Справа № 2-60
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15
серпня 2008 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі головуючого-судді                               Шейко П.П.

при секретарі                                                     Бибик
О.В.

з участю представника позивачки                    ОСОБА_1

відповідачів                                                        ОСОБА_2.

ОСОБА_3.

представника відповідачів                                 ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Чорнухи справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка в листопаді 2005
року звернулася до суду із даним позовом, який мотивувала тим, що Пирятинським
районним судом Полтавської області розглядалася кримінальна справа за ч. 2 ст.
286 КК України у відношенні третьої особи ОСОБА_3., який обвинувачувався у
тому, що він 18 вересня 2003 року, керуючи автобусом «Ікарус-250», порушив
Правила дорожнього руху, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна
пригода.

Внаслідок ДТП вона отримала
тяжкі тілесні ушкодження.

Постановою суду від 29 серпня
2005 року ОСОБА_3. звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок
амністії, а провадження по справі закрито.

Вказувала, що вона отримала
закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, розрив хребтового
стовпа, переломи обох рук, пошкодження легенів, серця, грудної клітини та інші.
Довгий час лікується, визнана інвалідом першої групи.

На лікування нею витрачено 48
389,29 грн.. В результаті ДТП її одяг вартістю 1523 грн. прийшов в повну
непридатність. Крім того, нею сплачено адвокату за юридичні послуги 1060 грн.,
витрачено на телефонні розмови 1820,72 грн., на оплату особам, які доглядали її
витрачено 2958,06 грн., на поїздки рідних до неї в лікарню - 1226,62 грн.,
сплачено 3685 грн. за перевезення її з лікарні додому, а також витрачено 370
грн. на поїздку до санаторію в м. Саки.

З урахуванням індексу
інфляції матеріальну шкоду оцінила в 71 695,91 грн..

Також просила стягти з
відповідача ОСОБА_2. 12 385,80 грн. втраченого заробітку та моральну шкоду, яку
вона оцінила в 300 000 грн..

Ухвалою суду від 19 травня 2006
року ОСОБА_3. залучено до участі у справі у якості співвідповідача.

В судовому засіданні
представник позивачки ОСОБА_1 змінив позовні вимоги. Просив стягти з ОСОБА_2.
на користь ОСОБА_5. матеріальну шкоду в сумі 60 775,09 грн., з яких: 48 389,29
грн. витрачених на лікування, 12 385,80 грн. - втрачений заробіток та моральну
шкоду в сумі 300 000 грн..

Представник обох відповідачів
ОСОБА_4. позов визнала частково, пояснила, що відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
між собою не перебували у трудових відносинах, а тому відповідати за заподіяння
шкоди має не власник автобуса ОСОБА_2., а ОСОБА_3. як власник джерела
підвищеної небезпеки, який з 2003 року орендував автобус «Ікарус-250» у
ОСОБА_2., що стверджується договором оренди та дорученням на ім»я ОСОБА_3. на управління
автобусом. Вказала, що ОСОБА_3. як винуватець ДТП, що сталася 18 вересня 2003
року повністю визнає позов в частині відшкодування витрат на лікування
позивачки в сумі 48 389,29 грн. та втраченого нею заробітку в сумі 12 385,80
грн., а всього в сумі 60 775 грн. 09 коп.. Позов в частині відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_3. визнає частково в сумі 10 000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3. позов про
відшкодування матеріальної шкоди в сумі 60 777,09 грн. визнав повністю, позов
про відшкодування моральної шкоди визнав в сумі 10 000 гривень.

Відповідач ОСОБА_2. в
судовому засіданні позов не визнав.

Суд, заслухавши пояснення
учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що 18 вересня 2003 року близько 00 годин 30 хвилин на 134
кілометрі автошляху Київ-Харків в Пирятинському районі Полтавської області
сталася ДТП за участю автобуса «Ікарус-250» держномер НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_3. та автомобіля «Камаз-5410» держномер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6.
ДТП сталася внаслідок того, що відповідач ОСОБА_3., керуючи орендованим ним
автобусом за дорученням та перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, під час
руху не прийняв своєчасно заходів до зниження швидкості для безпечного об»їзду
перешкоди, порушивши п. 12.3 Правил дорожнього руху і допустивши зіткнення з
автомобілем «Камаз-5410» і напівпричепом, які стояли на автошляху. Внаслідок
зіткнення пасажири автобуса отримали тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За результатами ДТП у
відношенні ОСОБА_3. була порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 286 КК
України, яка постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 29
серпня 2005 року закрита, а ОСОБА_3. звільнено від кримінальної відповідальності
внаслідок акту амністії.

Також встановлено, що в
результаті ДТП позивачка, яка перебувала в автобусі, одержала тяжкі тілесні
ушкодження і тривалий час лікувалася.

Відповідно до п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, вказаний Кодекс
застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним
чинності. Поскільки в даній справі спірні правовідносини з приводу заподіяння
шкоди між сторонами виникли під час дії ЦК України 1963 року, то суд застосовує
норми цього кодексу для вирішення даного спору.

Згідно ст. 450 ЦК України,
громадяни, діяльність яких пов»язана із підвищеною небезпекою, зобов»язані
відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть,
що шкода виникла внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого.

Згідно роз»яснень п. 4
Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під
володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Вирішуючи питання хто саме з відповідачів
несе відповідальність за заподіяння шкоди позивачці, суд вважає, що такою
особою є ОСОБА_3., який на момент ДТП орендував автобус «Ікарус-250» у
ОСОБА_2., що стверджується договором оренди (а.с. 83-85) та довіреністю (а.с.
86) і відповідно був володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Доводи позивачки та її
представника, що ОСОБА_3. перебував у трудових відносинах з власником автобуса
ОСОБА_2., який і має відшкодовувати шкоду, заподіяну його працівником, не
знайшли свого підтвердження, бо позивачка та її представник не надали суду про
це переконливих доказів.

Поскільки судом встановлено,
що позивачці з вини відповідача ОСОБА_3. як володільця автобуса внаслідок
порушення відповідачем Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної
небезпеки, заподіяна матеріальна шкода, то суд стягує з відповідача на користь
позивачки заподіяні їй внаслідок ДТП матеріальні  збитки в сумі 60 775,09 грн., з яких 48
389,29 грн. вартість придбаних ліків, 12 385,80 грн. сума втраченого заробітку
позивачкою.

Також судом встановлено, що
внаслідок протиправних дій ОСОБА_3., позивачці заподіяна моральна шкода, яка
виражається в її моральних та фізичних стражданнях, пов»язаних з отриманими
тілесними ушкодженнями, бо позивачка під час ДТП та послідуючого лікування
зазнала фізичного болю та душевних страждань.

Суд також враховує, що в
результаті отриманих травм позивачка визнана інвалідом І групи, перенесла 17
хірургічних операцій, була прикута до ліжка, залишила роботу та не могла
виховувати сина.

Крім того, суд бере до уваги
те, що на користь ОСОБА_5. стягується 60 775,09 грн. матеріальної шкоди, в
результаті ДТП ще 8 осіб отримали тілесні ушкодження різних тяжкостей і
ОСОБА_3. відшкодовує їм шкоду.

Враховуючи також матеріальний
стан відповідача, суд визначає заподіяну позивачці моральну шкоду, що підлягає
стягненню, в розмірі 15 000 гривень.

Керуючись ст. ст. 440, 4401,
450 ЦК України 1963 р., ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 60 775,09 грн. та моральну шкоду в
сумі 15 000 грн., а всього 75 775,09 грн..

В іншій частині позову та в
позові до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 1 грн. 50 коп..

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинський районний суд
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів та
наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви.