У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 листопада 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

головуючого                   Лященко
Н.П.,

суддів:                              Жайворонок
Т.Є.,          Мазурка В.А.,

Перепічая В.С.,
Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
сільськогосподарського кооперативу (далі - СК) ім. Шевченка про стягнення
заборгованості по оплаті праці, за касаційною скаргою СК ім. Шевченка на
рішення апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2005 року ОСОБА_1. звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік           ОСОБА_2, який при житті
уклав з відповідачем договір підряду. Після смерті чоловіка, отримавши
свідоцтво про право на спадщину за законом, вона у 2004 році звернулася до СК
ім. Шевченка з вимогою про отримання оплати за працю померлого чоловіка, на що
їй була видана довідка про отримання чоловіком у липні та серпні 1999 року в
рахунок виконаних робіт натуроплати на суму 26 294 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не отримував оплату своєї
праці, оскільки помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачка як його спадкоємець просила
стягнути з відповідача на свою користь 26 294 грн. неотриманої її померлим
чоловіком оплати за працю.

Рішенням  Татарбунарського
районного суду Одеської області від
23 листопада 2006 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 травня
2007 року зазначене рішення суду скасовано й постановлено нове, яким позов
задоволено: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 26 394 грн. оплати за
виконані роботи за договором підряду.

У поданій касаційній скарзі СК ім. Шевченка просить
рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і постановити
по справі нове рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи
позов, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1. як спадкоємець має право на
стягнення оплати за  роботу свого
чоловіка за договором підряду, на яку він мав право при житті і яку не отримав.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю
погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування
дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що
договір підряду ОСОБА_2 укладав з КСП ім. Шевченка, а СК ім. Шевченка створено
шляхом реорганізації КСП ім. Шевченка і є правонаступником частини майнових
прав і обов'язків останнього, що підтверджується  передаточним (роздільним) балансом й актом
прийому-передачі, відповідно до яких боргові зобов'язання КСП ім. Шевченка
перед ОСОБА_2 було передано іншій юридичній особі, а саме СК “Нерушай”.

Проте суд належним чином зазначені доводи відповідача не
перевірив, зібраним доказам правової оцінки не дав.

Також не можна погодитися з висновком апеляційного суду
про те, що ОСОБА_1. не пропустила строк позовної давності.

Відповідно до ст.
71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності згідно ст. 76 цього Кодексу
починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли
особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка після  отримання свідоцтва про право на спадщину
зверталася до існуючого на той час КСП ім. Шевченка з питання розрахунку за
договором підряду і згідно розрахункових касових ордерів     № 440 від 10 грудня 1999 року та № 52 від
14 лютого 2000 року особисто отримувала відповідні грошові кошти належні
її  чоловіку.

Цим обставинам суд також правової оцінки не дав.

Таким чином рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню, як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Разом з тим не може залишатися в силі й рішення суду
першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Відповідно до п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня           2004 року.  Цивільний кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання ним чинності.

Позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у стягненні оплати за
договором підряду від 1997 року, укладеного до набрання чинності ЦК України
2003 року, а тому застосування судом при розгляді справи норм цього Кодексу
безпідставне.

За таких обставин ухвалені в
справі  судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.  336, 338
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
сільськогосподарського кооперативу  ім.
Шевченка задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського
районного суду Одеської області від       23 листопада 2006 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від  22 травня 2007 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.П. Лященко

Судді:

Т.Є. Жайворонок

В.А. Мазурок

В.С. Перепічай

Ю.В. Прокопчук