Справа №2-1300/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15 квітня 2008 року Дрогобицький міськрайонний  суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді         Хомика А.П.

при секретарі  -                  Кіндратишин Л.Р.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про
визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно, посилаючись на те, що вона
29.01.2004 року придбала дерев'яний житловий будинок АДРЕСА_1, що стверджується
нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу будинку. Будинок, складався з
однієї кімнати, житловою площею 17,6 кв.м. та кухні. Оскільки вказаний житловий
будинок внаслідок своєї ветхості прийшов у непридатність для проживання,
необхідним було проведення капітального ремонту. Таким чином, вона, самочинно
провівши ремонт цього будинку, збільшила зовнішні розміри, які становлять (9,90
х 10,10) м. загальною площею 86,8 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м. Також, вона
самочинно надбудувала другий поверх позначений на плані літ. „А1-2”
житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею 37,2 кв.м. Крім того, на подвір'ї
вказаного будинковолодіння вона самочинно побудувала гараж, позначений на плані
літ. „Д” зовнішніми розмірами (4,0 х 6,4) м.

Самочинне будівництво нерухомого майна нею проведене на відведеній земельній
ділянці, площею 860 кв.м., яка була виділена для будівництва та обслуговування
житлового будинку на підставі рішення за №972 від 29.06.1954 року виконкому
Дрогобицької міської ради депутатів трудящих.

Заперечень щодо самочинного будівництва ні від сусідів, ні від виконавчих
органів Дрогобицької міської ради чи їхніх посадових осіб, їй не поступало.
Вимог знести самочинне будівництво Державна інспекція архітектурно-будівельного
контролю їй не виставляла. Однак, через самочинне будівництво, Дрогобицьке міжміське
бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки відмовляє їй зареєструвати
її право власності на будинок та гараж, а тому просить суд постановити рішення,
яким визнати за нею право власності на спірне самочинно збудоване нерухоме
майно.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, доповнивши, що її
прізвище змінювалось через те, що вона за першим шлюбом, і на момент укладення
договору купівлі-продажу будинку від 29.01.2004 року була „ОСОБА_4”. Пізніше
вона шлюб розірвала у 2004 році, що стверджується свідоцтвом про розірвання
шлюбу НОМЕР_1 від 09.06.2004 року. Після розірвання шлюбу вона залишила дівоче
прізвище „ОСОБА_2”. 04.06.2005 року вона уклала другий шлюб з ОСОБА_3 і обрала
прізвище „ОСОБА_3”, що стверджується свідоцтвом про шлюб від 04.06.2005 року
НОМЕР_2. Наведені обставини пояснюють те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є одна й та
сама особа, якій належить вказаний житловий будинок, а тому просить позов
задоволити.

Представник відповідача - Томашик М.В. позовні вимоги визнала та не заперечила
проти задоволення позову, оскільки наявні матеріали справи вказують на
підставність позовних вимог.

Наслідки визнання позову представнику відповідачу роз'яснені.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому
ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове
рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що позивачка
29.01.2004 року придбала дерев'яний житловий будинок АДРЕСА_1, який
розташований на відведеній земельній ділянці площею 860 кв.м. Крім цього,
позивачка, самочинно провівши ремонт цього будинку, збільшила зовнішні його
розміри, які становлять (9,90 х 10,10) м. загальною площею 86,8 кв.м., житловою
площею 45,5 кв.м., надбудувала другий поверх літ. „А1-2” житловою
площею 29,9 кв.м., загальною площею 37,2 кв.м. та самочинно побудувала гараж
літ. „Д” зовнішніми розмірами (4,0 х 6,4) м.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на
нього. Та у відповідності до п. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших
осіб.

Враховуючи наведене, той факт, що самочинне будівництво спірного нерухомого
майна позивачкою здійснено на відведеній земельній ділянці, без порушення
будівельних норм і правил (висновок №89 від 22.02.2008 року, складений КАПП
"Архпроект"), протипожежних вимог (висновок №6/12 від 14.02.2008
року, складений ВзПНПД Дрогобицького РВ ГУ МНСУ в Львівській області), таке
будівництво не суперечить суспільним інтересам і не порушує прав інших осіб
(копія заяви ОСОБА_5), а тому суд приходить до переконання, що визнання позову
відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиї права, свободи та інтереси.
При таких обставинах підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом
не встановлено, а тому позов підлягає до задоволення.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 130, 174, 209,
212, 214-215 ЦПК України, ст. 376 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудований житловий
будинок із збільшеними зовнішніми розмірами, які становлять (9,90 х 10,10) м.
загальною площею 86,8 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., самочинно надбудований
другий поверх позначений на плані літ. "А1 -2" житловою
площею 29.9 кв.м., загальною площею 37,2 кв.м. та самочинно побудований гараж
літ. "Д" зовнішніми розмірами (4,0 х 6,4) м. в будинковолодінні
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя