Справа № 2-107/2008 року
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м     У к р а ї н и

24 березня 2008 року

Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим
у складі:

судді  - Романенка В.В.,

при секретарі -
Кириловій К.Ю.,

за участю
адвоката - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Ялта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-я особа: Орендне підприємство «Ялтамонолітбуд», про стягнення
матеріального збитку та моральної шкоди, спричинених знищенням майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги,
просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2матеріальний збиток у сумі
14861 гривень і моральну шкоду у сумі 1000 гривень, а так само судові витрати
по справі.

Вимоги мотивовані тим, що відповідач самочинно знищив приміщення літер Х в
підвалі будинку АДРЕСА_1, належне їй на праві власності. Для відновлення
приміщення необхідні кошти у сумі 10361 гривень, які на думку позивача повинні
бути стягнуті з відповідача.  Також позивач
наполягає на стягненні з відповідача 4500 гривень, затрачені на оренду гаражу
для схорони майна, яке мало зберігатися в зруйнованому відповідачем приміщенні.
Крім того в наслідок неправомірних дій позивачу спричинена моральна шкода, яка
виразилася в порушенні звичайного укладу життя, моральних стражданнях,
внаслідок знищення майна, незручності у побуту у відсутності приміщення для
використання як сараю. Моральну шкоду позивач оцінила в 1000 гривень. Також
ОСОБА_1 понесла додаткові витрати, пов'язані
з розглядом справи по сплаті: судового збору, витрат на ІТЗ розгляду
справи; судової експертизи.

Представник позивача підтримала вимоги з тих самих підстав.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що він є колишнім власником і
квартири і сараю, які на теперішній час належать ОСОБА_1, сарай він збудував
своїми силами та за свої кошти.  В 2001
році він квартиру продав ОСОБА_3, але сарай залишився зі згоди останньої в його
користуванні. ПізнішеОСОБА_3 продала квартиру ОСОБА_1, яка стала вимагати
повернути сарай в її користування. Відповідач запропонував ОСОБА_1 сплатити
йому за будівельні матеріали, але вона не погодилася і він розібрав те, що сам
збудував. Факт демонтажу стін сараю не перешкоджає ОСОБА_1 відновити їх за свій
рахунок та користуватися приміщенням. Позов в частині моральної шкоди також
необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи у вирішенні спору покладається на розсуд суду
та  пояснив, що ОСОБА_2 був пайщиком ОП
«Ялтамонолітбуд» і отримав у власність квартиру №4 в будинку АДРЕСА_1 та
частину підвального приміщення - сарай, літер Х, у вигляді двох стін та
перегородок. ОСОБА_2 за свій рахунок добудував приміщення та збільшив його в
розмірах, продав квартиру ОСОБА_3, а з її згоди сарай залишив в своєму
користуванні, яка в свою чергу квартиру продала ОСОБА_1. ОСОБА_1 стала вимагати
повернення сараю, на що ОСОБА_2
запропонував компенсувати матеріальні затрати на його будівництво.
ОСОБА_1 відмовилася і ОСОБА_2 розібрав те, що збудував.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, 3-ю особу, експерта, думку
адвоката, суд вважає, що позов
підлягає  частковому задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод
від 04 листопада 1950 року ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997
року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права й обов'язки має
право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім
судом, установленим законом.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції гарантує кожному фізичній та юридичній
особі право на повагу до його власності.

Статтями 41, 42 Конституції України гарантується свобода економічної
діяльності, право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, а також визнання і захист власності, її охорона законом. Право
власності є нерушимим. Ніхто не може бути протиправно обмежений  у його здійсненні. Приватна власність
охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність
цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.

Згідно до ст.13, 41 Конституції України, держава забезпечує захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст.321 ЦК України право приватної власності є непорушним.
Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно з ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.386 ЦК України,
власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна фізичній особі,
відшкодовується в повному обсязі особою що його причинила.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок
порушення  прав, що передбачено ст.23 ЦК
України.

В чинність ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній
особі  неправомірними діями,
відшкодовується особою, що заподіяла його, за наявності його вини.

Для стягнення шкоди необхідна наявність наступних підстав: наявність шкоди,
протиправна поведінка причинителя шкоди,  причинний зв'язок між шкодою
і протиправною поведінкою причинителя, вина.

Протиправною поведінкою в цивільних правовідносинах  є порушення особою вимог правової норми,
тобто здійснення заборонених дій або утримання від здійснення наказів правової
норми діяти відповідним чином.

Закон зв'язує виникнення права на компенсацію шкоди у випадках порушення
прав особи.

Судом встановлено, що  позивач
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, реєстровий №4656 від
04.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 є власником квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 42.2 кв.м, в тому числі житловою площею 17,5 кв.м.,
та  приміщення Х - площею 6,3 кв.м. у
підвалі будинку.

Також відповідно до технічного паспорту до квартири №4 відноситься
приміщення літер Х, площею 6,3 кв.м,  в
підвалі будинку   АДРЕСА_1

В травні 2007 року відповідач ОСОБА_2 М.Ф., який з дозволу колишньої
власниці квартири ОСОБА_3 користувався приміщенням літер Х, розібрав це
приміщення.

Факт демонтажу  приміщення не
заперечувався відповідачем та представником 3-ї особи в судовому засіданні, а
також підтверджується постановами про відмову в порушенні кримінальної справи
від 03.04.2007 року та від 18.05.2007 року.

Посилання відповідача на ті обставини, що приміщення було збудовано ним та
за його особисті кошти, суд не приймає до уваги як підстави для відмови в
позові, так як  першим власником квартири
та спірного приміщення був саме він і за свій рахунок проводив добудови та
ремонтні роботи, як власник, однак після її продажу втратив таке право.

Невідокремлені улучення, які виконанні ОСОБА_2 у тому числі і в приміщенні
літер Х, враховувалися при продажі ним квартири ОСОБА_3, і можливі вимоги по
компенсування витрат на будівельні матеріали, він мав пред'являти лише до неї
при укладені угоди.

Правові підстави для володіння чи користування приміщенням літер Х на
теперішній час у ОСОБА_2 відсутні. ОСОБА_1 в свою чергу придбала квартиру та
приміщення літер Х  у тому вигляді як
вони існували станом на 04 жовтня 2006 року, без яких не будь обмежень і як
власник майна має право  розпоряджатися
ним, вимагати  витребування майна із
чужого незаконного володіння ОСОБА_2, відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №8012 від 25.02.2008
року вартість  ремонтно-відновлюваних
робіт приміщення літер Х, площею 6,3 кв.м,
складає 10361 гривень.

Суд вважає, що ОСОБА_2 самочинно зруйнував приміщення літер Х, належне на
праві власності ОСОБА_1 і на нього повинна бути покладена матеріальна відповідальність
по відшкодуванню матеріального збитку в сумі 10361 гривень.

Посилання на відсутність підстав для стягнення матеріального збитку, так як
дії ОСОБА_2 по будівництву сараю самочинні,
суд до уваги не приймає, оскільки на факті погодження дій по обладнанню
сараю з ОП «Ялтамонолібуд» наполягав відповідач в судовому засіданні, крім того
підприємством не приймалися відповідні міри до ОСОБА_2 по факту самочинних
дії.

Крім того, в листі ОП «Ялтамолітбуд» від 24.03.2008 року викладено, що
частина приміщень підвалу було віддано дольщикам під підсобні приміщення
(сараї), у тому числі і ОСОБА_2, і тут само зазначає, що проектною
документацією  не передбачалось
обладнання підсобних приміщень (сараїв), що на думку суду є  виключаючими одно одне ствердженнями,  оскільки
використання приміщення як сараю неможливо без дверей, стін і т.п.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з
відповідача витрат у сумі 4500 гривень, пов'язаних з орендою гаража, оскільки
суду не представлено безспірних доказів укладення договору оренди гаражу
відповідно до вимог діючого законодавства, сплати цих витрат в зазначеній сумі,
а також не доведений причинний  зв'язок
між діями відповідача по знищенню майна та необхідністю в оренді іншого
приміщення.

Неправомірними діями відповідача позивачу була заподіяна і моральна шкода,
що виразилася в моральних і щиросердечних стражданнях, випробуваних через те,
що було знищено її майно, змушена випробувати незручності у відсутність
підсобного приміщення, позбавлена звичайного способу життя, спокою, що
негативно позначилося на її моральному стані.
Довелося витрачати свій час на обіг за юридичними консультаціями, на
звернення  до суду за захистом свого
порушеного права.  Визначаючи розмір
морального збитку, суд враховує суть позовних вимог позивача, неправомірний
характер діянь відповідача, моральні страждання позивача. З урахуванням всіх
обставин у справі,  принципів розумності
й справедливості, суд вважає визначену позивачем суму моральної шкоди у 1000
гривень обґрунтованою і підлягаючою стягненню з відповідача, тому що відповідач
вчинив самочинні дії по знищенню майна, які спричинили матеріальну та моральну
шкодуОСОБА_1

Таким чином, розглянувши дану  цивільну справу за участю усіх зацікавлених
осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання  принципів диспозитивності, змагальності і
справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження  обставин справи, перевірки  їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у
сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд вважає, що позовні
вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні і
підлягають задоволенню в частині матеріального збитку на суму 10361 гривень, в
частині моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.

Крім того, підлягають відшкодуванню підтверджені платіжними документами
судові витрати по оплаті: судового збору у сумі 112,11 гривень (у зв'язку з
частковим задоволенням позову); витрат на ІТЗ розгляду справи у сумі 30
гривень; експертизи у сумі 500 гривень,
а усього  642,11 гривень.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 1166, 1167, 23, 386 ЦК
України,  ст.ст. 8, 10, 11,59, 60, 208,
209, 212, 214, 215  ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов  ОСОБА_1  задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у сумі 10361
гривні, моральну шкоду у сумі 1000 гривень та судові витрати по справі у сумі
642 гривень 11 копійок, а усього 12003,11 гривень.

В іншій частині позовних вимог  про
стягнення матеріального збитку та моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана заява
про апеляційне оскарження до Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим через  Ялтинський міський суд у
строк 10 днів з дня проголошення рішення, або апеляційна скарга до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через  Ялтинський
міський суд у строк 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: