Справа №2-1338-2008
07 листопада 2008 року                                      м.
Староміський районний суд м. Вінниці в складі:
головуючого  судді
при секретарі Кобелевій С.О.
третьої особи Федчишена В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на боці
позивача без самостійних вимог - Вінницька міська рада про усунення перешкод в
користуванні та обслуговуванні будинковолодіння, -
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та
обслуговуванні будинковолодіння. Мотивував позов тим, що він є власником
будинковолодіння АДРЕСА_1, власницею сусіднього будинковолодіння АДРЕСА_2 є
ОСОБА_2 Станом на 1971 рік, дані будинковолодіння були єдиним за № 49-51, їх
співвласниками були ОСОБА_3, ОСОБА_4 і рішенням виконкому Вінницької міської
ради за цим будинковолодінням була закріплена земельна ділянка, площею 2156
кв.м. На підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 24.02.1983 року
№ 123 домоволодіння ОСОБА_5 виділено в окреме під АДРЕСА_2 і закріплено  земельну ділянку, площею 1300 кв.м. Таким
чином, за будинковолодінням АДРЕСА_1 залишилась ділянка, площею 856 кв.м.  ОСОБА_1 став власником цілого
будинковолодіння на підставі свідоцтва про право власності № 2055 від
24.05.2006 року після погашення іншим співвласником - ОСОБА_4 своїх правовстановлюючих
документів. Земельна ділянка, яка залишилась після поділу будинковолодінь,
Вінницькою міською радою не вилучалась та залишена за будинковолодінням
АДРЕСА_1 в розмірі 856 кв.м. Відповідачка ОСОБА_2, яка стала власницею
сусіднього будинковолодіння АДРЕСА_2, самовільно приєднала до свого
будинковолодіння земельну ділянку, площею 131 кв.м. із земельної ділянки
будинковолодіння АДРЕСА_1 та самовільно побудувала цегляний паркан вздовж межі
і в притул до його будинку, чим позбавила ОСОБА_1 можливості обслуговувати ці
будівлі. ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні та
обслуговуванні будинковолодіння АДРЕСА_1 і знести цегляний паркан, а також
звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, площею 130 кв.м., яка
закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1 та привести її у придатний для
використання стан, включаючи знесення споруд.
В судовому
засіданні позивач уточнив позовні вимоги і пояснив, що для належного
обслуговування його будинковолодіння достатньо знести паркан на відстань по 2
метри з обох боків від його будинку, оскільки даний цегляний паркан збудований
самовільно і на ділянці, що самовільно захоплена ОСОБА_2 Після ухвалення
рішення Староміським районним судом м. Вінниці 25.05.2007 року, згідно якого
йому відмовлено в поверненні земельної ділянки, площею 131 кв.м. і
рекомендовано звернутись до Вінницької міської ради про відведення йому цієї
земельної ділянки в користування, він до Вінницької міської ради з письмовою
заявою не звертався, будь-якого рішення з даного приводу не прийнято. Вважає,
що земельна ділянка, якою незаконно користується ОСОБА_2, належить його
будинковолодінню і це підтверджується відповідним записом в технічному
паспорті, листом ОСОБА_1 з прокуратури Ленінського району, листом управління
контролю за використанням та охороною земель у Вінницькій області (Вінницька
облдержземінспекція), висновком судової будівельно-технічної експертизи № 12
від 21.05.2007 року, проведеним при розгляді справи за його позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки, відповідним актом перевірки
дотримання вимог земельного законодавства від 13.06.2008 року і приписом
Вінницької облдержземінспекції. Просив суд повністю задовольнити його
вимоги.

Представник
Вінницької міської ради - третьої особи на боці позивача без самостійних вимог
- Федчишен В.А. - повністю підтримав
позов ОСОБА_1, оскільки дійсно ОСОБА_2 самовільно захопила земельну
ділянку і побудувала цегляний паркан з порушенням ДБН-360-92, чим перешкоджає
позивачу вільно користуватись і обслуговувати належний йому будинок. Пояснив,
що з приводу вилучення земельної ділянки у ОСОБА_2, знесення нею самовільних
побудов, Вінницька міська рада з позовами не зверталась.

Відповідачка
ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. В
попередньому судовому засіданні пояснила, що паркан вона дійсно побудувала,
позов про повернення ділянки не визнає, але після оголошеної перерви, за
клопотанням відповідачки, з метою підготовки до попереднього розгляду справи,
ОСОБА_2 в судові засідання не з`являлась, усних заперечень не висловила, письмових
заперечень не надала.

Враховуючи
дані обставини, а також те, що позивач не заперечив проти заочного розгляду
справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі
доказів, що є в матеріалах справи, відповідно до ст. ст. 169, 224-226 ЦПК
України.

Вислухавши
пояснення позивача і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, а
також матеріали інвентаризаційних справ по будинковолодінням АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Судом
встановлено, що відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради №
29.07.1971 року, за будинковолодінням АДРЕСА_3 закріплена земельна ділянка,
площею 2156 кв.м.

Згідно рішення виконкому Вінницької
міської ради № 123 від 24.02.1983 року, будинковолодіння ОСОБА_5 було виділено
в окреме під АДРЕСА_1 (в даний час АДРЕСА_2) і закріплено за ним земельну
ділянку, площею 1300 кв.м. Таким чином, за будинковолодінням АДРЕСА_4 (в даний
час АДРЕСА_1) залишилась земельна ділянка, площею 856 кв.м.

