РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 листопада 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого     Яреми А.Г.,

суддів:               Лихути Л.М.,      Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного підприємства (далі - ПП) “Могучий” до ОСОБА_1,
треті особи:  Мелітопольська районна
державна адміністрація, ОСОБА_2, про укладення договору міни земельних ділянок,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2007 року ПП “Могучий”
звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачу на
праві власності належить земельна ділянка, яка розташована всередині масиву,
яким користується ПП “Могучий” для ведення сільськогосподарського виробництва,
а тому ОСОБА_1 не може її використовувати без заподіяння шкоди власникам інших
земельних ділянок, які межують з його ділянкою, однак добровільно відповідач не
бажає обміняти свою земельну ділянку на іншу.

Судом до участі в
справі як третіх осіб залучено Мелітопольську районну державну адміністрацію,
ОСОБА_2

Позивач під час
розгляду справи уточнив позов і просив зобов'язати ОСОБА_1  укласти з ОСОБА_2 договір міни й обміняти
його земельну ділянку № 50 на полі  № 5
мех.загону № 1 на земельну ділянку ОСОБА_2. № 260 на полі № 12 мех.загону № 2,
які розташовані на території Промінівської сільської ради.

Рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду від 19 грудня 2007 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 6 березня 2008 року,
позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове рішення про
відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди як першої, так й апеляційної
інстанцій виходили із
того, що ПП “Могучий” є одним із підприємств, яке в період реформування
аграрного сектору економіки зберегло цілісність підприємства, озимі сівозміни,
матеріально-технічну базу, запровадило енергозберігаючі та ресурсозберігаючі
технології вирощування сільськогосподарських культур, придбало
високопродуктивний посівний комплекс, для використання якого з максимальною
віддачею поля повинні бути не менше 100 га, а тому виділення земельних часток у
полях сівозміни ПП “Могучий” призведе до порушення науково обґрунтованої
системи землеробства та до настання інших негативних наслідків.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Судом установлено, що земельна ділянка № 50 площею 7,89 га для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Промінівської
сільської ради належить ОСОБА_1.
на праві власності згідно Державного акта на право приватної власності на землю
від 21 грудня 2000 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету
Промінівської сільської ради № 90 від 15 грудня 2000 року, зазначена земельна
ділянка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується ПП “Могучий”.

Також установлено, що відповідач
не виявляв ініціативи обміняти свою земельну ділянку на іншу, не давав згоди на
її обмін на ділянку ОСОБА_2. і під час розгляду справи у суді.

Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої - другої статті 14 Закону України від 5
червня         2003 року “Про порядок
виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток
(паїв)” у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині
єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи
іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,
виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він
може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними
ділянками здійснюється за згодою їх власників
відповідно до закону та посвідчується нотаріально.

Згідно пунктів 3, 5 Рекомендацій щодо обміну земельними ділянками, одержаними
власниками земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості), затверджених наказом Держкомзему України № 288 від 17 листопада
2003 року (далі - Рекомендації), власник
земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву,
що використовується спільно власниками земельних ділянок чи
іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва, звертається усно або письмово до власника
іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку
він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією
укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками
здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення
пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки,
який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із
зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі
цього або іншого масиву.

Наведене свідчить про те, що
після одержання власниками земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) обмін такими ділянками може бути здійснений лише за
взаємною згодою їх власників, у тому числі й того, земельна ділянка якого знаходиться
всередині єдиного масиву.

Законом України  “Про порядок
виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток
(паїв)”, положеннями Рекомендацій не передбачено можливості проведення примусового
обміну земельних ділянок без згоди на те хоча б одного з їх власників.

Не передбачено такої можливості й
Указом Президента України від 3 грудня       1999 року № 1529 “Про невідкладні заходи
щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки”, статтями 29, 90, 91, 131, 132 ЗК
України, статтею
716 ЦК України, якими керувався суд, ухвалюючи рішення про задоволення
позову.

За таких обставин колегія суддів
визнає, що при вирішенні справи судом неправильно застосовані норми
матеріального права, а тому ухвалені у справі судові рішення підлягають
скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

в и р і
ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного
суду від 19 грудня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області
від 6 березня 2008 року скасувати.

У задоволенні позову приватного
підприємства “Могучий” до ОСОБА_1 про укладення договору міни земельних ділянок
відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Л.М.
Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін