Справа № 2-2805/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі: головуючого: Рябової О.Д.,

при секретареві: Дроздовій Т.І., розглянувши у попередньому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства „Херсонський бавовняний комбінат” про стягнення оплати часу простою,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1970 року працювала у відповідача на посаді ремонтника технічної оснастки 3-го разряду 1-го прядильного виробництва. Звільнена 10.10.2006р. згідно ст.38 КЗпП Укаїни. Протягом останніх десяти років на підприємстві у зв’язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та з інших виробничих причин мали місце простої. Відповідач не провів оплату часу простою позивачу на суму 3667грн. за період з серпня 2001 року по 10.10.2006р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь оплату часу простою у сумі 3667грн. та індексацію оплати простою і суми компенсації заборгованих грошових коштів.

На стадії попереднього слухання справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути оплату часу простою відповідно до довідки, наданої представником відповідача.

Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнав.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи. Таким чином, відпустку з ініціативи адміністрації, як вказав представник відповідача, слід вважати простоєм.

Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про оплату праці” норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями.

Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 11.04.1970 року, звільнена 10.10.2006 року (наказ №51К). З 2001 року на підприємстві мали місце простої. Згідно розрахунку наданого відповідачем, сума заборгованості за оплату часу простою за 2005-2006 роки становлять 2347,23грн., яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Оскільки справляння і сплата податку з громадян є обов’язком роботодавця та працівника, вище розрахована сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів
.

Керуючись ст. ст. 130, 174 ЦПК України, ст. ст. 34, 113 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позов
ОСОБА_1

задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» на користь
ОСОБА_1

за час простою не з вини працівника за 2005-2006 роки суму в розмірі 2347,23грн., яка зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов’язкових платежів.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» 51 грн. судового збору у доход держави.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя О.Д. Рябова