Позивач
ОСОБА_1є власником цілого будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 18.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу Тептею Н.Я., зареєстрованого в БТІ 22.09.2000
року, згідно якого ОСОБА_7 подарувала йому 2/3 частини будинковолодіння, а
також в зв'язку з тим, що в 2006 році за заявою іншого співвласника - ОСОБА_4
документи на належну йому 1/3 частку були погашені в зв`язку з її знесенням. На
підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 18.05.2006 року № 1125
позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво № 2055 про право власності на цілий житловий
будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1. У власність перейшли будинок «А»
прибудова «А1», веранда «а», сарай «З», погріб «К», огорожа 1-3.

У
фактичному користуванні ОСОБА_1знаходиться земельна ділянка, площею 701 кв.м.

Відповідачка
ОСОБА_2 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2
(АДРЕСА_1) на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_5 та посвідченого
державним нотаріусом 14.04.1983 року.

Не
погоджуючись з тим, що частину земельної ділянки, площею 131 кв.м., самовільно
захопила відповідачка ОСОБА_2, ОСОБА_1 в липні 2006 року звернувся до
Староміського районного суду м. Вінниці про відновлення межі земельної ділянки,
але рішенням суду від 25.05.2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
повернення в його користування даної земельної ділянки було відмовлено (а.с.
41-42). При розгляді справи Староміським районним судом м. Вінниці було
встановлено, що між попередніми власниками будинковолодіння АДРЕСА_4 (в даний
час АДРЕСА_1) ОСОБА_7 та ОСОБА_4 фактично склався порядок користування
земельною ділянкою, згідно якого ОСОБА_4 користувався ділянкою, площею 138
кв.м., а ОСОБА_7- рештою. Дані ділянки були розділені парканом. Також суд
встановив, що оскільки ОСОБА_1 набув право власності на 2/3 будинку, відповідно
до ст.  ст. 42 ЗК України в редакції 1990
року, який діяв на момент набуття права власності, до нього перейшло право
користування лише 2/3 частинами земельної ділянки ОСОБА_7, а не право
користування ділянкою, площею 138 га, що належала ОСОБА_4. Оскільки позивач не
набув права користування даною ділянкою, судом було рекомендовано звернутись до
Вінницької міської ради про відведення цієї частини ділянки, площею 131 кв.м.,
в його користування, в порядку ст. 116 ЗК України.

Відповідно
до ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки з приводу повернення ОСОБА_1 земельної ділянки,
площею 131 кв.м., прийнято судом рішення, що набуло законної сили, власник
даної земельної ділянки - Вінницька міська рада позов про звільнення ділянки і
приведення її у придатний для використання стан не подала, суд вважає
необхідним відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в цій частині. Діями ОСОБА_2
права ОСОБА_1 порушені не були, тому вони не підлягають захисту в порядку ст.
152 ЗК України, ст.ст. 15,16 ЦК України.

В зв`язку
з ухваленням судом рішення суд не приймає до уваги докази, на які посилається
позивач як на підставу своїх вимог, щодо незаконного володіння і користування
земельною ділянкою ОСОБА_2, а саме лист ОСОБА_1 з прокуратури Ленінського
району, лист управління контролю за використанням та охороною земель у
Вінницькій області (Вінницька облдержземінспекція), висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 12 від 21.05.2007 року, запис в технічному
паспорті про те, що ОСОБА_2 самовільно приєднала дану ділянку, відповідний акт
перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.06.2008 року і
припис Вінницької облдержземінспекції про зобов`язання ОСОБА_2 усунути
порушення земельного законодавства.

Вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні та обслуговуванні будинковолодіння шляхом знесення цегляного
паркану підлягають також частковому задоволенню.

Даний
паркан ОСОБА_2 самовільно встановила впритул до будинку «А», прибудови «а3» і сараю «Л»
ОСОБА_1, що позбавляє його можливості обслуговувати належний йому будинок «А» і
вільно пройти до стіни з боку будинку ОСОБА_2

Відповідно
до Наказу Держкоммістобудування і архітектури від 17.04.1992 № 44 "Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень. ДБН 360-92», для догляду за будівлями і здійснення їх
поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної
конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування своїм майном.

За таких обставин
суд вважає необхідним усунути перешкоди
в користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 частково знести
цегляний паркан, на відстань 2 м від сараю «Л» та 2 метри від прибудови «а3»
будинковолодіння АДРЕСА_1. Решту паркану залишити, оскільки і сам позивач
пояснив, що зважає йому обслуговувати будинок лише частина паркану, що
побудована впритул до будинку.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 152 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 391 ЦК
України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 169, 209, 212, 214, 215, 224 - 226
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов
задовольнити частково.

Усунути
перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом зобов`язання відповідачки
ОСОБА_2 частково знести цегляний паркан, на відстань 2 метри від сараю «Л» та 2
метри від прибудови «а3» будинковолодіння АДРЕСА_1.

В решті
позову відмовити.

Заочне
рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідачки, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької
області через Староміський райсуд м. Вінниці шляхом подання в десятиденний
строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

У разі
залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення
може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: