Справа № 2-1825/08
Р і ш е н н я

і м е н е м   У к р а ї н и

8 жовтня 2008 року                                                                         м.
Шостка

Шосткиський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого
судді                                                   Снігур
В.О.

при
секретарі                                                            Сугоняко
Н.О.

за участі          сторін:
позивача                                                       ОСОБА_1,

представника  позивача                                          ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3,

представника
відповідача                                       ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання
права  спільної часткової власності  на 2/3 квартири, -

В С Т А Н О В И
В:

Позивач
звернувся до суду з позовом  якому
вказує, що 17 серпня 2005 року він продав квартиру АДРЕСА_1 за 25 782 грн. 4
жовтня 2005 року спільно з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_2 за  33 310,55 грн. на купівлю якої він вклав
кошти  від продажу  вказаної вище квартири.  Придбана квартира складається з трьох кімнат
і кошти за неї були передані до підписання договору у нотаріальній конторі.
Вважає, що частки квартири  в розмірі Ѕ
та Ѕ не можуть бути рівними, оскільки він вклав більше коштів ніж відповідач.

У судовому
засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі і просить задовольнити його
позовні вимоги.

Відповідач позов
не визнав і просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідач та
позивач проживали однією сім'є та оформили договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2, що підтверджується  відповідним
договором ( а. с. 4).

Позивач в
судовому засіданні зазначив, що він придбав зазначену квартиру спільно з
відповідачем, але при цьому вклав більше коштів, оскільки напередодні  купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 він продав
свою  квартиру АДРЕСА_1 та має більшу
заробітну плату оскільки працює в м. Києві. В підтвердження цього надав суду
договір купівлі-продажу та довідку про заробітну плату ( а. с. 10)  Крім того позивач посилається на те, що до
підписання договору купівлі-продажу його змусила відповідач шляхом погроз. Позивачем
надана суду довідка відповідно до якої в 1997 році йому було спричинено ножове
поранення та він знаходився на лікуванні . ( а.с. 4) Вважає з цих підстав
можливо визнати договір купівлі-продажу частково недійсним оскільки він
укладався на невигідних для нього умовах. Крім того,  як зазначив позивач він недочуває та не
розуміє української мови, тому
ознайомлювався з договором поверхнево і не розумів його змісту вважав,
що його частка становить 2/3 .Проте з такими доводами позивача погодитись
неможливо з наступних підстав.

Відповідно до
наданих третьою особою  ОСОБА_5 письмових
пояснень (а.с. 17)згідно до яких нею,  як
нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу, посвідчувався договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Покупці діяли добровільно, перебували при
здоровому розумі та ясній пам'яті, чітко розуміли значення своїх дій, були
попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, зокрема  з вимогами щодо недійсності правочину

Відповідно до
ст. 215 ЦК України підставою  недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які
встановлені частинами 1-6 ст. 203  цього
кодексу ( зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Правочин має
вчинятися у формі, встановлений законом, правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 60
ЦПК України кожна  сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Позивач не навів
жодного доказу того, що зазначені у вказаній статті цивільного кодексу  вимоги до правочину в будь-якій мірі
порушують його права. Загальні правові підстави визнання правочину частково
недійсним пов'язані з дотриманням у момент його вчинення вимог викладених у ст.
203 ЦК України. Отже недійсність правочину може наступити лише за наявності
певного порушення закону.  Підставою  визнання
правочину частково недійсним  є
невідповідність вимогам закону. Як вбачається із копії договору купівлі-продажу
квартири покупцями і продавцями дотримані всі суттєві умови, що стосуються  цього
правочину. Що стосується
посилання позивача на той факт, що його під впливом фізичних погроз його
змусили укласти таку угоду і як доказ того надав довідку зі змісту якої
вбачається  в 1997 році   йому були спричинені  тілесні пошкодженням у виді проникаючого
ножового поранення в живіт  та він
знаходився на лікуванні не знайшла свого об'єктивного підтвердження. Як  пояснив сам позивач до  кримінальної відповідальності відповідач не
притягалась, так як він з нею примирився.
ВІдповідач з цього  приводу
показала, що вона не пам'ятає де і коли він отримав такі тілесні ушкодження.

Крім того
враховуючи, що між подіями які відбулись в 1997 році і укладенні договору в
2005 році  пройшов  тривалий період часу то суд не вбачає прямого
причинного зв'язку між цими подіями і наслідками недійсності правочину. На
момент укладення правочину волевиявлення позивача було вільним і відповідало
його внутрішній волі. Крім того, однією з вимог укладення правочину зокрема
договору купівлі-продажу закон передбачає укладення у письмовій формі з
нотаріальним посвідченням. Такі вимоги закону спрямовані сприяти фіксації
волевиявлення суб'єкта правочину. Тому посилання позивача на те,  що він має поганий слух на одне вухо та не
розуміє мови  якою викладено  зміст правочину не заслуговують на
увагу.

Відповідно до
ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
При укладенні договору купівлі-продажу позивача
не було обмежено у його волевиявленні. З його пояснень в ході судового
розгляду справи він суду показав, що до правоохоронних органів з приводу
змушування його укласти угоду він не звертався.

Як зазначили у судовому засіданні сторони  по справі, після продажу квартири  відповідачем і до купівлі нової квартири
минув значний проміжок часу.

Відповідачка в свою чергу пояснила, що позивач
в цей час проживав і працював в м. Київ і гроші від продажу своєї квартири їй
не давав. Куди він їх дів вона не знає, вважає, що він їх витратив на
проживання і харчування в м. Києві так як
там все дуже дороге. При купівлі спірної квартири їх грошовий внесок за
квартиру був рівний, тому в договорі і зазначено право власності по Ѕ частці
квартири.  Позивач  читав цей договір, бачив вказані частки і
заперечень ніяких не мав до цього часу.

Враховуючи вище
викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

Згідно до ст. 88
ЦПК України  стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Оскільки позивачу відмовлено в позові то і судові
витрати відшкодуванню не підлягавють. Питання стягнення витрат на правову
допомогу  вирішується шляхом подачі
позовної заяви до суду з дотриманням вимог ст. 119-120 ЦПК України. Оскільки
такої заяви не надходило то суд не в змозі вирішити питання про
задоволення  вимог в цій частині позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 8, 10, 60, 212-218 ЦПК України,  ст.
12, 203, 215 ЦК України

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу квартири та про визнання за ним права спільної
часткової власності на 2/3 квартири залишити без задоволення

Рішення   може бути оскаржено до апеляційного суду
Сумської області шляхом подачі в 10-денний термін з дня проголошення
рішення  заяви про апеляційне оскарження
і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя Шосткинського
міськрайсуду

Сумської області                                                                                 В.О.Сінгур.