Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-198/08                                                        Головуючий
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 року                                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Приймака В.М.

Суддів:                  Подліянової Г.С.

Мануйлова Ю.С. При секретарі: Буримі В.В..

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від
«30» жовтня 2007 року

в справі
за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх
неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до Запорізької міської Ради,
треті особи: КП "ВРЕЖО №11", орган опіки та піклування Комунарської
районної адміністрації, Відділ громадянства, еміграції та реєстрації фізичних
осіб Комунарського РВ УМВС України в Запорізькій області про визнання права на
проживання, визнання наймачем, та зміну договору найму, зобов'язання
реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2007 року ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх
дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулись до суду із позовом до Запорізької
міської Ради, треті особи: КП "ВРЕЖО №11", орган опіки та піклування
Комунарської районної адміністрації, ВГЕРФО Комунарського РВ УМВС в Запорізькій
області про визнання права на проживання, визнання наймачем, та зміну договору
найму, зобов'язання реєстрації.

В позові
зазначено, що ОСОБА_7 є її рідним батьком, який був похилого віку, мав тяжкі
хвороби та потребував догляду, тому в березні 2002 року, за його запрошенням, ОСОБА_5, разом із родиною,
вселились до нього у спірну квартиру АДРЕСА_1, оскільки
власного житла вони не мають та деякий час мешкали в гуртожитку та знімали
квартиру.

16.01.2007 року в неї народилися дитина донька ОСОБА_3

2

В період
сумісного проживання вони вели спільне господарство, вона сплачувала за
комунальні послуги, утримувала квартиру в належному стані, доглядала батька.

18.04.2007 року ОСОБА_7
помер не встигнувши приватизувати квартиру, в реєстрації доньки та її родини, в
спірній квартирі, за життя, йому було відмовлено.

На час
звернення до суду ОСОБА_5 зі своєю сім'єю проживали в квартирі АДРЕСА_1, оскільки
власного житла не мають, просили суд визнати за ними право проживання в спірній
квартирі, змінити договір найму та зобов'язати ВГЕРФО Комунарського РВ УМВС в
Запорізькій області зареєструвати їх за вказаною адресою.

Рішенням
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2007
року позовну заяву залишено без задоволення.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах
своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4
подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати зазначене рішення суду,
як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального
права, постановити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно
зі ст.. 309 ЦПК
України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків
суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах
своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про
визнання права на проживання, визнання наймачем, та зміну договору найму,
зобов'язання реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не
набули права користування спірною квартирою, оскільки в судовому засіданні не
добуто доказів, які б безспірно свідчили про те, що наймач спірної квартири
ОСОБА_7 за життя однозначно вважав позивачку і членів її сім'ї членами своєї
родини та висловлював намір проживати з ними однією сім'єю.

Такий
висновок суду першої інстанції, на думку колегії не відповідає фактичним
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно
до ст.. 64 ЖК
України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки.

Відповідно
до ст.. 65 ЖК
України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів
сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї
права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про
порядок користування жилим приміщенням.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 02.07.1986
року була надана однокімнатна квартираАДРЕСА_1 замість знесеного житлового
будинку по вул.. Пролетарській згідно ордеру № 3310 ( а.с. 5).
За цією адресою він був зареєстрований з 02.02.1987 року, проживав один.

18. 04. 2007 року ОСОБА_7
помер у віці 56 років,
згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1
( а.с. 9).

Позивачка
ОСОБА_5, є рідною донькою ОСОБА_7, згідно свідоцтва про її народження НОМЕР_2 (
а.с. 10), та свідоцтва про шлюб з ОСОБА_6 НОМЕР_3( а.с. 10), яка має
неповнолітніх дітей ОСОБА_2, 1994 року народження та ОСОБА_3, 2007 року
народження (а.с. 7, 8).

Позивачка
ОСОБА_8 разом з своїм чоловіком ОСОБА_6 та неповнолітнім сином ОСОБА_2 у березні 2002 році переїхали
проживати у спірну квартиру, оскільки свого житла не мали, деякий час знімали
квартиру.

3

Допитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснювали в судовому засіданні, що після розірвання
шлюбу ОСОБА_7 зі своєю другою дружиною ОСОБА_12, його дочка у 2002
році переїхала проживати до свого батька ОСОБА_7, так як ОСОБА_7 хворів і
йому був потрібен догляд. В квартирі стояло дитяче ліжко, два дівани. Вони
проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, разом харчувалися. ОСОБА_7
говорив при житті, що бажає квартиру залишити своїй дочці ОСОБА_5 (а.с. 58-59. а. с. 162).

