Апеляційний суд Кіровоградської області
-----------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №22-385
2008р.          Головуючий у
першій інстанції  Ковальчук С.Я.
Категорія     49, 50                            Доповідач  Черниш Т.В.
15 квітня 2008 року     Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
головуючого - Кривохижі В.І.
суддів - Черниш Т.В.,
секретарі  Дімановій Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною  скаргою
Гайворонського районного територіального медичного об'єднання на рішення
Гайворонського районного суду від 11 грудня 2007 року,
15 листопада 2007 року  ОСОБА_1
звернулась з позовом до Гайворонського районного територіального медичного
об»єднання (далі - РТМО) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, зняття дисциплінарних стягнень та відшкодування
моральної шкоди. Позовні вимоги
мотивувала тим, що працювала на посаді заступника головного лікаря з
експертизи тимчасової непрацездатності. Наказами відповідача від 1 серпня і 25
вересня 2007 року на неї були накладені дисциплінарні стягнення, а наказом від
1 листопада 2007року її звільнено з посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України,
за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї
Посилаючись на відсутність зі свого боку порушень трудових обов'язків, а
відповідно, і підстав для накладення дисциплінарних стягнень, просила
задовольнити  її позовні вимоги.
Рішенням Гайворонського районного суду від 11 грудня 2007 року позов
задоволено. Визнано незаконними накази
№154 від 1 серпня , №172 від 25 вересня
та №181 від 1 листопада 2007 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді
заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності  Гайворонського РТМО; стягнуто на її користь з
відповідача 1605 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу та 1000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, ставив питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову в позові. Зазначено, зокрема, що висновки
суду не відповідають фактичним обставинам справи, які суд не в повній мірі
з'ясував, не дав належної юридичної оцінки доказам.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача-
головний лікар РТМО повністю підтримала доводи апеляційної скарги; позивач ці
доводи заперечувала.

Перевіривши за матеріалами справи законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, заслухавши пояснення сторін,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

За п.3 ст. 40КЗпП трудовий договір може бути розірвано в разі
систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного
стягнення.

Як вбачається зі змісту наказу № 181 від 1 листопада 2007 року,
ОСОБА_1  з посади заступника головного
лікаря Гайворонського РТМО з експертизи тимчасової непрацездатності, яку
займала з  6 грудня 2005 року, звільнена
за  невиконання  функціональних обов'язків, якому передували
неодноразові порушення трудових обов'язків, за які до неї застосовувались
заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, наказами від 1 серпня та 25 вересня
2007р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачці на порушення
вимог ст. 29 КЗпП до початку роботи за трудовим договором не були роз'яснені
під розписку її права та обов'язки, відповідачем не додержано  передбачені ст.148 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень, в тому числі і вимог ст. 43 КЗпП при
виданні наказу про звільнення.

Проте з покладеним в основу рішення обґрунтуванням правового висновку
погодитись в повній мірі не можна.

Суд залишив поза увагою, що Положенням про експертизу тимчасової
непрацездатності (далі-Положення), Інструкцією про порядок видачі документів,
що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом №455
МОЗ України від 13 листопада 2001р.(далі-Інструкція), передбачені  завдання та обов'язки заступника головного
лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності, в тому числі і діяльності  очолюваної ним лікарсько-консультативної
комісії, зокрема,  щодо направлення
хворих на МСЕК, реабілітації інвалідів. Позивач
цього не заперечувала.

Визнаючи незаконним наказ №154 від 1 серпня 2007 року, суд помилково
послався на  порушення передбаченої  ст.148 КЗпП вимоги щодо строку для
застосування дисциплінарного стягнення. Догану за цим наказом ОСОБА_1було оголошено
за низьку якість оформлення медичної документації при направленні її до МСЕК,
що було виявлено при перевірках, проведених 27 квітня 2007р. головним експертом
облбюро МСЕ та 20-25 липня 2007р. комісією РТМО(а.с.20-22, 23-27). Як
підтверджено матеріалами справи, про результати перевірки від 27 квітня  головного лікаря було повідомлено лише 2
липня 2007р., чого не заперечувала і позивач. З вимогою про визнання незаконним
цього наказу вона звернулась після спливу встановленого ст. 233 КЗпП
тримісячного строку, однак суд на порушення вимог зазначеної норми та
роз'яснень Пленуму Верховного Суду, даних в п. 4 постанови від 6 листопада
1992р. №9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» суд  взагалі залишив це питання без  вирішення.

Між тим, заявивши про   поновлення
строку звернення за вирішенням спору, позивачка доказів про поважність
причин  його пропуску  не надала.
Крім того,  виявлені при
проведенні зазначених перевірок недоліки свідчать про неналежне виконання
ОСОБА_1 обов'язків по забезпеченню роботи ЛКК, які передбачені і
функціональними обов'язками заступника головного лікаря Гайворонського РТМО, з
якими позивач була ознайомлена, що підтверджується її підписом (а.с.63-64).

За аналогічні порушення ОСОБА_1 було оголошено догану наказом від 25
вересня 2007р. №172. В письмовому поясненні від 13 вересня 2007р. позивач
фактично не заперечувала, що два із трьох повернутих Ульянівською МСЕК
направлень були оформлені неналежним чином, оскільки не містили всіх необхідних
відомостей.

За таких обставин суд не мав достатніх правових підстав для  визнання
незаконними зазначених наказів. Позивач не надала переконливих доказів,
які б спростовували б правомірність накладення на неї  дисциплінарних стягнень-доган, тому в
задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити, скасувавши рішення суду в
цій частині.

Доводи апеляційної скарги щодо законності
звільнення ОСОБА_1 з роботи не є обгрунтованими. Як вбачається зі
змісту  наказу №181 від 1 листопада
2007р., її звільнення  з посади
заступника головного лікаря мотивоване, зокрема, невиконанням наказів від 10 та
13 серпня 2007р., однак будь-яких доказів на підтвердження цього факту, який
позивачка заперечувала, в тому числі і в письмовому поясненні від 24 жовтня,
представник відповідача не надала; не містять їх і матеріали справи.  Крім того, в порушення вимог ст. 148 КЗпП,
наказ №181 містить посилання на рішення медичної ради від 17 липня 2007р., яким
роботу ОСОБА_1 як заступника головного лікаря з експертизи тимчасової
непрацездатності визнано незадовільною. Не можна визнати достатньою підставою
для застосування передбаченого ст. 147 КЗпП
крайнього заходу дисциплінарного стягнення виявлені в результаті
проведеної 19 жовтня 2007р. перевірки розбіжності в кількості осіб, які
отримали інвалідність в 3 кварталі 2007р., та оформлених через ЛКК документів,
оскільки, як пояснив заступник головного лікаря Кіровоградської обласної
лікарні, направлення на МСЕК, крім районної ЛКК,  можуть видаватись і обласними лікувальними
закладами. Наявними в матеріалах справи функціональними обов'язками на  ОСОБА_1 не покладалось саме здійснення
аналізу розходжень експертних рішень ЛКК та МСЕК, не зазначено такого обов'язку
заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності, голови
ЛКК і в Положенні та Інструкції.

З огляду на наведене колегія суддів вважає,
що відповідачем  не додержано
встановлені чинним трудовим законодавством, зокрема, ст. 148, ч. 3 ст. 149
КЗпП, правила, тому звільнення позивачки за п. 3 ст.40 КЗпП  не можна визнати законним.

Однак, задовольняючи позов в частині поновлення позивачки на посаді, суд
помилково послався на відсутність згоди профкому  як на одну з підстав для визнання звільнення
незаконним, неправильно тлумачив норму ст. 43-1 КЗпП, зазначивши в рішенні, що
її положення поширюється лише на
керівників і не стосуються їх заступників.

Крім того, вирішуючи спір щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу, суд не врахував п. 8 Порядку обчислення заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1996р. №100 (
з наступними змінами і доповненням ), що призвело до неправильного
визначення  розміру виплати. Виходячи з
даних відповідної довідки (а.с. 39), розмір заробітної плати за 2 останні
місяці перед звільненням складає 2428 грн, одноденний - 46,7грн.(2428:52), а за
35 днів вимушеного прогулу(з 1 листопада до 11 грудня)- 1634 грн.50коп.(
46,7х35).

Узгоджується з вимогами ст. 237-1 КЗпП висновок суду про заподіяння
позивачці моральної шкоди внаслідок порушення її трудових прав. Однак визначений
судом розмір відшкодування в 1000 грн. є завищеним, тому, виходячи з обставинам
справи, характеру моральної шкоди, а також з принципу розумності і
справедливості, колегія суддів вважає доцільним розмір відшкодування моральної
шкоди зменшити до 200 грн.

Зважаючи на наведені обставини, постановлене у справі судове рішення
вважати законним і обгрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК  і залишити без змін неможливо, оскільки суд
неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи,    неправильно застосував норми матеріального
права.

На підставі викладеного  та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В  И
Р  І  Ш
И  Л  А:

Апеляційну скаргу Гайворонського районного територіального медичного
об»єднання задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня
2007 року частково  скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря з експертизи тимчасової
непрацездатності Гайворонського РТМО.

Стягнути з Гайворонського РТМО на
користь ОСОБА_1 1634 грн. 50 коп. середнього заробітку за час вимушеного
прогулу(сума визначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових
платежів), а також 200 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог ОСОБА_1відмовити.

Стягнути з Гайворонського РТМО
судовий збір в сумі 50 грн.50 коп. в дохід держави та 30 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді