У Х В А Л А

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 року                                                                              м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого          Яреми А.Г.,

суддів:                      Левченка
Є.Ф.,                  Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,
Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ жилого будинку
в натурі та про визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ жилого будинку в натурі
та про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позивач зазначав, що після смерті матері сторін, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася
спадщина на будинок АДРЕСА_1, який знаходиться
на земельній ділянці загальною площею 0,31 га.

У вересні 2004 року позивач отримав свідоцтво на спадкове
майно, яке склало ј частину жилого будинку з відповідною частиною господарських
споруд. Іншим спадкоємцем є сестра позивача - ОСОБА_2, якій належить ѕ частини вказаного будинку.

Оскільки на даний час земельна ділянка не приватизована й
рахується за померлою ОСОБА_3, а сторони досягти згоди щодо
поділу будинку та земельної ділянки не змогли, позивач просив суд провести поділ будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 13 листопада 2007 року позов задоволено.

Поділено в натурі жилий будинок АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_1 жилу кімнату
1-3 площею 11, 3 кв.м у жилому будинку   А-1, ј частину сараю Г, сарай Д, частину огорожі № 1, № 3. Стягнуто з нього на
користь ОСОБА_2 263 грн. у рахунок порівняння ідеальних частин вартості
домоволодіння, а також виділено у користування ј частину земельної ділянки,
позначеної на додатку № 2 до експертизи С-7814 від 24 липня 2007 року як “S= 696,5” та заштрихованої зеленим
кольором: 12,8 кв.м під жилою забудовою, 26,2 кв.м під господарською забудовою,
2,5 кв.м у дворі спільного користування та 696,5 кв.м під двором і городом, а
всього розміром 738 кв.м.

Виділено ОСОБА_2 жилі кімнати 1-1 площею 11,9 кв.м та 1-2 площею 16,2 кв.м
жилого будинку А-1, ѕ сараю Г, сарай Е, погріб П, вбиральню У, колодязь К, частини огорожі № 1, № 3, огорожу № 2, ворота та хвіртку, а також
виділено у користування ѕ частини земельної ділянки, позначеної на додатку № 2
до експертизи С-7814 від

24 липня 2007 року як “S= 2 098,1” та заштрихованих
фіолетовим кольором: 35,1 кв.м під жилою забудовою, 78,3 кв.м під господарською
забудовою, 2.5 кв.м. у дворі спільного користування та 2 098,1 кв.м під двором
і городом, а всього загальною площею 2 214 кв.м.

Земельну ділянку розміром 5,0 кв.м,
заштриховану жовтим кольором, залишено у спільному користуванні.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 січня
2008 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада
2007 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області
від 28 січня 2008 року та залишити в силі рішення Броварського міськрайонного суду
Київської області від 13 листопада 2007 року, посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 213 ЦКП України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦКП
України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд послався на відсутність у співвласників спірного
будинку правовстановлюючих документів на земельну ділянку біля вказаного
будинку та відмовив у задоволенні позовних
вимог.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Судами встановлено, що відповідно
до свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 13 грудня 2000 року
виконавчим комітетом Літківської сільської ради, власником жилого будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_3 3 березня
2000 року відкрилася спадщина на зазначений будинок із надвірними спорудами, який
знаходиться за даними
сільської ради на земельній ділянці загальною
площею 0,31 га.

Відповідно до виданого нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину співвласниками
вказаного жилого будинку стали позивач ОСОБА_3, якому належить
ј частина спірного будинку, і відповідачка ОСОБА_2, якій належить ѕ частини будинку.

Ухвалюючи нове рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, пославшись на ст. 125 Земельного
кодексу України 2001 року указав, що оскільки спадкоємці після смерті
спадкодавця не переоформили земельну ділянку і у них відсутні правовстановлюючі
документи на земельну ділянку біля спірного будинку, то немає підстав для
задоволення позову.

Проте апеляційний суд не взяв до
уваги положення ст. 30 Земельного кодексу
УРСР 1990 року, який був чинний на час виникнення права на спадщину і за
яким при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Не враховано судом і положення
рішення Конституційного Суду  України від
22 вересня 2005 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.
92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа
про постійне користування земельними ділянками).

Скасовуючи рішення суду в повному
обсязі, апеляційний суд усупереч положенням ст. 303 ЦПК України також не взяв
до уваги, що рішення суду першої інстанції в частині поділу жилого будинку з
надвірними спорудами сторонами не оскаржувалось, та не встановив неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права, які є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Ураховуючи, що порушення норм
матеріального та процесуального права допущено судом апеляційної інстанції,
рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 28 січня
2008 року скасувати, а
справу передати до апеляційного суду Київської області на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 А.Г.
Ярема

Судді:                                                                                             Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін