РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„21" лютого 2008р.                                                      м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючої                                                       Беркій
О.Ю.,

суддів                                                                Проскурніцького
П.І.,  Горблянського Я.Д.,

секретаря          Довжинської
Н.Б.,

адвоката                                                            ОСОБА_1

розглянувши   у
відкритому   судовому  засіданні
справу   за   позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,  за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Долинського районного суду від 20 листопада 2007
року з участю: ОСОБА_3,  ОСОБА_2

встанови
ла: В серпні 2007 року
ОСОБА_2  звернулася в суд з зазначеним
позовом посилаючись на те,  що 11 вересня
2004 року біля 10 год відповідачка нанесла їй тілесні ушкодження,  зокрема схопила її за волосся та била її
ногами по животі та штовхнула її до цегляної стіни. В результаті падіння нею
було отримано травму руки і голови. Згідно заключения судово-медичної експертизи від 17.12.2005 року їй було
заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я і від
яких вона тривалий час знаходилася на лікуванні. В результаті лікування нею
були витрачені кошти в сумі 279
грн. 33 коп.,  які просила стягнути на користь Долинської
ЦРЛ. Крім того,  зазначала,  що такими діями їй була заподіяна моральна
шкода на відшкодування якої просила стягнути 12.000 грн.

Зочним
рішенням Долинського районного суду від 20
листопада 2007 року
позов ОСОБА_2  задоволено частково,  стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 400 грн. на
відшкодування моральної шкоди та 200
грн. за надання правової допомоги адвокатом.  В

Справа № 22-ц-324/ 2008р.             Головуючий у І інстанції Керніцький
І.І.

Категорія
44                                      Доповідач
Беркій О.Ю.

2

решті позову
відмовлено.

Ухвалою
Долинського районного суду від 16
січня 2008 року
заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задволення.

В
апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_3 посилається на те,  що провадження по справі було відкрито з
порушенням вимог ЦПК України. Судом не враховано,  що лише 2
жовтня 2007 року
проти неї було порушено кримінальну справу за ознаками злочину,  передбаченого
ст.  125 ч.2 КК України.
На дану постанову нею подано апеляцію,
яка ще не розглянута. Судом безпідставно було допущено до участі в
розгляді справи адвоката ОСОБА_4,  оскільки представлена квитанція без номера і не
посвідчена печаткою. А тому підстав для відшкодування витрат за надання
правової допомоги немає.

Просить рішення
скасувати та постановити нове рішення,
яким в позові відмовити.

ОСОБА_2  в апеляційній скарзі зазначає про те,  що приймаючи рішення про відмову в
задоволенні вимог в частині стягнення матеріальної шкоди суд обгрунтовано
виходив з того,  що на час розгляду
справи нею не були подані письмові докази на її підтвердження. Однак,  визначаючи розмір моральної шкоди судом невірно
дано оцінку критеріям загальнолюдських цінностей. Зокрема,  судом не взято до уваги порушений спосіб її
життя,  втрата можливості нормально
спілкуватися з друзями,  знайомими та
жити повноцінним життям.

Просить
рішення суду змінити та стягнути на її користь 423 грн. 5
коп. матеріальної і 12.000
грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримала,  а апеляційну скаргу ОСОБА_2  заперечила.

ОСОБА_2  свою апеляційну скаргу підтримала,  а апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечила,  посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши письмові матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до
задоволення,  а апеляційну скаргу
ОСОБА_2  слід відхилити.

За
змістом  ст.  ст.  10,
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,  крім
випадків,  встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін
виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_2  суд першої
інстанції виходив з того,  що
неправомірними діями ОСОБА_3 їй заподіяна моральна шкода,  яка з врахуванням ступеня і характеру
страждань визначена судом в розмірі 400 грн. При цьому судом було

3

відмовлено
в стягненні матеріальної шкоди,  оскільки
на відшкодування такої нею не представлено доказів,  понесених на лікування.

Проте,  такий висновок не відповідає вимогам закону.

Так,  відповідно до
ст.  ст.  1166,
1167 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної
особи,  а також шкода,  завдана майну фізичної або юридичної
особи,  відшкодовується в повному обсязі
особою,  яка її завдала. Моральна шкода
відшкодовується особою,  яка її
завдала,  за наявності її вини.

На
підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,  ОСОБА_2  надано постанову Долинського районного суду
від 28 листопада 2005 року щодо відмови в порушенні кримінальної справи за  ст. 125 ч.2 КК України відносно ОСОБА_3 на
підставі акту амністії та акту судово-медичної експертизи про наявність
тілесних ушкоджень.

Проте,  зазначені докази не підтверджують,  що саме діями ОСОБА_3 спричинено тілесні
ушкодження ОСОБА_2 ,  в результаті чого
нею були затрачені кошти на лікування та спричинено моральну шкоду.

Відповідно
до ч.4  ст. 61 ЦПК України вирок в
кримінальній справі,  що набрав законної
сили,  або

Постанова
суду про адміністративне правопорушення обов"язкові для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду,  з
питань,  чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Оскільки
відносно ОСОБА_3 відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі акту
амністії,  то дана

Постанова
не може слугувати доказом чи мало місце заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 і
чи вони вчинені саме ОСОБА_3

Посилання
ОСОБА_2  на наявність тілесних
ушкоджень,  що стверджується висновком
судово-медичної експертизи не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки сам факт наявності тілесних
ушкоджень не свідчать,  що така шкода
заподіяна саме з вини ОСОБА_3

Враховуючи
те,  що позивачкою не було доведено,  що ОСОБА_3 їй заподіяно матеріальну та
моральну шкоду,  колегія суддів приходить
до висновку,  що оскаржуване рішення
постановлене за недоведеністю обставин,
що мають значення для справи,  які
суд вважав встановленими,  тому рішення
підлягає скасуванню з підстав,
передбачених п.2 ч.1  ст.  309
ЦПК України з відмовою ОСОБА_2 у позові про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно
до  ст.
88 ЦПК
України на користь ОСОБА_3 слід стягнути понесені нею судові витрати.

4

На
підставі  ст.
1166,  1167 ЦК України,  керуючись
ст.  ст.  218,  307,
309,  313,  314,
316 317 ЦПК України,  колегія
суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовільнити,  а
апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне
рішення Долинського районного суду від 20
листопада 2007 року
скасувати та постановити нове рішення.

В позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

Стягнути
з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_3 98 грн. 50 коп. понесених
судових витрат.

Рішення
набирає законної сили з часу проголошення,
однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу його проголошення.