У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

12 березня
2008 року                                                                                         м. Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в складі:

Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М., Охрімчук Л.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за
позовом прокурора                   м.
Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_1 про
звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання права власності на земельну
ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайоного суду
Волинської області від 5 червня 2007 року та рішення апеляційного суду
Волинської області від 16 листопада 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У червні 2004
року прокурор м. Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради
звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1. про звільнення самочинно зайнятої
земельної ділянки.

ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до Луцької міської ради про визнання права власності
на земельну ділянку.

Рішенням
Луцького міськрайоного суду Волинської області від 5 червня 2007 року, позов
прокурора м. Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради
задоволено.

Зобов'язано
ОСОБА_1. звільнити самостійно зайняту земельну ділянку (частину проїзду)
загальною площею 123мІ, яка розташована в м. Луцьку між земельними ділянками
будинків № 43 і № 45 по вул. Кічкарівській та привести її у попередній стан.

У позові
ОСОБА_1. до Луцької міської ради про визнання права власності на земельну
ділянку відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2007 року рішення
Луцького міськрайоного суду Волинської області від 5 червня 2007 року, в частині
розміру самовільно зайнятої ділянки змінено.

Зобов'язано
ОСОБА_1. звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 61мІ,
яка знаходиться між земельними ділянками будинків № 43 і № 45 по вул.
Кічкарівській в м. Луцьку шляхом знесення гаража і теплиці.

У решті рішення
залишено без змін.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись
на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом
норм матеріального права.

Колегія суддів
Судової палати Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст.
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до
вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і
це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням
судом норм матеріального і процесуального права і доводи скарги їх висновків не
спростовують.

Керуючись
ст.ст. 331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького
міськрайоного суду Волинської області від 5 червня 2007 року та рішення
апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.