УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
лютого 2008р.                                                                      м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                                    Пнівчук
О.В.,

суддів                                                             Бідочко
Н.П., Соколовського В.М.,

секретаря        Сем"янчук
С.Й.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування житлового будинку за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2007 року,-

встановила:

ОСОБА_1
22 червня 2005 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування житлового будинку від 11 червня 1997 року.

Позивач
свої вимоги мотивував тим , що в травні 2005 року він мав намір подарувати
належний йому будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_5, однак в Державній нотаріальній
конторі йому стало відомо, що в 1997 році будинок ним подаровано ОСОБА_2, яка
діяла в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4

Справа №
22-ц-190 /2008р.                      Головуючий
у 1 інстанції Попович С.С.

Категорія
13                                                Доповідач
Пнівчук О.В.

ОСОБА_1
посилаючись на те, що будинковолодіння ним не відчужувалось, підпис на договорі
дарування не його, що ним не вибирався дублікат свідоцтва про право власності
на будинок, а також, що він проживає та розпоряджається зазначеним будинком
просив визнати договір дарування будинку недійсним.

Ухвалою
Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2007 року у зв"язку з
смертю ОСОБА_1 до участі в справі залучено правонаступника - ОСОБА_5, яка підтримала
позовні вимоги.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2007 року в позові ОСОБА_1,
правонаступника ОСОБА_5 - відмовлено.

На дане
рішення ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт
зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що договір
дарування не відповідає вимогам Закону України „Про нотаріат". Зокрема в
тексті договору не зазначено про те, що такий посвідчувався поза приміщенням
нотаріальної контори.

Судом не
оглянуто реєстр нотаріальних дій та не перевірено оплату необхідних платежів
при укладенні договору дарування будинку.

Судом,
на думку апелянтки не дано оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 не виготовляв
дублікат свідоцтва про право власності на будинок.

Не
зважаючи на те, що висновок почеркознавчої експертизи суперечить матеріалам
справи, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про призначення
повторної експертизи.

Крім
того, судом не дано належної оцінки тому, що за оспорюваним договором дарування
майно обдарованим не передавалося, будь-які дії по утриманню будинку
відповідачами не вчинялися.

Поза
увагою суду залишилось і та обставина, що на час вчинення оспорюваного договору
дарування неповнолітній ОСОБА_3 вправі був укладати таку угоду за згодою своїх
батьків, однак договір підписано тільки його матір"ю - ОСОБА_2

Апелянт
посилаючись на зазначені обставини просила рішення суду скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Апелянт
ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6
в засіданні апеляційного суду вимоги апеляційної скарги підтримали.
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечили доводи апеляційної скарги.

Вислухавши
доповідача, пояснення стоін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

ОСОБА_1 пред"явив позов
про визнання недійсним договору дарування будинковолодіння АДРЕСА_1,
посвідченого приватним нотаріусом Івано- Франківського нотаріального округу
11.06.1997 року між ним та ОСОБА_2 в інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ОСОБА_4 посилаючись на те, що в договорі підпис „дарувальника" не його, і
що будинок подарований без згоди його дружини як співвласника будинку та з
порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.

Постановляючи
рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та його правонаступника
ОСОБА_5 суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачами не
представлено належних доказів на підтвердження обгрунтованості їх позовних
вимог.

Відповідно
до ст.243 ЦК України,
(в редакції 1963 року), що діяла на час укладення оспорюваного договору, за
договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у
власність.

Договір
дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Угода,
відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978
року „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" може
бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками передбаченими законом.
Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон пов"язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Так,
позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він не мав наміру дарувати відповідачам
належний йому будинок і підпис в договорі дарування не його.

Відповідно
до висновку судової почеркознавчої експертизи № 1267 від 11.10.2006 року,
призначеної судом першої інстанції за клопотанням представника позивача ОСОБА_1
підписи, в графі „даруватель" обох примірників договору дарування
житлового будинку від 11 червня 1997 року виконані ОСОБА_1. (а.с. 125).

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні
клопотання представника позивача про призначення повторної експертизи, оскільки
допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 пояснив, що при оформленні
висновку помилково було поміняно місцями фотографії під №№ 5, 7 та №№ 6, 8, що
також вбачається при візуальному їх огляді.

Так, на
фото № 6 та № 8 фактично міститься зображення підпису в договорі дарування
житлового будинку, а на фото № 5,7 - зображення підпису ОСОБА_1 в зразках (а.с.
124).

А тому,
посилання апелянта на те, що підпис в договорі дарування недосліджувався
взагалі - не заслуговують на увагу.

Не
знайшли свого підтвердження також посилання апелянта на те, що при посвідченні
договору дарування житлового будинку нотаріусом порушено вимоги Закону України
„Про нотаріат".

Колегія
суддів вважає, що сама по собі відсутність запису в договорі про вчинення
нотаріальної дії поза приміщенням нотаріальної контори не є підставою для
визнання угоди недійсною.

Необгрунтованими
є також посилання апелянтки про те, що ОСОБА_1 не звертався в ОБТІ про видачу
дублікату свідоцтва про право власності на будинок, так як в матеріалах справи
наявна копія замовлення ОСОБА_1 від 20.05.1997 року (а.с. 75) ОСОБА_2 ствердила
в засіданні апеляційного суду, що вона разом з ОСОБА_1 зверталася в ОБТІ, в
зв"язку з чим на замовленні зазначено і її прізвище та номер телефону.

Суд
першої інстанції обгрунтовано зазначив про те, що достовірність підпису ОСОБА_8
дружини ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на договорі дарування -позивачем не
оспорена. Суд також обгрунтовано відхилив клопотання про допит свідків, які б
підтвердили, що остання мала вади зору, та не могла поставити свій підпис в
договорі, так як обставини щодо таких вад зору повинні бути підтвердженні
належними письмовими доказами.

Та
обставина, що майно по оспорюваному договору дарування нікому не передавалося
не може бути доказом того, що ОСОБА_1 не міг подарувати належний йому будинок,
оскільки як встановлено судом сторони перебували в добросусідських відносинах
та згідно пояснень ОСОБА_2 позивач із власної волі вирішив укласти договір
дарування будинку.

Крім
того, апелянтка посилаючись на неповне з"ясуванн судом першої інстанції
обставин справи та дослідження доказів в засіданні апеляційного суду не
заявляла клопотань про дослідження додаткових доказів, а також не навела
підстав для скасування рішення суду першої інстанції з передачею справи на
новий судовий розгляд, передбачених ст. 311 ЦПК України

Рішенням
суду постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків рішення
суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 218, 307, 308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку без посередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання законної сили.