ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“9” грудня 2008 року
Ялтинський міський суд Автономної
головуючого, судді
ОСОБА_1                           ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 до Лівадійської селищної ради і ОСОБА_6, за участю прокурора,
який здійснює представництво інтересів ОСОБА_4,
про визнання незаконними та скасування індивідуально-правових актів, визнання
недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання
розглянути заяву про надання у власність земельної ділянки,
Позивачі звернулись до
Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною
заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просять суд :
-              Визнати незаконним та скасувати
рішення Лівадійської селищної ради № 14 від 5 вересня 2007 року;

-              Зобов'язати
Лівадійську селищну раду розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на
розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0.0830 га для
будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в
районі будинку АДРЕСА_1;

-              Визнати
незаконним та скасувати рішення Лівадійської селищної ради від 15 грудня 2005
року про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0.097 у с.
Гірське;

-              Визнати
недійсним Державний акт № 63 від 6 березня 2006 року на право
власності на зазначену земельну ділянку, виданий ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачі набули
право власності на земельну ділянку площею 0.083 га в районі будинку АДРЕСА_1
за набувальною давністю, адже користуються нею добросовісно, відкрито і
безперервно з 1985 року, однак згідно оскаржуваних рішень Лівадійська селищна
рада, відмовивши в передачі земельної ділянки в їхню власність, передала  її у власність ОСОБА_6

Прокурор просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4, оскільки вважає, що він набув право на земельну
ділянку з підстав набувальної давності.

Представник Лівадійської селищної ради Стадник-Безбородова Н.В. проти
позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що прийняті радою
індивідуально-правові акти є законними, прав позивачів не порушують.

Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивачів, їх представника,
прокурора,  представника відповідача,
повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд
дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з таких підстав.

На підставі рішення Лівадійської селищної ради № 76 від 15 грудня 2005 року
ОСОБА_6 6 березня 2006 року був виданий Державний акт ЯБ № 449112 на право
власності на земельну ділянку площею 0.0970 га, яка розташована в районі
будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України захисту
підлягають право або цивільний інтерес, які належать особі, в разі їх
порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, посилаючись на зміст ст. 119 ЗК України щодо набуття права
власності на земельну ділянку, яку передано у власність ОСОБА_6, в порядку
набувальної давності, позивачі та їх представник, прокурор не взяли до уваги
те, що набуття права на земельну ділянку за давністю користування як самостійна
підстава виникнення права власності на землю існує з моменту набрання чинності
Земельним кодексом України - з 1 січня 2002 року, а відтак п'ятнадцятирічний
строк добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною
ділянкою має обчислюватись саме з цієї дати.

З огляду на такі висновки, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 не мають
права посилатися на добросовісне, відкрите і безперервне користування земельною
ділянкою як на підставу передачі її в їхню власність до 1 січня 2017 року.

При цьому в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України, ОСОБА_4, ОСОБА_2 і
ОСОБА_5 з приводу передачі в їхню власність земельної ділянки до Лівадійської
селищної ради взагалі не звертались, а Рішенням Лівадійської селищної ради № 14
від 5 вересня 2007 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні згоди на розроблення
проекту відведення земельної ділянки площею 0.0830 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташованої АДРЕСА_1.

Зважаючи на таке, позивачі не мають права власності або користування
земельною ділянкою, які б могли бути порушені, відповідно вони не вправі
оспорювати право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0.0970 га, яка
розташована в районі будинку АДРЕСА_2.

Крім того, суду не надано доказів того, що у власність ОСОБА_6 передано
саме земельну ділянку, про передачу якої у свою власність просив Лівадійську
селищну раду  позивач  ОСОБА_1

Само по собі рішення Лівадійської селищної ради № 14 від 5 вересня 2007
року не є незаконним і прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 не порушує, адже
передбачений ч. ч. 6 - 11 ст. 118 ЗК України порядок передачі безоплатно у
власність громадян земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і споруд є самостійною підставою набуття права
власності на землю, проте, як і за загальним правилом, реалізація об'єктивного
права громадянина на землю здійснюється в цьому випадку виключно за згодою
власника.  Оскільки відповідно до ч. 7
ст. 118 ЗК України дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки
надається відповідною місцевою державною адміністрацією або сільською,
селищною, міською радою лише в разі згоди, відмовивши позивачу у передачі
безоплатно у власність земельної ділянки, сесія Лівадійської селищної ради
реалізувала виключні повноваження власника, такий індивідуально-правовий акт
скасований бути не може і відповідно Лівадійська селищна рада не може бути
зобов'язана повторно вирішувати питання про передачу у власність ОСОБА_1
зазначеної земельної ділянки.

Таким чином, розглянувши цивільну справу в присутності позивачів, їх
представника, прокурора, представника відповідача, повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи, перевіривши їх
доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат вирішується
відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 118, 119,
152  ЗК України, ст. ст. 15, 16 ЦК
України, ст. ст. 1, 3 - 8, 10, 11, 15, 60, 61, 158, 179, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 до Лівадійської селищної ради і ОСОБА_6 про визнання
незаконними та скасування індивідуально-правових актів, визнання недійсним
державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання розглянути
заяву про надання у власність земельної ділянки
- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в
десятиденний  строк з наступного дня
після його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК
України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст.
ст. 223, 294 ЦПК України.

СУДДЯ -