Справа №2-210/2008 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня  2008 року
Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі судді Семенченка О.М.,

з участю секретаря  Дейкун Ю.І.

позивача ОСОБА_1.,

представника
відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом    ОСОБА_1до відділу
Державної виконавчої служби Варвинського районного управління юстиції про
виключення майна  з акту опису та решту,
-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2008 року до суду звернувся
ОСОБА_1до відділу Державної виконавчої служби Варвинського районного управління
юстиції (далі ВДВС Варвинського РУЮ) про виключення з акту опису та арешту
майна,  а саме мікрохвильової  печі, DVD-
програвача ,  монітор-телевізора та
швейної машини вартістю 1700 гривень, мотивуючи тим, що він є власником цього
майна.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1. позов підтримав і пояснив, що він  орендує будинок в АДРЕСА_1, власником якого є
ОСОБА_3.  Він проживає там згідно
договору,  укладеного  в 2008 році, перевіз туди свої речі. Проте,
коли його не було за місцем проживання,
державний виконавець описав і наклав арешт на зазначене майно. Просить
вилучити з акту опису і арешту належне йому майно і повернути  його.

Представник
відповідача позов не визнав і пояснив, що за виконавчим провадженням
державний  виконавець ВДВС Варвинського
РУЮ  ОСОБА_4. наклав арешт на рухоме
майно, а саме, мікрохвильову  піч, DVD-
програвач,  монітор-телевізор та швейну
машину на загальну   суму 1700 гривень,
яке знаходилося в будинку АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3. Опис було
проведено в її присутності. При цьому заяв від неї не надійшло.

Заслухавши
пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_5. та дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом
встановлено, що  28 серпня 2008 року в
буд.АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3., державний  виконавець ВДВС Варвинського РУЮ  ОСОБА_4. наклав арешт на рухоме майно, а
саме,  мікрохвильову  піч, DVD-
програвач,  монітор-телевізор та швейну
машину на загальну     1700 гривень, про
що було складено акт опису та арешту майна серії АА №216149 (а.с.3-4). З акту
вбачається, що під час опису і арешту майна були присутні власник будинку
боржник ОСОБА_3., а також поняті ОСОБА_6. та ОСОБА_7.

З досліджених в
судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на
виконання рішення суду, згідно якого з ОСОБА_3 стягнуто на користь
Промислово-інвестиційного банку 8609 гривень, постановою державного виконавця
було накладено арешт на майно ОСОБА_3 , мікрохвильову  піч, DVD-
програвач,  монітор-телевізор та швейну
машину.

Суд вважає дії
державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника та його опису
правомірними, оскільки, згідно ст. 55 Закону України “Про  виконавче провадження” арешт на майно
боржника може  накладатися державним
виконавцем шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження,
якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.

Посилання
позивача ОСОБА_1. на те, що майно,  на
яке накладено арешт в АДРЕСА_1, належить йому,
не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Зокрема, не є
переконливим   посилання позивача  на те, що він орендує  будинок у ОСОБА_3, оскільки договір оренди
житлового приміщення від 1 січня 2008 року, укладений  між ОСОБА_3. та ОСОБА_1. (а.с.22),  не може бути взятий судом як належний доказ,
оскільки він не був зареєстрований  у
виконавчому комітеті  місцевої ради, як
цього вимагає ст. 158  Житлового Кодексу
України.

Суд також
критично оцінює показаннями свідка ОСОБА_5., який пояснив, що він разом з
позивачем купував зазначене в акті опису і арешту майно, та те, що
ОСОБА_1близько двох років проживає в будинку ОСОБА_3, оскільки  вони спростовуються обставинами справи та
іншими доказами.

Зокрема,
показання свідка ОСОБА_5., що позивач ОСОБА_1проживає  в орендованому будинку близько двох років,
суперечать змісту договору оренди житлового приміщення, де зазначено, що
договір оренди було укладено 1 січня 2008 року.   Крім того, свідок стверджував, що часту
бував в будинку, де проживав позивач, проте
описати житло не зміг.  Ні свідок,
ні сам позивач не змогли також  пояснити   яким чином ОСОБА_1. використовував швейну
машину.

Доводи позивача ОСОБА_1. про його
проживання в будинку АДРЕСА_1 та належність йому майна спростовує також  та обставина, що під час проведення арешту та
опису майна ні від ОСОБА_3, ні  від
зазначених понятих заяв  не надійшло.

Посилання позивача  ОСОБА_1. про право власності  на арештоване майно у зв”язку з наявністю у
нього гарантійних талонів на
мікрохвильову  піч, DVD-
програвач,  монітор-телевізора та швейну
машину (а.с. 5-7) є безпідставними, оскільки в зазначених талонах відсутнє
прізвище покупця, а тому ця обставина не доводить права власності  позивача на описане та арештоване майно.

Оцінюючи
доводи сторін та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позивач
ОСОБА_1. не довів в судовому засіданні своє право власності на описане та
арештоване майно в будинку АДРЕСА_1 Чернігівської області  державним виконавцем  28 серпня 2008 року, а тому приходить до
переконання, що в позові слід відмовити.

На підставі
наведеного, керуючись ст. ст. 15,  212 -
215, 217  ЦПК України, суд -

В
И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1до відділу Державної
виконавчої служби Варвинського районного управління юстиції про виключення
майна  з акту опису та арешту від 28
серпня 2008 року  відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Чернігівської області  через  Варвинський районний суд.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.М. Семенченко