Справа № 2-562
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2008р.                                          Дружківський міський
суд  Донецької області  у складі:

головуючого-судді
Панової Т.Л.

при секретарі
Костіній І.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача                                        ОСОБА_2

представника відповідача
Заварзіна С.В.

представника третьої особи                               Бондаренко
М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Дружківки Донецької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного Управління держказначейства
України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої
незаконним порушенням кримінальної справи,

Третя особа Дружківський МВ УМВС України в Донецькій області

В С Т А Н О В И В:

У березні 2008року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського
суду з позовом до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди, в якому
зазначила, що 20квітня 2007року органом дізнання Дружківського МВ УМВС України
по незаконній заяві громадянина ОСОБА_3 відносно неї  було порушено кримінальну справу № 35-17862
за ознаками злочину, передбаченого ст. 358 ч.3 КК України.

15 червня 2007року Дружківським судом постанова про
порушення цієї кримінальної справи була скасована, в порушені кримінальної
справи відмовлено.

Постанова суду
була оскаржена прокурором в апеляційному суді Донецької області. Вона змушена
була разом з адвокатом їхати до м. Донецьк, витрачати кошти та гаяти свій час,
щоб довести у Апеляційному суді неправомірність апеляції прокуратури             м. Дружківка.

31 жовтня 2007року справа була розглянута в апеляційному
суд і постанова Дружківськогосуду залишена без змін.

Вважає, що дізнання по її справі тривало більш ніж
6місяців.

26 листопада вона зверталася до суду про надання їй
постанови або ухвали про розмір причиненої моральної шкоди, але заява їй була
повернута.

Вважає, що незаконними діями - а саме порушення відносно
неї кримінальної справи причинило їй значну моральну шкоду, бо порушились її
нормальні життєві зв'язки, співробітники лікарні, де вона знаходилася на
обліку, вважали, що саме через неї їх викликають до міліції, змушують давати
покази, вважали її винною в порушені їх нормального почуття. Це змушувало її
хвилюватись, оправдуватись, незважаючи на те, що ні в чому не була винна. Їй
соромно дивитись в очі своїм знайомим, дітям.

Моральну шкоду оцінює у 5000грн.просить стягнути з  відповідача на її користь моральну шкоду,
30грн за надану правову допомогу.

У судовому засіданні позивач та її представник підтвердили
обставини викладені в позові та збільшили розмір позовних вимог в частині
витрат на правову допомогу. Позивач пояснила, що 20 квітня 2007року по телефону
слідчий Дружківського МВ їй повідомив, що відносно неї порушена кримінальна
справа і викликав її для дачі показань, як підозрювану. Вона одразу звернулася
до адвоката ОСОБА_2 і пішла до міліції разом з ним. З матеріалами кримінальної
справи їй не надали можливості ознайомитися. Отримала постанову про порушення
відносно неї кримінальної справи, яку одразу оскаржила в суді. 15 червня
2007року постанова була скасована і в порушені відносно неї кримінальної справи
відмовлено. Прокурор не погодився з рішенням суду і оскаржив його в
апеляційному суді, куди вона також вимушена була їздити і доказувати, що не
вчиняла злочину. Зі слів робітників лікарні, їй стало відомо, що міліція
опитувала лікарів з приводу отримання нею довідки, яку їй було видано лікарем
гінекологічного відділення  ЦМЛ у зв'язку
з її хворобою, і яка начебто стала підставою для порушення відносно неї
кримінальної справи, оскільки міліція вважала її підробленою. Але вона дійсно
хворіла, це було відображено у її медичній картці, яка зникла під час
проведення дізнання за цим фактом. З цього приводу вона змушена була звертатися
до головного управління охорони здоровья Донецької області.

Після таких опитів, ставлення лікарів до неї змінилося.
Лікар ОСОБА_4 перестала з нею здороватися. Лікар ОСОБА_5 повідомила, що із-за
неї їх викликали до міліції. Медична сестра з образою їй висловлювала, вони думали,
що вона на них скаргу написала. Вважає, себе винною перед ними.

Її особисто не опитували ні як підозорювану, ні як
обвинувачену. Ніяких процесуальних дій (тримання  під вартою, обшук, виїмка, арешт на майно)
відносно неї не проводилося.

Із-за незаконних дій міліції, вона витрачала свій
особистий час. Було порушено її право на відпочинок. Звернення до суду, потім
поїздки до апеляційного суду  її дуже
хвилювали.  Після суду 15.06.2007р у неї
збільшився тиск.

Спричинену їй моральну шкоду оцінює у 5000грн і просить
її стягнути. Також просить стягнути усі витрати на правову допомогу, які вона
понесла у зв'язку з порушенням відносно неї кримінальної справи. Адвокат приймав участь
в розгляді справи 15.06.2007р., готував заперечення на апеляцію прокурора,
приймав участь у судовому засіданні Апеляційного суду 31 жовтня 2007року і у
теперішньому засіданні. В загальній сумі витрати на правову допомогу складають
600грн.

Представник
позивача ОСОБА_2, вважає, що ОСОБА_1 має право на моральну шкоду на підставі
ст.ст. 1,2,3,4 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Вважає, що
посадова особа Логвінов, який виносив постанову про порушення справи, чудово
розумів, що справа порушується незаконно. Відношення лікарів до ОСОБА_1, як до
людини із-за якої вони мали неприємні стосунки з міліцією, без сумніву є
негативним. Зникнення медичної картки було причиною психологічного надлому
позивача. Судові засідання в Дружківському суді, а потім в апеляційному також
не сприяли чудовому настрію та стану здоровья ОСОБА_1. Просить позов
задовольнити і стягнути з Держави Україна моральну шкоду у сумі 5000грн і
витрати на правову допомогу  у сумі
600грн.

Представник відповідача Заварзін С.В. позовні вимоги не
визнав. Вважає, що позивач, встановивши відшкодування шкоди безпосередньо з
Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області,
помилково ототожнює Державний бюджет України з конкретним органом Державної
влади. Номами бюджетного законодавства не передбачено відшкодування шкоди з
конкретних юридичних осіб - Головного управління Державного казначейства
України у Донецькій області.
Відшкодування моральної шкоди у визначеному розмірі позивачем значно
завищено і не підтверджено жодними доказами. Ніякі права позивача не були
ущімлені та обмежені. Просить в позові відмовити.

Представник Дружківського МВ УМВС України у Донецькій
області Бондаренко М.С. вважає, що підстав для задоволення позову не має,
оскільки відносно позивача не проводилося ніяких процесуальних дій, які
передбачені ст. 1 ЗУ „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури  і суду” та які б обмежили її права.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  Докази подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.  Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно Постанови пленуму Верховного
суду України №4 від 31.03.1995року „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової шкоди)
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а
також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 4 Закону України
„Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”  відшкодування моральної шкоди провадиться у
разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його
нормальних життєвих зв'язків,  вимагають
від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психичного впливу,
що призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд встановив, що згідно
постанови дознавателя Дружківського МВ УМВС України від 20 квітня 2007року
відносно позивачки було порушено кримінальну справу за фактом використання
підробленого документу за ознаками злочину передбаченого ст. 358 ч.3 УК
України. Позивачка оскаржила цю постанову до суду і 15 червня 2007року суд
задовольнив скаргу ОСОБА_1. Постанову дознавателя Дружківського МВ УМВС від
20.04.2007р. про порушення кримінальної справи за ознаками ст. 358 КК України
скасував. В порушені криміанльної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину
передбаченого ст. 358 КК України відмовив.

31 жовтня 2007року ухвалою
апеляційного суду Донецької області постанова Дружківського міського суду від
15 червня 2007року залишена без змін, а апеляція прокурора без задоволення.

Суд вважає, що позивачка не
надала суду доказів, які б свідчили, що незаконні дії органів дізнання завдали
їй моральної втрати, призвели до порушення її нормальних життєвих зв'язків,
вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників,
допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що крім
пояснень самої позивачки, інших доказів про наявність спричинення їй моральної
шкоди суду не надано.

Обставини, щодо наявності моральної шкоди у позивача,
представником відповідача не визнані. Тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не
можуть бути визнанні судом такими, що не підлягають доказуванню.

Суд вважає, що доводи позивачки про погіршення її стосунків з
робітниками лікарні, зосновані на її припущеннях.  Крім того, позивачка пояснила у суді, що
після того, як вона хворіла у грудні 2006року і отримала довідку у лікарні, яка
стала підставою для порушення кримінальної справи, вона більше не хворіла і
відповідно не було підстав для звернення на прийом до лікаря. Всі її зустрічі з
робітниками лікарні відбувалися на вулицях міста. При таких обставинах, суд
вважає, не можливо прийти до переконливого висновку, що відношення до позивачки
з боку робітників лікарні  стало
негативним і вимагало від позивачки додаткових зусиль для організації свого
життя.

Статтями 1,2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові  незаконними діями
....” передбачено внаслідок яких дій і в якому випадку відшкодовується шкода.
Відповідно до цих вимог підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові
внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадян, у випадку відмови в
порушені кримінальної справи.

Згідно ст. 3 зазначеного закону, у наведених в ст. 1 цього
Закону випадках, (то б то внаслідок процесуальних дій, що обмежують права
громадян)громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв'язку з
поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що відносно неї не
проводилися ніякі слідчі дії: вона не була опитана як підозрювана, під вартою
не знаходилася, підписку про невиїзд не отримувала, обшук, виїмка, накладення
арешту на майно не відбувалося, від роботи не відсторонювали. При таких
обставинах, суд вважає, винесення органом дізнання постанови про порушення
кримінальної справи відносно позивачки, не призвело до обмеження її прав.

Позивачка вважає, що незаконним порушенням кримінальної
справи, порушено її право на відпочинок, бо вона вимушенна звертатися до
адвокату, по різним інстанціям і доказувати, що не винна ні в чому.

Суд вважає, що позивачка не надала суду доказів, що в
результаті порушення відносно неї кримінальної справи, її право на відпочинок,
яке передбачено Конституцією України, було порушено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу задоволенню не
підлягають.

На підставі ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 131, 209,
212-215 ЦПК України, та керуючись Законом України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду»  суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в
особі Головного Управління держказначейства України у Донецькій області про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконним порушенням кримінальної справи,  і витрат на правову допомогу,  відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після десяти днів з
дня його проголошення, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, або
через двадцять днів після подачі заяви про апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний
суд Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після
проголошення рішення, або двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя: