У Х В А Л А ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5 листопада 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного
підприємства "Фірма “Гесем” до ОСОБА_1 про визнання договору дарування
недійсним за касаційною скаргою Приватного
підприємства "Фірма “Гесем” на ухвалу Радивилівського районного суду
Рівненської області від 24 вересня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду
Рівненської області від 6 листопада 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2007 року Приватне підприємство “Фірма
“Гесем” (далі - ПП “Фірма “Гесем”) звернулося
до суду з названим позовом.

Позивач зазначав, що 30 червня 2004 року між ним і
ОСОБА_1 був укладений договір дарування 2/100 частин комплексу виробничих
будівель, розташованого по вул.АДРЕСА_1

Вважаючи, що цей правочин не був спрямований на настання
реальних наслідків, обумовлених договором дарування, ПП "Фірма “Гесем” просило суд визнати його
недійсним.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської
області від 24 вересня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду
Рівненської області  від 6 листопада 2007
року, провадження у справі закрито з підстав п. 1 ч. 1
ст. 205  ЦПК України.

У касаційній скарзі позивач просить ухвали судів першої й апеляційної
інстанцій скасувати та вирішити питання по суті, посилаючись на порушення судами
норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, місцевий суд, з
висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що цей
спір повинен вирішуватися  в порядку
господарського, а не цивільного судочинства, оскільки з 24 травня 2005 року
ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, а спірний договір
був ним укладений з метою здійснення підприємницької діяльності.

Проте погодитися з таким висновком судів не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в
порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Вбачається, що ОСОБА_1, укладаючи з ПП "Фірма “Гесем” договір дарування від 30
червня 2004 року, діяв як фізична особа, а не як суб'єкт підприємницької
діяльності (а.с. 4).

Таким чином, у цьому разі сторонами у справі є приватне
підприємство та фізична особа, а предметом спору - укладений між ними договір
дарування.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі,
місцевий суд не врахував, що на час укладення спірного договору ОСОБА_1 не був
суб'єктом підприємницької діяльності, та дійшов помилкового висновку про  належність цього спору до юрисдикції
господарського суду.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303 ЦПК України на зазначені
обставини уваги не звернув.

Керуючись ст.ст. 336, 342  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу Приватного підприємства
"Фірма “Гесем” задовольнити частково.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської
області від 24 вересня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської
області від 6 листопада 2007 року скасувати, а справу передати на новий
розгляд до того ж місцевого суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк