Справа № 2-127
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К
Р А Ї Н И

25
лютого 2008 року                                                              Рівненський
районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення без наданні іншого житлового приміщення, -

в с т а
н о в и в :

Позивачка
зазначає, що на праві приватної власності її батьку належить житловий будинок,
що по АДРЕСА_1. В цьому будинку проживає відповідач. Він постійно влаштовує
сварки, погрожує фізичною розправою, перешкоджає в користуванні
будинковолодінням. На заходи профілактичного характеру відповідач не реагує.
Позивачка просить суд постановити рішення про виселення відповідача з будинку
без надання іншого житлового приміщення.

Позивачка
підтримала позов, пояснила про обставини, описані вище. Додала, що вона та
члени її сім'ї не можуть користуватися будинком, оскільки відповідач має
неадекватну поведінку. Його дії є такими, що становлять реальну загрозу життю і
здоров'ю позивачки. На неодноразові попередження працівників міліції змінити свою
поведінку відповідач не реагує. Зважаючи на наведене, позивачка просить
задоволити позов.

Відповідач
позов не визнав і пояснив, що саме позивачка провокує конфлікти з метою
виселення відповідача з будинку. В той же час не заперечує, що його
неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за насильство в
сім'ї; з відповідачем проводилися бесіди профілактичного характеру працівниками
Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області, але поведінка відповідача
після цього не змінювалася.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як
встановлено в судовому засіданні, батько позивачки є власником житлового
будинку. В цьому будинку також проживає відповідач.

Про ту
обставину, що відповідач постійно влаштовував і влаштовує сварки, погрожував і
погрожує фізичною розправою, перешкоджає позивачці та членам її сім'ї в користуванні
будинковолодінням, ствердила позивачка, свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4. Згідно копій
постанов в справах про адміністративні правопорушення, відповідач неодноразово
притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 1732
КУпАП (насильство в сім'ї).

Відповідно
до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно
до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно,
ст.ст. 2, 48, 49 Закону України „Про власність”, право власності - це
врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і
розпорядження майном. Кожен громадянин України має право володіти,
користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власник
може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

За
законодавством України, права володільця майна захищаються нарівні з правами
власника майна.

За
змістом ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в
одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно
до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 р. „Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України”, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при
триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського
впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи
попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу,
вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів,
товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого
виселення).

Позивачка
неодноразово зверталася до Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області
із скаргами на неправомірну поведінку відповідача. З цього приводу проводилися
перевірки, відповідача попереджали про припинення антигромадської поведінки.
Проте поведінка відповідача не змінилася.

Аналізуючи
зібрані по справі докази; положення діючого законодавства, про яке йшлося вище,
суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог
позивачки.

Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати. Документально підтвердженими
витратами є квитанції про сплату судових витрат на суму 16 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК
України; ст.ст. 310, 311, 317-319 ЦК України; ст.ст. 48, 49 Закону України „Про
власність”; ст. 116 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виселити з будинку АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_5,
без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 грн. - судові витрати.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня проголошення, якщо його
не буде оскаржено в апеляційному порядку. Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Рішення може бути також оскаржене і без подання заяви про апеляційне
оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження у
10-денний строк рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.
Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано в подальшому
апеляційну скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законну силу.

СУДДЯ:                                                                                            О.КРАСОВСЬКИЙ