У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія  суддів
Судової палати у

цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого

Григор'євої Л.І.,

Суддів:

Балюка М.І.,

Гуменюка В.І.,

Барсукової В.М.,

Луспеника Д.Д.,

розглянувши справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання дійсним,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року
позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання  дійсним договору  довічного утримання,

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від
22 жовтня 2007 року відмовлено у відкритті
провадження в справі на підставі п. 5               ч. 1 ст. 122 ЦПК України,  оскільки
після  смерті особи, яка  є стороною
у справі, спірні  правовідносини  не допускають
правонаступництва.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 травня
2008 року ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня              2007 року  залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ч ставить питання про скасування
ухвал судів першої та апеляційної інстанцій та направлення  справи до суду першої інстанції для розгляду по
суті, у зв'язку з порушенням норм  процесуального
права.

Касаційна
скарга  підлягає  задоволенню
з  таких  підстав.

Відмовляючи  у  відкритті
провадження  в  справі, суди
виходили із того,  що стороною у
договорі довічного утримання від 31 січня 2006 року був  ОСОБА_3, який на час звернення позивача до
суду помер, а оскільки  відповідач
стороною у договорі не був, тому не може бути і належним  відповідачем
у справі. Крім того, характер
правовідносин  між сторонами  та суб'єктивний склад зазначених
правовідносин свідчить про те, що зазначені
правовідносини не допускають правонаступництва, оскільки  відповідач не може об'єктивно погоджуватися
чи заперечувати стосовно законності та
обґрунтованості  спірного
договору.

Проте, погодитися
з  такими  висновками
не  можна.

Як вбачається з матеріалів справи, позов заявлено щодо визнання
дійсним договору довічного утримання, укладеного 31 січня 2006 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_3, унаслідок
якого право власності  на житловий будинок
після смерті ОСОБА_3. мало бути визнано за заявником. Оскільки, після  смерті ОСОБА_3., житловий  будинок
згідно із заповітом від 5 лютого  2002 року
успадкував ОСОБА_1 та оформив на нього право власності, тому  позивач і звернувся до суду із позовом саме до
ОСОБА_2як  правонаступника..

Оскільки  предметом
вказаного  договору  було саме визнання  права
власності на спірний житловий будинок та вказані правовідносини  допускають
правонаступництво, тому у судів не було підстав відмовляти у
відкритті  провадження у вищевказаній
справі  та заявник  має
право для  захисту своїх прав
звернутися безпосередньо до  суду,
який  мав
би  вирішити  вказаний
спір  по  суті.

За таких підстав,
ухвали судів першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню як такі, що постановлені з порушенням норм
процесуального права, а справа направленню до суду першої інстанції для  розгляду справи по  суті.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,  колегія
суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22
жовтня              2007 року та
апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2008 року скасувати, справу
направити на  розгляд до суду  першої інстанції.

Ухвала
оскарженню  не  підлягає.

Головуючий                                                                     Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                                  М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

Д.Д. Луспеник