Позивачкою
були замовлені роботи по виготовлені і установці балкону у спірній квартирі,
про що свідчить акт здачі-прийняття робіт від 04 жовтня 2006
року, в якому зазначено, що позивачка проживає у спірній квартирі (а.с. 100).

16 січня 2007 року, тобто при
житті ОСОБА_7, у позивачки народилася донька ОСОБА_3 Позивачка з пологового
будинку приїхала у спірну квартиру, оскільки немовля патронажною сестрою
доглядалось саме за спірною адресою про що свідчить довідка завідуючої
поліклініки № 2 дитячої
лікарні № 1 від 27.09.2007 року (а.с. 96).

Відповідно
до довідки Запорізького навчально-виховного оздоровчого комплексу № 10 від 25.09.2007 року слідує, що
учень школи ОСОБА_2
фактично проживав за спірною адресою (а. с. 97).

Викладене,
на думку колегії, говорить про те, що позивачі при житті ОСОБА_7 вселилися в
спірну квартиру як члени його сім'ї, вели з ним спільне господарства, а
померлий не суперечив проти вселення в квартиру доньки зі сім'єю.

Отже
висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7, за життя не вважав доньку
членом своєї родини та не висловлював намір проживати з нею однією сім'єю, не
відповідає фактичним обставинам справи.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою в
двохкімнатній квартирі своєї матері, де також проживають її вітчим і брат,
ОСОБА_6 зареєстрований в квартирі своїх батьків, там же зареєстровані
неповнолітні діти ІНФОРМАЦІЯ_1, письмової згоди на вселення позивачів в спірну
квартиру, померлий не надавав.

Згідно
п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12.04.
1985 року № 2, «Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу
України» зазначено, що вирішуючи спори про права користування житловим
приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи
дотриманий встановлений порядок при їх вселені (за письмовою згодою наймача), чи були вони зареєстровані
за даною адресою, чи було це приміщення постійним місцем їхнього проживання, чи
не обумовлювався між ними певний порядок користування жилим приміщенням,
оскільки при цьому, як роз'яснив Пленум верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 « Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність
прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування
жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї
наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак
відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не
свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим
приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони
висловлювали таку згоду.

З
досліджених в судовому засіданні вищезазначених доказів слідує, що ОСОБА_7
висловлював чітке бажання, щоб його дочка, позивачка по справі зі своєю сім'єю
проживали разом з ним як члени його сім'ї. Доказів, які б спростовували
зазначені обставини відповідачем не надано. Іншої угоди про порядок
користування спірною квартирою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким
чином, висновок суду першої інстанції відносно того, що позивачі не набули
права користування спірною квартирою, оскільки вони не була зареєстрована в
ній, не було письмової згоди померлого на вселення позивачів, не заслуговують
на увагу.

Беручи до уваги
наведене, доводи апеляційної скарги можна визнати переконливими і
обґрунтованими. При цьому рішення суду першої інстанції належить скасувати.

4

Оскільки по
справі не треба витребовувати нові докази, то є умови для винесення нового
рішення.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх
дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2007
року по цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту:

«Позов
ОСОБА_5 яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей
ОСОБА_2 ( 1994 р.н.), ОСОБА_3 (2007 р.н.) та ОСОБА_6 до Запорізької міської
Ради, треті особи КП «ВРЕЖО № 11», орган опіки та піклування Комунарської
районної адміністрації, відділ громадянства, еміграції та реєстрації фізичних
осіб Комунарського району РВ ЗДУ УМВС України в Запорізькій області про
визнання права на проживання, визнання наймачем, та зміну договору найму,
зобов'язання реєстрації - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 (1994
р.н.), ОСОБА_3 (2007
р, н.) право користування квартирою АДРЕСА_1.

Визнати
ОСОБА_5 наймачем квартири АДРЕСА_1.

Змінити
договір найму квартири №
33 в будинку 47 по вул. 40 - річчя Перемоги у
м. Запоріжжя внаслідок визнання наймачем ОСОБА_5.

Зобов'язати
відділ громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського району
РВ ЗДУ УМВС України в Запорізькій області провести реєстрацію ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 1994 року
народження та ОСОБА_3 2007
року народження за адресою у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.