Справа 2-1423/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 липня 2008 року Ясинуватський
міськрайонний суд   Донецької області в
складі:

головуючого -                                     судді
Губської Л.В.

при
секретарі
Кобяковій О.М.

за
участю:

позивача
ОСОБА_1

представника
позивача
ОСОБА_4

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ясинуватій справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи - Ясинуватська державна нотаріальна контора та приватний
нотаріус Ясинуватського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
про  встановлення факту прийняття
спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
визнання частково недійсним свідоцтва про спадщину за заповітом та визнання
недійсним договору дарування житлового будинку,

в с т а
н о в и в:

02.06.2008
року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття спадщини та визнання його права власності  в порядку спадкування на частину будинку,
розташованого АДРЕСА_1, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся
ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді вказаного будинку, що
належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1980 року.  Після смерті бабусі спадщину прийняв її син,
тобто батько позивача, ОСОБА_7, оскільки фактично вступив в управління її
майном, однак, належним чином своє спадкове право не оформив і ІНФОРМАЦІЯ_2
помер.  Після смерті батька в управління
спірним будинком фактично вступив він, ОСОБА_1, оскільки почав у ньому
проживати, зробив поточний і капітальний ремонти, перекрив дах, обробляв
земельну ділянку. У 2007 році він звернувся до нотаріальної контори з  метою оформити свої спадкові права за
законом, однак, нотаріус йому відмовив, пославшись на пропуск шестимісячного
строку для прийняття спадщини, у зв»язку з чим він в цьому ж році
звернувся  до суду, де дізнався, що у
1989 році бабуся зробила заповіт на свій будинок на ім»я   відповідача ОСОБА_2, і той вже отримав
свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Однак, на момент смерті бабусі його батькові ОСОБА_7, тобто синові
померлої, було 66 років, тому він мав право на обов»язкову частку у спадщині
своєї матері, а саме на 2/3 частини спадкового житлового будинку. Просив
встановити за ним факт прийняття спадщини
у вигляді 2/3 частин будинку після смерті батька ОСОБА_7 та визнати його
право власності у порядку спадкування на 2/3 частин цього будинку.

В
подальшому позивач доповнив свій позов вимогою про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину, а саме в частині двох третин  спірного домоволодіння, видане Ясинуватською
державною нотаріальною конторою на ім»я відповідача ОСОБА_2, а також  вимогою про визнання недійсним договору
дарування цього будинку від 17.12.2007 року, укладеного між відповідачами
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Ясинуватського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, у зв»язку з чим просив притягти до участі в
справі в якості співвідповідача ОСОБА_3

Ухвалою
суду від 02.07.2008р. до участі в справі в якості  третіх осіб залучено Ясинуватську державну
нотаріальну контору та приватного нотаріуса Ясинуватського міського
нотаріального округу ОСОБА_5.

В
судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що
після смерті бабусі ОСОБА_6 в будинку, що залишився після неї у спадок, стали
проживати він з батьком ОСОБА_7, який мав пенсійний вік, у зв»язку з чим мав
право на обов»язкову долю у спадщині і фактично її прийняв. Вони доглядали
будинок, ремонтували його, в той час, як відповідач ОСОБА_2 був засуджений до
позбавлення волі і в будинку взагалі не міг проживати.  Вважав, що син померлої ОСОБА_7, що мав
обов»язкову долю, фактично її прийняв, хоча і не оформив належним чином, а він,
в свою чергу, прийняв спадщину після смерті батька на його обов»язкову долю,
тому придбав на неї право власності в порядку спадкування, про що й просив
постановити судове рішення.

Відповідач
ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і пояснив, що з 1987 року  по 1996 рік він з дружиною і сином проживали
з його бабусею ОСОБА_6 АДРЕСА_1. Вони разом вели господарство, він допомагав
бабусі, а після її смерті залишався жити в її будинку зі своєю сім»єю і фактично
прийняв спадщину, оскільки бабуся склала на його ім»я заповіт. Прожив він до
жовтня 1996 року, коли його взяли під варту і засудили до позбавлення волі, а
його дружина і син залишались проживати в цьому будинку. У 1996 році він
звернувся до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини на
вказаний будинок, оскільки не був в ньому зареєстрований, батько при цьому
відмовився від своєї долі на його користь. Брат ОСОБА_1, позивач у справі, весь
час жив у м.Костянтинівка і до Ясинуватої приїздив лише у гості, з бабусею
ніколи постійно не проживав.  У 2004 році
він, ОСОБА_2,  звільнився з місць
позбавлення волі, після чого тривалий час лікувався від туберкульозу, тому
своє  право на спадщину оформив лише у
2007 році, після чого  успадкований
будинок подарував своєму синові, щоб забезпечити його з сім»єю житлом.

Відповідач
ОСОБА_3 позовні вимоги також не визнав і дав пояснення, аналогічні поясненням
відповідача ОСОБА_2

Треті
особи у справі - Ясинуватський державний нотаріус надала суду письмову заяву з
проханням розглянути справу у їх відсутність (а.с.86),  приватний нотаріус Ясинуватського міського
округу ОСОБА_5 до суду не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений
належним чином (а.с.85,137), сторони не заперечували проти розгляду справи у їх
відсутність.

Заслухавши
пояснення учасників судового розгляду, свідків,
дослідивши матеріали  справи,  суд вважає, що позовні вимоги  задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом
установлено,  що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла  ОСОБА_6 (а.с.18), після  смерті якої відкрилася спадщина на належний
їй на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок, розташований АДРЕСА_1
(а.с.16). За своє життя ОСОБА_6 склала заповіт на все своє майно, в тому числі
на будинок, на ім»я онука ОСОБА_2(а.с.56),
який у 2007 році  звернувся до
державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і
отримав свідоцтво про право на спадщину
(а.с.53-73), після чого подарував успадкований будинок своєму синові
ОСОБА_3 (а.с.121).

Разом з
тим, в суді також установлено, що на час відкриття спадщини  після ОСОБА_6   її синові
ОСОБА_7 було 66 років, тобто він був непрацездатним (а.с.15).

До
спадкових відносин по даній справі необхідно застосовувати законодавство, що
було чинне на момент відкриття спадщини.

Відповідно
до ст.523 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом.

Відповідно
до ст.535 ЦК України (в редакції 1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти
спадкодавця,...,  успадковують незалежно
від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них
при спадкоємстві за законом (обов»язкова частка).

Разом з
тим, відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а частинами 1 і 2 статті 549 ЦК
зазначено:  визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину:

1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав
державній нотаріальній  конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені
в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Суду не
надано доказів того, що після смерті ОСОБА_6 у спадковому будинку  проживав її син ОСОБА_7  і фактично прийняв спадщину у вигляді
обов»язкової долі, що належала б йому.

Відповідно
до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з
тим, суд вважає доведеним  факт
постійного проживання у спірному будинку у період з  1987 по 1996 роки відповідача ОСОБА_2, тому
що це підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8, рішенням Ясинуватського
міського суду від 22.03.1996 року, яким
встановлено факт прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_2 (а.с.82),  рішення набрало законної сили і має
преюдиційне значення.  Крім того,  пояснення відповідача ОСОБА_2стосовно того,
що батько відмовився від своєї
обов»язкової долі у спадщині на його користь, узгоджується із
зазначеним  рішенням суду, де
ОСОБА_7  приймав участь в якості
заінтересованої особи і не заперечував проти задоволення вимог заявника
(а.с.82).

Доводи
позивача стосовно того, що саме він після смерті бабусі мешкав  у спадковому будинку, спростовуються
показаннями свідка ОСОБА_8, що заперечував це, а також копією паспорта
позивача, в якому зазначено, що з 1988 року ОСОБА_1 постійно мешкає в
м.Костянтинівці (а.с.10,11).

Суд  не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_9
і ОСОБА_10, які пояснили, що  позивач
ОСОБА_1 після смерті бабусі  проживав у
спадковому будинку разом зі своїм батьком ОСОБА_7, оскільки вони в силу свого
похилого віку, намагаючись
підтвердити  цей факт, плуталися і
були невпевнені, в той час,  як їх
свідчення суперечать іншим доказам у справі, які сумніву у суду не викликають.

Крім
того, суд не приймає до уваги надані позивачем накладні в підтвердження того,
що ним придбавалися будівельні матеріали на ремонт спадкового будинку, оскільки
жодна із цих накладних не містить інформації відносно придбання саме ОСОБА_1
цих матеріалів і використання їх для ремонту спірного будинку після смерті спадкодавця(а.с.84-106).

Доводи
позивача стосовно того, що відповідач ОСОБА_2 відбував покарання в місцях
позбавлення волі і не міг проживати з бабусею на день її смерті та одразу після
її смерті, спростовуються  довідкою в.о.
начальника виправної колонії №120, з якої вбачається, що ОСОБА_2 перебував під
вартою з жовтня 1996 року (а.с.12).

Суд
також не приймає в якості доказів довідки за підписом голови комітету
мікрорайону, надані позивачем (а.с.22-29), оскільки вони не мають юридичної
сили, суперечливі між собою, і достовірно свідчать лише про те, що позивач  ОСОБА_1 доглядав  будинок у період відбування ОСОБА_2 покарання
у вигляді позбавлення волі, у той час, як доказуванню підлягає період з
червня  по грудень 1995 року.

Таким
чином, факт прийняття спадщини у вигляді спірного будинку після смерті ОСОБА_6
батьком позивача ОСОБА_7, а також самим позивачем ОСОБА_1  - після смерті батька ОСОБА_7 не знайшли
свого підтвердження в ході судового розгляду, тому задоволенню не підлягають і
решта позовних вимог, що випливають з цього.

На
підставі    викладеного  і керуючись ст.ст.3,10,11,57-59,212-214  ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовуОСОБА_1   до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - Ясинуватська державна нотаріальна контора та
приватний нотаріус Ясинуватського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
про  встановлення факту прийняття
спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та
визнання недійсним договору дарування житлового будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області через Ясинуватський міськрайонний суд.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Апеляційна
скарга на рішення суду  може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або
протягом десяти днів з дня проголошення рішення без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя