Справа №
інстанції: Головченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

14 січня  2008 року                                            місто
Чернігів

А п е л я ц і й н и й    с у д    Чернігівської    області у складі:

головуючого - судді Литвиненко І.В.,

суддів - Бобрової І.О., Редьки А.Г.

при секретарі -Зіньковець О.О.

за участю - ОСОБА_2, ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1  на заочне  рішення
Ічнянського    районного суду  Чернігівської області   від 9 листопада   2007 року у справі  за позовом
ОСОБА_2 до Ічнянської  міської
ради та ОСОБА_1 про визнання права
власності  на гараж,  -

ВСТАНОВИВ:

У
вересні  2007 року позивачка
звернулась   до суду з позовом, в якому
просила  визнати право власності на
гараж, розташований в АДРЕСА_1, який вона придбала в кінці  липня 2003 року у ОСОБА_3 без оформлення  необхідних документів і яким зараз
користується відповідач ОСОБА_1 або стягнути
з нього на її користь вартість гаража у сумі 3903 грн.

Рішенням
Ічнянського  районного суду  від 9 листопада  2007 року
позовні вимоги  задоволено. Суд
стягнув з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 вартість гаража, розташованого в АДРЕСА_1,
яким користується  ОСОБА_1 в сумі 3909
грн. та  визнав  за ОСОБА_1 право власності на гараж „Г-1” з
оглядовою ямою вартістю 5080 грн, який розташований  в АДРЕСА_1

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду через
недотримання норм матеріального та процесуального права і направити справу на
новий розгляд до суду, посилаючись на те, що суд не взяв  уваги цієї обставини, що договір
купівлі-продажу гаража не був укладений у письмовій формі   та не зареєстрований відповідно до ст. 210
ЦК України, а тому відповідно до ст. 220 ЦК України, такий договір є нікчемним
і позивачка не набула права власності. Також, апелянт зазначає, що  він  не
бажає надалі  займати вказаний гараж  та бути його власником, а суд визнав його
власником нерухомого майна  без його
згоди.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та
матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивачка ставить питання про визнання за нею
права власності на придбаний гараж по АДРЕСА_1, який самочинно збудований
попередніми власниками цього гаража, або стягнення з особи, яка зараз
користується цим гаражем, вартості гаража з підстав того, що вона є власником.

Суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення на користь позивачки,  виходив з того, що  позивачка купила  даний гараж у ОСОБА_3 і відповідно  до ст. 328 ЦК України  набула право власності, а ст. 347 п.1 ЦК
України передбачено, що особа може
відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши
інші дії, які  свідчать  про її відмову від права власності.

Проте,  такі висновки
суду  не ґрунтуються ні на
матеріалах справи, ні на нормах матеріального права.

Ст.
328 ЦК України встановлює, що право власності
набувається на підставах, що не заборонені  законом, зокрема  із правочинів. ОСОБА_2 не підтвердила певними
засобами доказування того, що вона є власницею спірного гаража, оскільки
договір купівлі-продажу  нерухомого майна
між нею та ОСОБА_3 не був укладений у визначеній законом формі та не
зареєстрований у встановленому порядку і відсутні будь-які правовстановлюючі
документи на цей гараж.

За
таких обставин, у суду першої інстанції не було жодних підстав вважати позивачку
власницею гаража, стягувати на її користь вартість гаража і визнавати за
відповідачем право власності на цей гараж, тим більше що він і не просив цього,
а суд згідно до ст.11 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням
громадян в межах заявлених вимог.

Виходячи  з наведеного позов ОСОБА_2 не може бути
задоволений.

Відповідно
до ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України, в разі порушення або неправильного застосування
судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, апеляційний
суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті
спору, без направлення справи на новий розгляд.

Ст.
88 ЦПК України передбачає, що в  разі
відмови у задоволені позову, позивач повинен сплатити другій стороні понесені
витрати

Враховуючи
наведене та керуючись   ст. ст. 328, 376
ЦК України, ст.ст. 303,307, 309 ч.1 п.4,ст.ст. 314, 316, 319, 324 ЦПК України,
апеляційний суд , -

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області  від 9 листопада  2007 року
- скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2  до
ОСОБА_1, Ічнянської міськради про визнання права власності на гараж  відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55 грн 50 коп понесених судових
витрат.

Рішення  набуває законної сили негайно після  його проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяця.

Головуючий:                                        Судді: