Справа 22ц- 130/2008 р.            Головуючий в 1-ій інстанції Гнип
Категорія цивільна.                  Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 січня 2008 року.        Апеляційний суд Чернігівської області

в
складі : головуючого - судді Мамонової О.Є.,

суддів
Смаглюк Р.І., Мельниченка Ю.В.,

при секретарі Пільгуй Н.В.,

з участю позивачки, її
представника,

розглянувши  апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на
рішення Семенівського районного суду від 23 листопада 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про звільнення будинку з-під  арешту, -

в с т а н о в и
в :

В
апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального
та процесуального права і постановити нове рішення про задоволення позовних
вимог з таких підстав.

В
жовтні 2007 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про
звільнення з-під арешту спільного будинку в АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що
вказаний будинок є спільним сумісним майном подружжя, оскільки куплений в
період шлюбу з відповідачем. 24 вересня 2007 року державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби Семенівського
районного управління юстиції будинок був описаний і на нього накладений
арешт. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України він є спільною сумісною
власністю подружжя, відповідно до ст. 73 СК України за зобов”язаннями одного з
подружжя стягнення може  бути накладене
лише на  його особисте майно і на частку
у спільній сумісній власності. Державним виконавцем у відповідності до ст. 379
ЦПК України питання про визначення частки боржника у спільному майні на
ставилося. Тому накладення арешту на весь будинок є неправомірним і просить
звільнити його з-під арешту.

Ухвалою
суду від 1 листопада 2007 року в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3,
стягувачку за виконавчим документом.

Рішенням
Семенівського районного суду від 23 листопада 2007 року в позові відмовлено.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 24
вересня 2004 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 2344, власником
будинку є боржник  ОСОБА_2.
Правовстановлюючих документів, які б свідчили, що будинок чи його частина
належать позивачці ОСОБА_1, не надано, вимог про визнання спірного будинку
спільною сумісною власністю подружжя, виділення частки позивачки в спільному
майні подружжя не заявлено. Відповідно до ст.ст. 60, 68, 73 СК України,
ст.ст.11,16, 181,182,328ё368, 370, 372 ЦК України,  Закону України „Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно”, п.9 постанови Пленуму  Верховного Суду України № 6 від 27 серпня
1976 року „Про судову практику в справах про виключення майна з опису”    виключення майна з-під арешту можливо
тільки за умови наявності правовстановлюючих документів на майно у позивача
або  при одночасному заявленні вимог щодо
визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та виділення
частки з такого майна. При наявності лише вимог позивачки щодо звільнення
будинку з-під арешту  підстав для
задоволення позову нема. Тому в позові відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1просить скасувати вказане рішення,
постановити нове рішення про задоволення позову з таких підстав. Судом було
встановлено, що вказаний будинок був придбаний в період шлюбу з відповідачем
ОСОБА_2, але суд порушив вимоги ст. 60 СК України, вважаючи, що, оскільки
будинок зареєстрований тільки на відповідача, то є його приватною власністю.
Суд безпідставно посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 6
від 27 серпня 1976 року „Про судову практику в справах про виключення майна з
опису” та на Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене Міністром юстиції 7 лютого 2002 року за № 7/5, не
витребував з нотконтори її письмову згоду на придбання будинку АДРЕСА_1, що
свідчить про спільне придбання будинку. Таким чином, суд припустився порушень
як процесуального закону - ст.ст. 10, 15, 60, 213 ЦПК України, так і
матеріального закону - ст.ст. 60,68,73 Сімейного кодексу України.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки, вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно
до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_1заявлені вимоги про
звільнення з-під арешту спільного будинку в АДРЕСА_1, без визнання за нею права
власності на частку в спільному майні
подружжя, з посиланням на ст.ст. 60, 68, 73 СК України / а.с. 3/.
Вказані позовні вимоги нею не були змінені в судовому засіданні, де вона
обґрунтовувала вимоги про звільнення половини будинку з-під арешту тим, що їй
належить право власності на цю половину / а.с.35зв./

Посилання
позивачки ОСОБА_1як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі на те, що
вказаний будинок є спільним сумісним майном подружжя, без вимог про визнання
його таким майном і визначення частки позивачки у цьому майні, надання в
підтвердження цього факту доказів: свідоцтв про укладення шлюбу, про його
розірвання, правовстановлюючих документів на будинок / а.с.3-7, 13/ - правильно
оцінено судом як обставина, що не дає підстав для задоволення позову, оскільки
за наявності вимог тільки про звільнення будинку з-під арешту, при наявності
правовстановлюючих документів на нього на ім”я боржника ОСОБА_2., відсутні
підстави для виключення будинку з опису на користь ОСОБА_1

Таким
чином, в межах як заявлених позовних вимог, так і апеляційних доводів, висновки
суду відповідають нормам матеріального і процесуального права.

За
таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,  апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду від 23 листопада 2007 року  залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:
Судді: