У Х В А Л А

Іменем  України

2 червня 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Балюка М.І.,
Данчука В.Г., -

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, орендне
підприємство “Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації” про встановлення
факту сумісного проживання однією сім'єю, визнання права власності на Ѕ частину
жилого будинку, визнання недійсним договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення апеляційного суду Запорізької області від 5 лютого 2008
року,

встановила:

У серпні 2006 року ОСОБА_1  звернувся в суд із
зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 1995 року
проживав однією сім'єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу. 25 листопада 2005
року з метою поліпшення житлових умов за спільні кошти ними було придбано жилий
АДРЕСА_1, але при укладення договору купівлі-продажу у нього був відсутній
паспорт, тому договір було оформлено на відповідачку, яка зареєструвала право
власності на цей будинок за собою. Оскільки вони проживали тривалий час однією
сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вважає, що у
відповідності до ст. 74 СК України придбаний будинок є спільним майном його та
ОСОБА_2, яка не мала право відчужувати спірний будинок без його згоди. Однак 28
липня 2006 року ОСОБА_2 продала спірний будинок ОСОБА_4, про що було укладено
між ними нотаріально посвідчений договір. Просив суд встановити факт сумісного
проживання його с ОСОБА_2, визнати за ним право власності на Ѕ частину жилого
будинку та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28 липня 2006 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2007 року
позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 лютого 2008 року
рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на Ѕ
частину жилого будинку скасовано і цій частині в позові ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування  апеляційним судом
норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали справи
не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм матеріального права  або порушення норм процесуального права, а отже,
відсутні передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України підстави для скасування вказаних
судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 5 лютого 2008 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Л.І. Григор'єва

М.І. Балюк

В.Г. Данчук