Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

25
січня 2008 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючого - судді Бондаренко Г.М., при секретарі Вавілон І.І., Григор'євської
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Ялти цивільну справу за позовом
сільськогосподарського виробничого кооперативу «Южний берег» («Південний
берег») до Ялтинської міської ради, ОСОБА_1, Ялтинського міського управління
земельних ресурсів, Ялтинського відділу Кримського регіонального державного
підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконним та
скасування рішення Ялтинської міської ради, визнання недійсним державного акта
на земельну ділянку, відміну державної реєстрації права власності на земельну
ділянку,

в с т а н о в и
в :

Сільськогосподарський
виробничий кооператив «Южний берег» («Південний берег») звернувся до суду в
порядку цивільного судочинства з позовом до Ялтинської міської ради з вимогами
про визнання незаконним та скасування пунктів 1, 2 рішення десятої сесії
п'ятого скликання Ялтинської міської ради № 324 від 30 травня 2007 року в
частині площі земельної ділянки у розмірі 0,0674 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначив, що спірна земельна ділянка
знаходиться в користуванні у кооперативу «Южний берег» («Південний берег») як
правонаступника колективного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма
«Південнобережна» та однойменного радгоспу. Також підкреслив, що на ділянці
розташовані об'єкти нерухомості, право власності на які зареєстроване за
кооперативом.

У
відповідності до частини 2 ст. 31 ЦПК України представник позивача вимоги
кооперативу уточнив, просив визнати недійсним державний акт на право власності
на земельну ділянку серії ЯД № 604359 від 01 серпня 2007 року, який виданий
Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів Довженко Ользі Петрівні, та
відмінити державну реєстрацію її права власності на ділянку, зобов'язавши
Ялтинський відділ Кримського регіонального державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» виключити з державного реєстру бази даних
автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру запис про
реєстрацію права власності на спірну ділянку.

З огляду на це, ОСОБА_1., Ялтинське міське управління земельних ресурсів та
Ялтинський відділ Кримського регіонального державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» були залучені до участі у справі в якості
співвідповідачів у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

ОСОБА_1. проти позову заперечувала, посилаючись на непорушність права
приватної власності, яке було нею набуте на землю у передбаченому законом
порядку.

Уповноважений представник Ялтинської міської Ради позов не визнав,
наголосивши, що ухвалюючи оскаржуване рішення Рада діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, визначений законом.

Ялтинське
міське управління земельних ресурсів та Ялтинський відділ Кримського
регіонального державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»
своїх представників до суду не направили; про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним чином - за правилами ст.ст. 74, 76 ЦПК
України. За таких обставин, враховуючи, що дії зазначених юридичних осіб носять
наслідковий характер, та з огляду на відсутність необхідності у заслуховуванні
особистих пояснень відповідачів, суд визнав можливим розглянути спір на
підставі наявних у справі письмових доказів.

Вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані сторонами докази,
дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд
дійшов наступних висновків.

У
відповідності зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод,
ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожний при вирішенні питання
про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий
судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною
справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами
контролю за порушеннями з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно
з частиною 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень органів державної влади та місцевого самоврядування. В
цьому відношенні не може бути будь-яких обмежень або виключень, оскільки
частина 2 ст. 124 Конституції України зазначає, що юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, які виникають у державі. Це положення було закріплене рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2002
від 09.07.2002р. (справа про досудове врегулювання спорів) та знайшло
відображення в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р.
«Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Зі змісту частини 5 ст. 158 ЗК України випливає, що в разі незгоди
власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір
вирішується судом. Отже, сільськогосподарський виробничий кооператив «Южний
берег» («Південний берег») як належний позивач мав конституційні та законні
підстави звернутися безпосередньо до суду для поновлення його порушеного права.

Суд вважає, що оскільки ні міська рада, ні управління земельних ресурсів у
спірних правовідносинах не здійснюють владні управлінські функції щодо
позивача, цей спір не є публічно-правовим та не має ознак справи
адміністративної юрисдикції. Враховуючи, що оскаржуване рішення органу
місцевого самоврядування не зобов'язує інших осіб вчиняти певні дії або
утримуватись від їх вчинення, суд  дійшов
висновку, що зазначений спір носить приватноправовий характер.

Отже, не зважаючи на наявність серед осіб, які беруть участь у справі,
суб'єктів владних повноважень, ця справа є спором, на який поширюється
компетенція судів цивільної юрисдикції, оскільки у відповідності до частини 1
ст. 15 ЦПК України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають із земельних відносин, розглядаються в
порядку цивільного судочинства. Спірні правовідносини щодо виникнення права
власності на земельну ділянку регулюються Цивільним та Земельним кодексами
України, тому суд розглянув справу за правилами Цивільного процесуального
кодексу України.

Під час розгляду справи судом безпосередньо встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

З
матеріалів справи вбачається, що на підставі протоколу спільної наради з
питання передачі земельних ділянок від тресту «Зеленстрой» радгоспу
«Південнобережний» від 11 липня 1991 року та протоколу засідання комісії
Ялтинського виконкому з земельної реформи від 25 липня 1991 року за радгоспом
було закріплено кілька земельних ділянок, в тому числі ділянка по АДРЕСА_1.
Згодом зазначений радгосп був перетворений у колективне сільськогосподарське
підприємство «Агрофірма «Південнобережна», правонаступником якої являється
позивач - сільськогосподарський виробничий кооператив «Южний берег» («Південний
берег»).

21
квітня 2003 року третейський суд при приватній юридичній фірмі «Білий лев
Де-юре», розглянувши справу за позовом кооперативу «Южний берег» («Південний
берег») про витребування майна, визнав за ним право власності на будівлю
адміністрації із складськими приміщеннями та котельнею в АДРЕСА_1(літ. «А»,
«Г», «Ж»), два резервуари об'ємом 50 куб. м. та теплиці № 1, 2, 3, 4, 5Б, 5В за
тією ж адресою (літ. «Б», «В», «Е»).

Суд бере до уваги, що у відповідності до ст. 120 ЗК України до особи, яка
придбала будівлю або споруду, переходить право власності або користування на
земельну ділянку, на якій вона розміщена, без зміни її цільового призначення.
Якщо договором про відчуження будівлі або споруди розмір такої земельної
ділянки не визначений, до набувача переходить право власності або користування
на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею або спорудою, та на
частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування. Це  у повному обсязі узгоджуються з вимогами ст.
377 ЦК України.

Отже,
у кооперативу виникло право користування спірною земельною ділянкою як у
правонаступника радгоспу і агрофірми, та як у власника вказаних об'єктів
нерухомості.

Судом встановлено, що позивач звертався до Ялтинської міської ради з
вимогами про надання спірної ділянки в довгострокову оренду.

Частина 1 ст. 93 ЗК України визначає право оренди земельної ділянки як
засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої
діяльності.

Рішенням четвертої сесії п'ятого скликання № 66 від 26 вересня 2006 року
міська рада у задоволені заяви кооперативу про надання ділянки в оренду
відмовила та 30 травня 2007 року ухвалила рішення № 324, яким затвердила проект
землекористування з відведення земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, та передала її у власність ОСОБА_1. для будівництва та
обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна
ділянка). На підставі цього, 01 серпня 2007 року Ялтинське міське управління
земельних ресурсів видало державний акт на право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 604359, а Ялтинський відділ Кримського регіонального державного
підприємства «Центр державного земельного кадастру» вніс до державного реєстру
бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру запис
про реєстрацію права власності ОСОБА_1. на надану ділянку.

Сільськогосподарський
виробничий кооператив «Южний берег» («Південний берег») із зазначеними діями не
погодився та звернувся до суду.

Суд
знаходить вимоги позивача обгрунтованими та підлягаючими задоволенню з таких
підстав.

Згідно з частиною 1 ст. 143 Конституції України майном, що є в комунальній
власності, управляє територіальна громада, здійснюючи це безпосередньо або
через органи місцевого самоврядування. Частини 1, 2 ст. 83 ЗК України
визначають, що у комунальній власності знаходяться всі землі в межах населених
пунктів, окрім земель приватної і державної власності. Це правило узгоджується
з тимчасовими приписами пункту 12 Перехідних положень ЗК України, де зазначено,
що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо
розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у
приватну власність, та земель, на яких розташовані державні підприємства,
здійснюють місцеві ради.

У відповідності до ст. 12 ЗК України до виключної компетенції міських рад у
галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями
територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності в
оренду. Частина 1 ст. 124 ЗК України встановлює, що передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі
рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору
оренди. Такі норми зазначені  у ст. 26
Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Виходячи
зі змісту частини 9 ст. 123 ЦК України, рішення про відмову у наданні земельної
ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на
відповідні положення нормативно-правових актів, містобудівної документації та
документації із землеустрою. Проте, міська рада, відмовляючи позивачу у наданні
ділянки в оренду та передаючи її у власність іншій особі, не з'ясувала всіх
обставин.

Аналізуючи
позовні вимоги в цієї частині, суд дійшов висновку, що Ялтинська міська
рада  від 30.05.2007 року  при ухвалені рішення діяла з порушенням
чинного законодавства, без урахування всіх обставин, без дотримання принципу
рівності перед законом та балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав і свобод землекористувача.

Представник
Ялтинської міської ради не надав суду належного доказу на підтвердження
правомірності оскаржуваного рішення. Таким чином, суд вважає, що доводи
відповідачів не знаходять свого підтвердження, тому погодитися з їх
запереченнями та зробити висновок щодо законності та обґрунтованості
оспорюваного рішення не представляється можливим.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7
від 16 квітня 2004 року роз'яснив, що при оскарженні рішення органу місцевого
самоврядування з питання, віднесеного до його компетенції (наприклад, про
відмову в передачі ділянки в оренду), суд у разі задоволення позову визнає
рішення цього органу недійсним.

Скасовуючи
незаконне рішення міської ради, суд дійшов висновку, що право власності
ОСОБА_1. виникло без відповідних правових підстав, у зв'язку з чим державний
акт на право власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а
державна реєстрація цього права - відмінена.

Керуючись ст.ст. 327, 377 Цивільного кодексу України, ст. ст. 152, 158
Земельного кодексу України, ст.ст.10,11,209, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов
сільськогосподарського виробничого кооперативу «Южний берег» («Південний
берег») задовольнити.

Визнати   незаконним
та відмінити  п. п. 1 та 2  рішення
10-тої  сесії  Ялтинської міської ради № 324 , від
30.05.2007 року ,  в частині  площі
земельної ділянки  у розмірі  0,0674 за адресою АДРЕСА_1

Визнати
недійсним  державний акт ЯД № 604359 від
01 серпня 2007 року, виданий ОСОБА_1у розмірі
0,0674 га ,за адресою  АДРЕСА_1

Відмінити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку
площею  0,0674 га ,  зобов'язати Ялтинський відділ Кримського
регіонального державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»
виключити із державного реєстру бази даних, запис про реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на дану земельну
ділянку.

Рішення може бути оскаржене у Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський
суд в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя: