АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
лютого 2008 року                                                                                             м.
Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючої судді
Мизи Л.М.  суддів Федорової А.Є.,  Процик М. В. при секретарі   Тімченко О.І. розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 листопада 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним,

ВСТАНОВИЛА:

08
жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та
земельних ділянок площею 0.99 га та 0.25 га,
на яких розташований будинок та надвірні споруди,  по АДРЕСА_1 і посилався на те,  що у 2004 році між ними відбулася усна
домовленість про придбання зазначених земельних ділянок та будинку з спорудами
за 36 000 у.о.,  у виконання якої він 09
вересня 2004 року передав відповідачці 1000 доларів США,  що підтверджено власноручною розпискою
відповідачки,  а також остання надала
йому довіреність для оформлення приватизаційних документів на земельну ділянку
площею 0, 25 га.

Крім
того,  за ініціативою відповідачки 28
квітня 2006 року між ними було укладено договір купівлі-продажу в простій
письмовій формі,  на підставі якого він
передав відповідачці грошову суму в розмірі 175 тисяч гривень,  тобто повністю сплатив обумовлену ними
вартість земельних ділянок та будинку з спорудами.

Однак,  після одержання державних актів на земельні
ділянки відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Відповідач
позов не визнала,  визнавала,  що мала намір укласти договір
купівлі-продажу,  отримала від позивача
аванс 100 доларів США,  будь-яких інших коштів не отримувала і договір від 28
квітня 2006 року не підписувала,  коштів
за ним не отримувала.

Рішенням
Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 листопада 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено в повному обсязі.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення з мотивів неправильного застосування норм
матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь судді
апеляційного суду,  перевіривши доводи
апеляційної скарги,  законність та
обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та позовних вимог
,  приходить до    висновку,
що рішення

Головуючий
у першій інстанції Курочка В..М.                        Справа
№ 22ц - 897 / 08

Доповідач  Миза Л.М.                                                                Категорія
ЦПК: 5

2

ухвалене з
дотриманням норм матеріального і процесуального права,  а щодо доводів апеляційної скарги,  то вони є неспроможними.

Відповідно
до  ст.
658 ЦК України
право продажу товару,  крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом,  належить
власникові товару.

Посилання
в апеляційній скарзі на те,  що
відповідно до  ст.  656 ЦПК України предметом договору
купівлі-продажу може бути товар,  який не
лише є у продавця на момент укладання договору,
а й той,  який буде створений
(придбаний,  набутий) продавцем в
майбутньому,  не спростовує висновок суду
щодо відсутності підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним.  Неможливо укласти договір купівлі-продажу
нерухомого майна,  яке не створене та не
є об'єктом права власності продавця на момент укладення договору,  оскільки для укладення договору на нерухоме
майно необхідне пред'явлення (наявність у продавця) документів,  що підтверджують його право власності,  а якщо це право підлягає державній
реєстрації,  то необхідно підтвердження
державної реєстрації майна( частина перша
ст.  55 Закону "Про
нотаріат"). Враховуючи,  що
предметом спору є нерухоме майно (земельні ділянки та будинок),  право власності на яке згідно зі  ст.
ст. 331,  657 ЦК України виникає
з моменту його державної реєстрації,  то
це майно могло бути продане ОСОБА_2 лише з моменту реєстрації її права
власності на нього.

Частиною
2 статті 220 ЦК України
передбачено,  що суд може визнати договір
дійсним в разі недодержання вимоги закону про його нотаріальне посвідчення в
тому випадку,  якщо сторони домовилися
щодо істотних умов договору,  що
підтверджується письмовими доказами,  і
відбулося повне або часткове виконання договору,  але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення. Тобто зазначеною нормою права передбачено визнання
договору дійсним при наявності лише однієї перешкоди для його нотаріального
посвідчення,  а саме - ухилення
відповідача від нотаріального посвідчення договору. Разом з тим,  ні вказаною нормою права,  ні будь-якою іншою нормою права не
передбачено можливість визнання договору дійсним при наявності інших
перешкод,  зокрема,  відсутності права власності у продавця на
відчуджуване нерухоме майно. А в даному випадку саме така перешкода позбавляла
сторони можливості посвідчити нотаріально договір в момент досягнення
домовленості про його укладення та складання договору у простій письмовій
формі.

З
матеріалів справи видно,  що право
власності ОСОБА_2 на житловий будинок зареєстроване 05 вересня 2007 року ,  державні акти на земельні ділянки отримані 16
серпня 2007 року та 15 травня 2006 року (а.с.
15, 60 звор., 61,  63),  тобто право власності на спірне нерухоме
майно у ОСОБА_2 виникло після складення договорів купівлі-продажу зазначеної
нерухомості,  оскільки вони датовані 29
липня 2004 року та 28 квітня 2006 року,
що відповідно до ч. 1  ст.  55 Закону України "Про нотаріат"
безспірно позбавляло сторони можливості нотаріально посвідчити цей договір.

Крім
того,  ОСОБА_2 взагалі заперечувала
укладення та підписання нею договору від 28 квітня 2006 року та отримання
коштів за цим договором та стверджувала,
що вперше їй стало відомо про наявність такого договору та що договір
від 28 квітня 2006 року вперше побачила в судовому засіданні 21 листопада 2007
року.

Як
слідує з матеріалів справи,  29 січня
2007 року ОСОБА_1 подав до Малиновського районного суду позовну заяву до
ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків,
а 17 квітня 2007 року - зміни та доповнення до вказаної позовної
заяви,  в яких зазначав про сплату ним
ОСОБА_2 лише 1000 гривень завдатку на підтвердження наміру укласти договір
купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 35-37, 38-40).
Однак,  у вказаних заявах не згадувалося
про договір від 28 квітня 2006 року та про сплату ОСОБА_1 175 тисяч гривень
ОСОБА_2 ,  хоча заяви подавалися до суду
на другий рік після зазначеної у договорі дати його укладення Також відповідач
ОСОБА_2,  яка постійно проживає у м.  Стаханов
Донецької області,  довела,  що у квітні 2006 року до Одеської області
вона не приїздила,  а приїхала лише у
червні    місяці у 2006 році,     про що
надала суду    у підтвердження
цієї обставини

3

залізничні
квитки (а.с. 65, 66). Разом з тим,
позивач не надав суду жодних доказів того,  що 28 квітня 2006 року він мав
можливість,  враховуючи його проживання у
м.  Одесі,  укласти з ОСОБА_2 вказаний договір. Зазначене
свідчить про порочність договору від 28 квітня 2006 року,  хоча правового значення для вирішення спору
ця обставина не має зважаючи на відсутність на зазначену у договорі дату його
укладення права власності у ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно.

Також
колегія суддів бере до уваги,  що закон
не пов'язує виникнення права власності на спадкове майно з часом відкриття
спадщини,  а тільки зазначає про його
належність спадкоємцю з часу відкриття спадщини (ч.5  ст. 1268 ЦК України). Поняття права власності та зміст права
власності (  ст.  ст. 317,
318 ЦК України) передбачають право власника володіти,  користуватися та розпоряджатися своїм
майном,  тобто є значно ширшими ніж
поняття належності майна.

З огляду
на зазначене,  колегія суддів приходить
до висновку,  що наведені в апеляційній
скарзі доводи висновків суду не спростовують,
тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  314 ч.1 п.1,  315,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу      ОСОБА_1  відхилити.

Рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 листопада 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.