова Доба», випуск НОМЕР_1,
була опублікована стаття ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. Зі змісту даної статті,
вбачається, що саме вона, позивачка, являється даною «доглядальницею». Оскільки
для ідентифікації особи «доглядальниці», про яку йде мова в даній статті,
згідно роз'яснень ППВСУ «Про застосування судами законодавства , що регулює
захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» від
28.09.1990 року № 7 не обов'язково вказувати на її прізвище, ім'я та по
батькові, місце проживання і інші ідентифікуючі дані, і для того, щоб
інформація стосувалась конкретної особи, потрібно вказати лише певні ознаки,
які достатні для точного виокремлення конкретної особи серед інших, то так і
було зроблено автором статті. Про наміри опублікувати вказану статтю їй стало
відомо з телефонної розмови з автором статті ОСОБА_2. Відповідачі розповсюдили
необ'єктивну та недостовірну

2

інформацію
шляхом опублікування в газеті неправдивих відомостей про її стосунки з ОСОБА_4
та обставини укладення ними угоди купівлі-продажу квартири, звинувачуючи її в
скоєнні злочину (шахрайстві). Вона вважає, що дані відомості викладені
неправдиво, інформація, що подана в даній статті, порушує її особисті немайнові
права, а саме принижує її честь і гідність та завдала їй моральної шкоди, яка
полягає в тому, що у неї виникли складні стосунки з її чоловіком, багато друзів
відвернулися від неї, ставляться з підозрою.

На
підставі викладеного, просила суд зобов'язати редакцію газети «Нова Доба»
надрукувати спростування статті ІНФОРМАЦІЯ_1 на перших сторінках газети, не
пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили. Спростування повинно бути
набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком «Спростування» на тому ж місці
шпальти, де містилася вищевказана стаття і в тому ж об'ємі, що і сама
спростована стаття. Стягнути з відповідача -редакції газети «Нова Доба» на її користь моральну шкоду
в розмірі 1000  грн. , а з відповідача ОСОБА_2 на її користь
моральну шкоду в розмірі 699
грн.
та судові витрати по справі.

Рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 до
редакції газети «Нова Доба», ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування
відомостей, що принижують честь і гідність та стягнення моральної шкоди
залишений без задоволення.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 просить його скасувати як таке, що
прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права і ухвалити
нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги.

Обговоривши
матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова палата вважає, що
апеляційна скарга апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом
встановлено, що у випуску НОМЕР_1
газети «Нова Доба» була опублікована стаття ОСОБА_2 «Продавши доглядальниці
свою квартиру пенсіонер мало не опинився в психіатричній лікарні» (ар. справи 12), в якій йдеться
про те, що 82 річний
ОСОБА_5 вів активний спосіб життя та без сторонньої допомоги утримував своє
помешкання у чистоті та порядку. Проте влітку 2005 року біля нього сусіди
почали помічати невідому жінку, яка, як з'ясувалося пізніше, запропонувала
ОСОБА_5 доглядати його до самої смерті з подальшим похованням. І замість того,
щоб оформити договір про довічне утримання, він підписав договір про
купівлю-продаж квартири за 14
тис. 426  грн. , незважаючи на те, що її реальна
вартість була більшою щонайменше в десять разів.

Прізвища
осіб в публікації не вказано. Мова йде лише про «доглядальницю». Не зазначено і
адреси цих осіб.

Встановлено,
що автором статті не вказано жодних даних, які б могли бути підставою для
ідентифікації особи, що заволоділа квартирою. Автор статті інформує про реальні
життєві факти, в які потрапила одинока людина похилого віку, що не має сім'ї і
позбулася квартири бо довірилася особі, що використала його немічний стан.
Вказується, що подібні ситуації непоодинокі, що найчастіше власне житло
втрачають люди похилого віку, особливо самотні, зрадівши тому, що їм приділяють
увагу навіть чужі люди, і згоджуються підписати будь-які папери, потім
виявляється, що квартиру продано за безцінь або взагалі подаровано невідомій
людині.

Останні
слова, як вбачається, звучать ніби пересторогою для одиноких пенсіонерів, щоб
не потрапити у ситуацію ОСОБА_5.

Тому не
можна погодитися з доводами апеляційної скарги позивачки, що подана в статті
негативна інформація дозволяє її сусідам, родичам, сусідам ОСОБА_5, його
рідним, лікарям і просто ряду пересічних громадян впізнати в «доглядальниці»
саме її, ОСОБА_1, адже такою «доглядальницею» могла бути не тільки вона, тобто
поряд з нею і інша жінка.

3

Відповідно
до ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно
ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про
неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь,
а також на спростування такої інформації.

Однак
позивачкою по справі не доведено, що поширення в газеті негативної інформації
щодо недобросовісної «доглядальниці» ОСОБА_5 стосується саме неї. Автор статті,
як зазначає суд в рішенні, повідомила лише факти, висловила думку сусідів,
юриста та ніяких висновків та суджень не робила. На користь таких висновків
свідчить і вислів апелянта про те, що стаття ґрунтується лише на відомостях від
всюдисущої ОСОБА_6, слова якої є взагалі не підтверджені нічим. З таким же
успіхом можна написати, що завгодно, про будь-яку людину, посилаючись на
«свідчення сусідів».

Таким
чином, обґрунтування, на думку судової палати, є висновок суду про те що не
встановлено в даному випадку поширення з боку журналіста і газети відомостей,
що порочать чи принижують честь і гідність позивачки. ОСОБА_1 і не вказує, які
саме висловлювання автора статті є такими. Що принижують її честь і гідність.
Звідси, не має й підстав щодо відшкодування їй моральної шкоди. Аналізуючи
наведене, слід визначитись, що не встановлено підстав, передбачених ст. 47 Закону «Про
інформацію» та ст. 41 Закону
«Про друковані засоби масової інформації» для відповідальності газети чи автора
статті, тому обґрунтовано судом відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1
в повному обсязі.

Рішення
відповідає зібраним доказам, вимогам закону і підстав для його зміни чи
скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

А тому керуючись
ст. ст. 303, 304, 307,
308, 312, 314 ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2007
року, - залишити
без змін.

Ухвала
може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі
двохмісячного строку.