Справа № 22ц-1965 /2008
Головуючий у першій інстанції - Скалозуб
Категорія - цивільна
Доповідач - Лакіза Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 листопада  2008  року
м. Чернігів

А п е л я
ц і й н и й   с у д   Чернігівської   області

у складі:

головуючого -
судді:       Коренькової З.Д.

суддів:                               Лакізи Г.П.,
Шевченка В.М.

при
секретарі:                   Зіньковець
О.О., Марченко О.О.

за
участі:
відповідача ОСОБА_3, позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката
ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 05
вересня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
сумісного майна подружжя, усунення перешкод у здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про
поділ спільного сумісного майна подружжя та про усунення перешкод у здійсненні
права власності, в подальшому уточнив заявлені ним вимоги (а.с.89-92) і просив
визнати за ним та за відповідачкою право власності за кожним на &frac12; частину придбаної під час шлюбу
квартири АДРЕСА_1, надати йому у володіння та користування житлову кімнату „2”
площею 15,8 кв.м., з балконом, відповідачці - дві житлові кімнати - кімнату „6”
площею 14,2 кв.м. з балконом і кімнату „7” площею 9,9 кв.м., а решту приміщень
залишити у спільному їх володінні та користуванні, стягнути з ОСОБА_1 на його
користь 14869,19 грн. грошової компенсації в рахунок різниці в житловій площі
та витрати по оплаті послуг Ніжинського МБТІ за підготовку технічної
документації на спірну квартиру та по оплаті узаконення переобладнань у спірній
квартирі в архітектурному відділі Ніжинського міськвиконкому на загальну суму
532 грн.; усунути перешкоди в користуванні квартирою, зобов'язавши відповідачку
надати йому ключі від вхідних дверей; поділити в натурі інше спільне майно
подружжя та відшкодувати витрати, понесені в зв'язку з розглядом даної справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач ОСОБА_2 відмовився
від позовних вимог в частині поділу вказаного ним в позовних заявах спільного
рухомого майна, крім газової витяжної колонки (а.с.188-190), і така відмова від
позовних вимог в цій частині прийнята ухвалою Ніжинського міськрайонного суду
від 05 вересня 2008 р. (а.с.187), і вказана ухвала сторонами не оскаржується.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 05 вересня 2008 року позовні
вимоги задоволено. За ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності за кожним на &frac12; частину квартири АДРЕСА_1; у
володіння та користування ОСОБА_2 надано житлову кімнату „2” площею 15,8 кв.м.
з балконом „11” площею 0,9 кв.м., вартістю 59835 грн. 06 коп., відповідачці
ОСОБА_1  - дві житлові кімнати - кімната
„6” площею 14,2 кв.м. з балконом „1” площею 0,9 кв.м. і кімната „7” площею 9,9
кв.м., загальною вартістю 89573 грн. 44 коп., решту приміщень залишено у
спільному їх володінні та користуванні; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
14869,19 грн. грошової компенсації в рахунок сплати за різницю в житловій площі
та витрати по оплаті послуг Ніжинського МБТІ за підготовку технічної
документації на спірну квартиру та по оплаті узаконення переобладнань у спірній
квартирі в архітектурному відділі Ніжинського міськвиконкому на загальну суму 532
грн.; усунуто перешкоди в користуванні квартирою шляхом зобов'язання
відповідачки ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей до зазначеної
квартири; з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто судові витрати по оплаті
судового збору в розмірі 1160 грн. 87 коп., по оплаті інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., по оплаті судової
будівельно-технічної експертизи в розмірі 650 грн., а всього судові витрати в
сумі 1840 грн. 87 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення Ніжинського
міськрайонного суду від 05 вересня 2008 року змінити і ухвалити нове рішення
про задоволення позову частково, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину, а
за нею - на 5/6 частин спірної квартири, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильну оцінку доказів по справі, а також порушення
судом норм матеріального та процесуального права.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 підтримала апеляційну
скаргу, та просила при визначенні часток у праві власності на квартиру
врахувати інтереси їх неповнолітньої дочки, яка має вроджену ваду зору, а
позивач виплачує аліменти в розмірі, недостатньому для забезпечення її
фізичного, духовного розвитку та лікування, а в подальшому просила направити
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, враховуючи допущені під час
розгляду справи порушення норм процесуального і матеріального права.

Позивач та його представник апеляційну скаргу не визнали, і вважали рішення
суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14869
грн.. 19 коп. в рахунок сплати грошової компенсації за різницю в житловій площі
з балконом, та витрат, пов'язаних з оплатою послуг Ніжинського МБТІ за
підготовку технічної документації на спірну квартиру, по оплаті узаконення
переобладнань у спірній квартирі в архітектурному відділі Ніжинського
міськвиконкому в розмірі 532 грн.81 коп., з ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, виходячи з
наступного.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів; суд також оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (ст.212 ЦПК України).

По справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з
22.11.1996 р. до 02.03.2004 р. (а.с.9-12), та мають неповнолітню дочку
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

В період зареєстрованого шлюбу, 16 лютого 1999 року на підставі договору
купівлі-продажу відповідач по справі ОСОБА_1 набула право власності на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.19-21).

Також в період зареєстрованого шлюбу у вказаній квартирі було проведено
перепланування, переобладнання (а.с.21-27) та ремонтні роботи .

Зазначені факти сторонами не заперечуються.

Заперечення відповідачки ОСОБА_1 проти заявлених по даній справі позовних
вимог (а.с.191-200) зводились до того, що на придбання спірної квартири було
витрачено 7500 доларів США, з яких спільні сімейні кошти складали лише 2500
доларів США, а решта - це кошти, які належали їй особисто. Таким чином, за її
розрахунком внесок ОСОБА_2 у вартість квартири складає 1250 доларів США
(2500:2=1250), тобто 1/6 частину (7500:1250=6). З врахуванням наведеного
відповідачка ОСОБА_1 визнавала за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину
спірної квартири. Суть її заперечень зводилась, зокрема, до того, що до шлюбу з
ОСОБА_2 їй на праві власності належала двокімнатна квартира, розташована по
АДРЕСА_4, яка була нею продана 7 червня 1999 року за 5000 доларів США, і фактично
за кошти, виручені нею від продажу цієї квартири, тобто її дошлюбного майна, і
була оплачена більша частина коштів за придбану вже під час шлюбу трикімнатну
квартиру. При цьому ОСОБА_1 зазначала, що 16.02 1999 року одночасно укладався
не один, а три договори купівлі-продажу: вони купували спірну трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, у ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ; ОСОБА_5 купувала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 у
ОСОБА_7 за 4500 доларів США, а ОСОБА_6 купував квартиру АДРЕСА_3 у ОСОБА_8 За
вказаними угодами гроші ними були передані ОСОБА_7в сумі 4500 доларів США, а
решту грошей в сумі 3000 доларів, належних ОСОБА_8 до укладення угод вони не
віддавали, домовившись оформити договір в борг, з умовою розрахуватись після
продажу нею її дошлюбної двокімнатної квартири. З тих 4500 доларів США, які
вони віддавали ОСОБА_7за  двокімнатну
квартиру АДРЕСА_2 вона особисто позичала 2000 доларів США у ОСОБА_9 Вона
розрахувалась з боргами за квартиру (з ОСОБА_8 і ОСОБА_9) після продажу її
дошлюбної двокімнатної квартири.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60, ст.70 Сімейного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності у рівних частках.

Відповідно до ч.1 та 7 ст. 57 СК України, майно, набуте
дружиною (чоловіком) хоча і за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому)
особисто, є особистою приватною власністю дружини (чоловіка); якщо у придбання
майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною
власністю.

По справі незаперечно встановлено, що спірна квартира
придбана подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_1 під час шлюбу. Суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що ОСОБА_1 не довела, що у придбання спірної квартири вкладено
крім спільних коштів і кошти, що належали їй особисто, а тому право власності
на спірну квартиру належить визнати за кожним з подружжя по &frac12; частині. Колегія суддів
апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, враховуючи
наступне.

Двокімнатна квартира, розташована по АДРЕСА_4, право власності на яку
ОСОБА_1 набула до шлюбу з ОСОБА_2 (а.с.112, 114), була нею продана 7 червня
1999 року (а.с.113), тобто майже через чотири місяці після придбання спірної
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, оскільки спірна квартира була придбана на
підставі договору купівлі-продажу, укладеного між продавцями ОСОБА_6 та ОСОБА_5
і покупцем ОСОБА_1 16 лютого 1999 року. Відповідно до умов договору, спірна
квартира була придбана за 15057 гривень, які покупець, тобто ОСОБА_1, сплатив
продавцям, тобто ОСОБА_6 та ОСОБА_5, до підписання цього договору (а.с.20).
Вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири нотаріально посвідчений, цей
договір або окремі його умови не визнані недійсними в установленому законом
порядку. Сторонами в даному договорі є лише ОСОБА_1 - з одного боку, і ОСОБА_6
і ОСОБА_5 з іншого боку; ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_8 сторонами в даному договорі не
являються. Доводи ОСОБА_1 про те, що за вказаним договором вона передавала
гроші в сумі 4500 доларів США ОСОБА_7, а решту грошей в сумі 3000 доларів вона
передала ОСОБА_8 після продажу нею двокімнатної квартири, не можна вважати
доведеними допустимими, достовірними та достатніми за даних обставин доказами.
Також не доведено по справі допустимими, достовірними та достатніми за даних
обставин доказами, що ОСОБА_1 витратила саме на придбання спірної квартири 2000
доларів США коштів, які вона позичала у ОСОБА_9 відповідно до боргової розписки
від 14.02.1999 р. (а.с.115), і що вказаний борг вона повернула ОСОБА_9 саме із
коштів, виручених нею від продажу її дошлюбної двокімнатної квартири.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що спірна квартира
є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2, ґрунтується на
належній оцінці доказів по справі у їх сукупності, а доводи апеляційної скарги
правильності такого висновку не спростовують.

Доводи апеляційної скарги в частині необхідності збільшення частки ОСОБА_1
в спірній квартирі на підставі ч.3 ст.70 СК України з тих мотивів, що з нею
проживає неповнолітня дочка, на яку вона одержує від ОСОБА_2 аліменти в
розмірі, недостатньому для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та
лікування, також по даній справі не ґрунтуються на достатніх, допустимих та
достовірних доказах. Сама по собі наявність у дитини захворювання (а.с.177), не
є достатньою підставою для відступу від засади рівності часток подружжя у
їхньому спільному майні. Виплата аліментів на дитину з виникненням
заборгованості (а.с.157,176, наданий апеляційному суду розрахунок заборгованості
по аліментах від 01.04.2008 р.), яка ОСОБА_2 на час вирішення спору погашена
(що визнала і ОСОБА_1) також не є достатньою підставою для збільшення частки
дружини у праві власності на нерухоме майно. Крім того, судом враховано
інтереси неповнолітньої дитини при визначенні порядку користування спірною
квартирою, оскільки саме з врахуванням інтересів дитини позивачу виділено у
володіння і користування одну житлову кімнату площею 15,8 кв.м. з балконом
площею 0,9 кв.м., а відповідачці - дві житлові кімнати - одна з яких площею
14,2 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м., а друга - площею 9,9 кв.м. Оскільки під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряю законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги
(ч.1 ст.303 ЦПК України), посилання ОСОБА_1 вже в процесі розгляду її
апеляційної скарги на її незгоду з визначеним порядком користування квартирою,
не можуть перевірятись апеляційним судом, як такі, що виходять за межі доводів
апеляційної скарги.

Проте колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи
апеляційної скарги в частині, що стосується стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 14869 грн. 19 коп. в рахунок сплати грошової компенсації за різницю в
житловій площі з балконом, та витрат, пов'язаних з оплатою послуг Ніжинського
МБТІ за підготовку технічної документації на спірну квартиру, по оплаті
узаконення переобладнань у спірній квартирі в архітектурному відділі
Ніжинського міськвиконкому в розмірі 532 грн.81 коп. Стягнувши з відповідачки
на користь позивача грошову компенсацію за різницю в житловій площі, суд не
зазначив норму матеріального права, на підставі якої стягнув таку компенсацію
не в результаті реального розподілу майна з відхиленням від розміру часток
співвласників, а при визначенні порядку користування квартирою між
співвласниками, внаслідок якого їх частки у праві власності залишились
незмінними - по &frac12; частині. Також
необґрунтовано суд першої інстанції стягнув з відповідачки на користь позивача
витрати, пов'язані з оплатою послуг Ніжинського МБТІ за підготовку технічної
документації на спірну квартиру, по оплаті узаконення переобладнань у спірній
квартирі в архітектурному відділі Ніжинського міськвиконкому в розмірі 532
грн.81 коп., безпідставно пославшись при цьому на положення  ст.ст. 79, 88 ЦПК України, оскільки ці
витрати до судових витрат, визначених ЦПК, не належать. В свою чергу позивачем
не доведено, що вказані витрати є збитками або майновою шкодою, яку заподіяла
йому відповідачка, і які підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК
України.  Оскільки підстави для стягнення
вказаних вище сум відсутні, рішення суду першої інстанції у відповідній частині
належить скасувати, а в задоволенні цієї частини позовних вимог - відмовити.

Доводи відповідачки ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду
в частині, що стосується необхідність скасування судового рішення з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів
апеляційного суду вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції не
допущено порушень норм процесуального закону, які тягнуть відповідно до
положень ст. 311 ЦПК України обов'язкове скасування судового рішення з
передачею справи на новий судовий розгляд, або ж призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314,
316, 317, 319 Цивільного процесуального Кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 05 вересня 2008 року - скасувати
в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14869 (чотирнадцять тисяч
вісімсот шістдесят дев'ять) грн.. 19 коп. в рахунок сплати грошової компенсації
за різницю в житловій площі з балконом, та витрат, пов'язаних з оплатою послуг
Ніжинського МБТІ за підготовку технічної документації на спірну квартиру, по
оплаті узаконення переобладнань у спірній квартирі в архітектурному відділі
Ніжинського міськвиконкому в розмірі 532 грн.81 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення грошової
компенсації за різницю в житловій площі в розмірі 14869 грн. 19 коп. та витрат,
пов'язаних з оплатою послуг Ніжинського МБТІ за підготовку технічної
документації на спірну квартиру, по оплаті узаконення переобладнань у спірній
квартирі в архітектурному відділі Ніжинського міськвиконкому в розмірі 532
грн.81 коп. - відмовити.

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду від 05 вересня 2008
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: