УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 травня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє у своїх інтересах та
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації, про визнання права власності на &frac14; частину
квартири за кожним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від                26 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2006 року ОСОБА_1., яка діє у своїх інтересах та
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2., пред'явила в суді позов до ОСОБА_3.,
ОСОБА_4про визнання права власності на &frac14; частину квартири за кожним.

Зазначала, що квартира АДРЕСА_1приватизована нею спільно з відповідачами і
є їхньою сумісною власністю. Конкретні частки при цьому визначені не були; вона
із сином не має документа, який підтверджує їхнє право власності, що
перешкоджає їм вільно розпоряджатися квартирою. Позивачка вважає частки всіх
співвласників квартири рівними, посилаючись на відсутність угоди між
співвласниками про поділ на частки спільної квартири та визнання за
ОСОБА_4рішенням Старокиївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2001 року
права власності на &frac14; частку вказаної квартири. Позивачка просила визнати за нею та її сином
право власності на &frac14; частину квартири за кожним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2006 року позов ОСОБА_1., яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2.,
задоволено: визнано за кожним із них право власності на &frac14; частину квартири АДРЕСА_1, стягнуто
з ОСОБА_3. та ОСОБА_4на користь ОСОБА_1.
850 грн. витрат на оплату судового збору та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 15 грн. з кожного.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2007 року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. та ОСОБА_4., яка приєдналася
до касаційної скарги, просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, і залишити без зміни рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1., апеляційний суд виходив із того, що
підстави для задоволення позову відсутні.

Проте погодитись із такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом,
на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1994 року
квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_1., ОСОБА_2. - сторонам у справі (а.с. 6). Однак не було визначено вид
спільної власності: спільна часткова чи спільна сумісна.

13 лютого 2001 року рішенням Старокиївського районного
суду м. Києва встановлено, що між співвласниками спірної квартири не було
укладено письмової угоди про поділ на частки спільного майна, а ОСОБА_3. та
ОСОБА_1. не заперечували проти рівності часток сторін, і визнано право
власності на &frac14; частину
квартири за ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність
вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна
власність на майно.

Згідно із ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної
часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або законом.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з'ясувавши
обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що частки співвласників у праві власності на
квартиру АДРЕСА_1 є рівними, а відтак позивачка та її син набули право
власності на 1/4 частину квартири кожний.

Безпідставно
скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний
суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону.

Ураховуючи
наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення
суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
м. Києва від 26 березня 2007 року скасувати, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2006 року залишити
в силі.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка