Справа № 2-19/ 2008
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2008 року                                Криворізький
районний суд

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого, судді                                                                   Коваленко
Н.В.

при секретарі                                                                            Бодровій
Н.В.

за участю позивача                                                                  ОСОБА_1

представника
позивача
ОСОБА_2.

відповідача,
представника відповідача- ОСОБА_3.-
ОСОБА_4.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, в судовому засіданні підтримав свої уточнені позовні вимоги, в їх
обґрунтування пояснив, що з відповідачем ОСОБА_3, зараз її прізвище ОСОБА_3.,
він перебував в зареєстрованому шлюбі, в 1998 році шлюб розірвано, відповідач
ОСОБА_4.- його донька, з ними в нього склались неприязнені відносини.

Згідно ухвали Криворізького районного
суду Дніпропетровської області від 24.09.2001 року ОСОБА_3. та йому на праві
приватної власності належало по  &frac12; частині домоволодіння АДРЕСА_1 Криворізького району Дніпропетровської
області, яке складається з жилого будинку та інших споруд.

За домовленістю з ОСОБА_3. та у
зв'язку з виконанням раніше постановлених судових рішень, в частині стягнення
на її користь аліментів на утримання їх, на той час неповнолітнього, сина
Михайла, позивач уповноважив ОСОБА_3. на розпорядження та відчуження його частини
жилого будинку і земельної ділянки
дорученням, посвідченим нотаріусом 27.08.2002 року. В той самий день
позивач відмовився від цієї домовленості та забрав дане ним доручення у
відповідача ОСОБА_3., позбавивши її права розпоряджатися його майном, а також
забрав оригінали договору купівлі-продажу домоволодіння та інших документів.
Незважаючи на це, ОСОБА_3., шляхом обману, взяла дублікат доручення у
нотаріуса, на підставі якого вона 02.11.2002 року оформила договір дарування
належної йому &frac12; частини жилого будинку і
господарчих споруд на їх доньку-відповідача по справі - ОСОБА_4., про що йому
стало відомо лише в вересні 2003 року та він звернувся до суду.

Вважає, що угода заключена шляхом
обману, оскільки, відповідач ОСОБА_3., знала про те, що він забрав у неї
доручення в той самий день, коли оформив, і також знала, що він не бажає
відчужувати свою частиною домоволодіння, та не зважаючи на це незаконно
позбавила його права  власності, тому
просив суд визнати договір дарування належної йому на праві приватної власності
&frac12; частини домоволодінняАДРЕСА_1 Дніпропетровської області,
на користь ОСОБА_4., посвідчений 02.11.2002 року приватним нотаріусом
Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_5., недійсним, зобов'язати
КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» анулювати запис в
реєстраційній книзі 36 С-178 по реєстру №13498 про реєстрацію власності- &frac12; частини домоволодіння АДРЕСА_1 Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_4.
Також просив суд стягнути на його користь з відповідачів солідарно витрати по
справі у вигляді: судового збору у розмірі 611,00 грн., витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн., витрат
на правову допомогу у розмірі 600 грн., витрат по сплаті послуг КП ДОР
«Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в розмірі 180,00 грн.

Представник позивача- ОСОБА_2.
підтримала позовні вимоги позивача, та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3., ОСОБА_4., яка
представляє свої інтереси та інтереси своєї матері-відповідача ОСОБА_3., позов
не визнали, вважали, що договір дарування від імені позивача відповідач
ОСОБА_3. оформила на законних підставах. Не заперечували, що позивач в той
самий день коли оформив доручення, тобто 27.08.2002 року, повернувшись додому
забрав доручення у ОСОБА_3., остання, не повідомив позивача, взяла дублікати
доручення, договору купівлі-продажу домоволодіння, і від  імені ОСОБА_1 подарувала його частину
домоволодіння дочці- ОСОБА_4. Вважали, що дії ОСОБА_3. законні, просили суд
відмовити в задоволенні позову відповідачу.

Третя особа-нотаріус Криворізького
міського нотаріального округа ОСОБА_6. суду пояснив, що до нього 07.10.2002
року звернулася ОСОБА_3(ОСОБА_3.) з заявою про видачу дублікату доручення
ОСОБА_1 на розпорядження та відчуження частини жилого будинку і земельної
ділянки, склавши заяву про те, що оригінал вона загубила. Відомостей про те, що
оригінал доручення забрав у неї відповідач, вона не надала, тому, він
перевіривши, що доручення ОСОБА_1 на той час не скасував, видав дублікат доручення.

Третя особа- приватний нотаріус
Криворізького районного нотаріального округа ОСОБА_5. суду пояснив, що
02.11.2002 року до нього звернулися відповідачі з питання оформлення договору
дарування &frac12; частини
домоволодіння АДРЕСА_1. Підстав для відмови в вчиненні цієї нотаріальної
дії у нього не було, оскільки ОСОБА_3(ОСОБА_3.) не повідомила йому про те, що
ОСОБА_1 відмовився від представництва його інтересів ОСОБА_3 Для оформлення
договору дарування ОСОБА_3 надала паспорти відповідачів, дублікат доручення,
дублікат договору купівлі-продажу, та довідку-характеристику Криворізького БТІ,
після чого, перевіривши документи та відсутність арешту на домоволодіння, він
посвідчив договір дарування.

Представник 3-ої особи- КП ДОР
«Криворізьке БТІ» Лук'янова А.Ю. суду пояснила, що згідно матеріалів
інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_1 Дніпропетровської області було
зареєстровано за  ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 04.02.1992 року. Потім в БТІ була проведена
реєстрація по &frac12; частині зазначеного домоволодіння
за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 згідно ухвали Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 24.09.2001 року.
01.11.2000 року ОСОБА_3 нотаріусом був виданий дублікат договору
купівлі-продажу, а довідка-характеристика, надана Криворізьким БТІ 09.10.2002
року, в якої йде посилання на цей дублікат договору купівлі-продажу, тобто
дублікат договору  оформлений пізніше,
чим видана довідка БТІ,  як таке могло
статися, вона не знає. Крім того, пояснила, що «домоволодіння» це більш ширше
поняття ніж «житловий будинок», тому що домоволодіння включає в себе як
житловий будинок так і господарчі споруди.

Суд, вислухавши сторони, їх
представників, представників 3-їх осіб,
дослідивши письмові докази по справі дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив слідуючи факти та
відповідні ним правовідносини.

Згідно п.9 прикінцевих та перехідних
положень ЦК України в редакції 2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004
року, до договорів, що були укладенні до 01.01.2004 року і продовжують діяти
після набрання чинності Цивільним Кодексом України, застосовуються правила ЦК в
редакції 2003 року, тому суд при вирішенні спору керується положеннями ЦК
України в редакції 2003 року.

У відповідності зі ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується
передати в майбутньому другій сторони (обдарованому) безоплатно майно (дарунок)  у власність та відповідно до ч.4 ст.720 ЦК
України договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 04.02.1992 року (а.с.29) ОСОБА_1 придбав
домоволодінняАДРЕСА_1 Дніпропетровської області, яке складається з жилих
приміщень і будівель.

Згідно мирової угоди
(а.с.12), затвердженої  ухвалою
Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2001 року
(а.с.13), відповідач ОСОБА_3. та позивач по справі уклали угоду відповідно до
якої за кожним з них визнано право власності на &frac12; частину жилого будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської області з прилеглими до
нього господарчими будівлями.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1 (а.с.166) дошлюбне прізвище відповідача ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач уповноважив відповідача
ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6. 27.08.2002 року користуватися і
розпоряджатися &frac12; частиною жилого будинку за АДРЕСА_1
Дніпропетровської області, яка належить йому на праві приватної власності, про
що свідчить копія доручення від 27.08.2002 року (а.с.11).

В силу ст.248 ЦК України представництво
за довіреністю зупиняється внаслідок скасування
довіреності особою, яка її видала та відповідно до вимог ст.249 ЦК
України особа, яка видала довіреність може в будь-який час скасувати, її та
повинна негайно повідомити про це представника.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач видавши зазначене доручення, в той же день 27.08.2002 року фактично скасував
його дію, забравши оригінал доручення та оригінали правовстановлюючих
документів на домоволодіння у відповідача ОСОБА_3., повідомивши про небажання в
подальшому доручати їй розпоряджатися
належною йому на праві приватної власності &frac12; частиною домоволодіння та земельної ділянки, оригінал цього доручення
позивач надав в судовому засіданні (а.с.243).

Відповідач ОСОБА_3. знала про те, що
позивач фактично відмінив доручення і відмовляється від відчуження його частини
домоволодіння, що підтверджується поясненнями відповідача ОСОБА_3. та позивача,
навмисно не сказала цього нотаріусу ОСОБА_6. та нотаріусу ОСОБА_5., що
підтверджується її заявою про видачу дублікату, де вказано, що вона загубила
доручення(а.с.19).

У відповідності до вимог ст.230 ЦК
України, якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В силу ст. 203 ЦК України
волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі  та особа яка вчиняє правочин
повинна мати необхідний обсяг  цивільної
дієздатності.

Таким чином, аналізуючи перелічені вище
докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання договору дарування &frac12; частини домоволодіння АДРЕСА_1
Дніпропетровської області, укладеного 02.11.2002 року між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального
округа ОСОБА_5.,  слід задовольнити, та визнати
договір дарування недійсним, оскільки в судовому засіданні знайшли
підтвердження ті обставини, що на момент укладання договору дарування  ОСОБА_1 не бажав відчужувати належну йому &frac12; частину домоволодіння та земельної ділянки, про що сповістив
ОСОБА_3(ОСОБА_3.), забравши у неї доручення, тобто тим самим позбавив її щодо
вчинення дій, передбачених дорученням, а подальші дії ОСОБА_3(ОСОБА_3.) після
27.08.2002 року вийшли за межі волевиявлення позивача, та містять в собі ознаки
обману.

Твердження відповідачів щодо того, що
позивач повинен був відмінити довіреність у нотаріуса спростовується положеннями
п.154 інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»
від 03.03.2004 року, у відповідності з якими особа, яка видала довіреність, за
винятком безвідкличної, може  у
будь-який час скасувати довіреність, тобто скасування довіреності у нотаріуса
це право, а не обов'язок позивача.

Також, при оформлені договору дарування
спірного домоволодіння відповідачем ОСОБА_3. були надані нотаріусу крім
дублікату доручення, дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом  01.11.2002 року, та довідка-характеристика,
надана Криворізьким БТІ 09.10.2002 року, в якої йде посилання на дублікат
договору купівлі-продажу від 01.11.2002 року, тобто оформлений пізніше, чим
видана довідка,  що також свідчить про
недійсність договору дарування &frac12; частини домоволодінняАДРЕСА_1
Дніпропетровської області.

Крім того, дорученням від 27.08.2002
року (а.с.11) ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3(ОСОБА_3.) лише розпоряджатися &frac12; частиною жилого будинку та земельної ділянки, в той час, як у договорі
дарування від 02.11.2002 року (а.с.10) включені і господарчі будівлі.

Відповідно до витягу з реєстру з прав
власності на нерухоме майно серії від 01.08.2007 року (а.с.188) &frac12; частина жилого будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована
за ОСОБА_4. відповідно до договору дарування від 02.11.2002 року, тому
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання зазначеного договору
дарування недійсним, суд вважає за необхідне зобов'язати КП ДОР “Криворізьке бюро технічної інвентаризації”
анулювати запис про реєстрацію власності на &frac12;
частину домоволодінняАДРЕСА_1
Дніпропетровської області за ОСОБА_4.

В силу ст. 88 ЦПК України з
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4. на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню
солідарно судові витрати у справі, а саме:
судовий збір в розмірі 611,00 грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00
грн., витрати на правову допомогу у розмірі 600,00 грн. у відповідності
до задоволення судом позовних вимог.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1  про стягнення на його користь з
відповідачів солідарно судових витрат по сплаті послуг КП ДОР «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації» в розмірі 180,00 грн., слід відмовити, оскільки
зазначені витрати понесені позивачем за власною ініціативою, а не за
призначенням суду та позивачем не надані оригінали квитанцій про сплату 180,00
грн.

На
підставі вищевикладеного і керуючись п.9 прикінцевих та перехідних положень ЦК
України в редакції 2003 року, ст. ст. 203,230,248,249,717,720 ЦК України (в
редакції 2003 року), законом України «Про нотаріат», інструкцією «Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріуса України», ст.ст.7, 10,11, 60, 88, 208, 209,
213, 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 -  задовольнити
частково.

Визнати договір дарування &frac12; частини домоволодінняАДРЕСА_1
Дніпропетровської області укладений між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_1,
та ОСОБА_4 - недійсним.

Комунальному підприємству Дніпропетровської обласної ради “Криворізьке бюро
технічної інвентаризації” анулювати запис в реєстраційний книзі 36 С-178 по
реєстру 13498 про реєстрацію власності на &frac12;
частину домоволодінняАДРЕСА_1
Дніпропетровської області за ОСОБА_4.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, 1958 року народження,
Кучеренко Оксани Володимирівни, 1977 року народження на користь ОСОБА_1 витрати по справі у вигляді: судового збору
у розмірі 611 (шістьсот одинадцять) грн., витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 (тридцять)
грн. 00 коп., витрат на правову допомогу у розмірі 600 (шістсот) грн. 00
коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_7.- відмовити.

Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня
подання заяви про його оскарження, яка може бути подана протягом 10  днів з дня проголошення рішення, або шляхом
подання апеляційної  скарги протягом 10
днів з дня проголошення рішення.

Суддя: