Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

17 січня 2008
року                                                               м. Лисичанськ

Лисичанський
міський суд Луганської області у складі:

головуючої
судді                                                      Лизенко
І.В.,

при
секретарі судового засідання                           Паршиковій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з
жилого приміщення, -

встановив:

Позивач звернувся
до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної
власності на підставі договору дарування від 28.12.1983 року належить будинок
АДРЕСА_1. Перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі до 09.11.2007 року,
відповідачка зареєстрована разом з третіми особами у належному йому будинку.
Відповідачка вселилась у спірний будинок у 1983 році та продовжує проживати у
ньому, хоча подружні стосунки між ними припинені, вона має у власності будинок
АДРЕСА_2. Після розірвання шлюбу відповідачка створює умови, неможливі для
спільного проживання, тому через конфліктність та грубість відповідачки
вимушений звернутися до суду. У зв'язку з тим, що відповідачка відмовляється
добровільно виселитись з належного йому будинку, він не має можливості в повній
мірі здійснювати свої права щодо розпорядження та користування власним майном.
Просив суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому
майном, зобов'язавши відповідачку виселитися з належного йому буд. АДРЕСА_1.

У судовому
засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснивши, що єдиною підставою
виселення відповідачки є неможливість спільного проживання у будинку через її
поведінку. Відповідачка провокує його на бійки, намагається влаштувати
скандали, налаштовує дітей проти нього, внаслідок чого він звертався до міліції
на протиправні дії його сина ОСОБА_4 З приводу поведінки відповідачки до
міліції не звертався. Відповідачка вселилась у будинок у 1980 році як його
дружина, була зареєстрована у будинку у 1983 році як член сім'ї. Відповідачка
має на праві власності флігель АДРЕСА_2, який розташований на одному подвір'ї з
його будинком. На час подання позову не має наміру відчуження будинку. Просив
позов задовольнити.

Відповідачка
у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що у належному їй флігелі з
1983 року ніхто не мешкає, у ньому відсутні вода, світло, газ. Використовують
його як сарай. Флігель знаходиться у нежилому стані. Вона вселилася у будинок
позивача у 1980 році як дружина, зареєстрована у будинку з 1983 року.
Перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1979 року по 09.11.2007
року. З будинку позивача не виселялась, у ньому знаходяться всі її речі. Сварок
у будинку не вчиняла, дітей проти позивача не налаштовувала. Сварки вчиняє сам
позивач, коли знаходиться у нетверезому стані. Міліцією до неї ніяких заходів
не приймалося.

Третя
особа ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову,
пояснивши, що постійно проживає та зареєстрована у спірному будинку як дочка
сторін, позивач сам вчиняв сварки вдома, а потім викликав міліцію для прийняття
заходів до брата, хоча сам був винен. Відповідачка сварки вдома не вчиняє, бо є
спокійною жінкою на відміну від позивача.

Третя
особа ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову,
пояснивши, що постійно проживає та зареєстрований у спірному будинку як син
сторін, позивач, перебуваючи у нетверезому стані, тероризує матір, тому він
вимушений за неї заступатись. Позивач викликає міліцію,  щоб не бути винним. У належному матері
флігелі сім років утримували собаку, тильна стіна впала, флігель у нежилому
стані, навіть якщо зробити ремонт. Відповідачка не провокувала його на бійки з
батьком, не налаштовувала проти нього. Відповідачка у будинку скандали не
вчиняє.

Третя
особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином, зі слів відповідачки не мала змоги з'явитись, бо
доглядає малолітню дитину.

Судом
досліджені наступні докази: квитанції про сплату судових витрат, довідка про
оплату правової допомоги, копія свідоцтва про розірвання шлюбу, виписка з
рішення суду про розірвання шлюбу, копія договору дарування будинку АДРЕСА_2,
копія домової книги буд. АДРЕСА_2, копія договору дарування будинку АДРЕСА_1,
копія домової книги буд. АДРЕСА_1, копія постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 08.10.2007р. №5142, копія постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи від 05.03.2006р. №713, матеріал про відмову у
порушенні кримінальної справи №5142/2007р.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши письмові докази, вважає
позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом
встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Будинок
АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору
дарування будинку, посвідченого Лисичанською ДНК 28.12.1983 року, реєстр
№2-5870 (а.с.12-13).

У даному
будинку зареєстровані та проживають позивач, відповідачка, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, що підтверджується копією домової книги (а.с.14-17).

Сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1979 року по 09.11.2007 року, що не
заперечується сторонами.

Відповідачка
вселилась у спірний будинок у 1980 році та була зареєстрована у ньому у 1983
році як дружина власника, проживає у будинку по цей час, що не заперечується
сторонами.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх
права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч.2 ст.
64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином,
оскільки відповідачка вселилася та зареєстрована у спірному будинку як дружина
власника, іншої угоди про порядок користування цим приміщенням не було,
відповідачка не визнавалася судом такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, то вона має право користування житловим приміщенням у
даному будинку.

Припинення
подружніх стосунків, як зазначено у ст. 156 ЖК України, не є підставою для
втрати права користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.
116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або
інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу
наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем суду не
надано доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні та
розпорядженні власністю, які чинить йому відповідачка.

Реєстрація та
проживання у квартирі позивача відповідачки, яка має право користування
приміщенням у ній по цей час, не є перешкодою у здійсненні позивачем права
власності, оскільки базується на нормах закону.

Позивачем суду не
надано доказів щодо систематичного порушення відповідачкою правил співмешкання,
щодо прийняття відносно відповідачки заходів громадського впливу та щодо їх
безрезультатності.

Більш того, з
пояснень позивача вбачається, що він не звертався до органів внутрішніх справ з
приводу протиправної поведінки відповідачки, заходи громадського впливу до неї
не застосовувались.

Винесення
офіційного попередження щодо ОСОБА_4 не є підставою виселення відповідачки зі
спірного будинку.

Таким чином, суд
доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, ст. 64, 116, 156, 157 ЖК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з жилого
приміщення відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до
Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів
з дня його проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк.
Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду Луганської області.

Суддя: