Справа № 2-28
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4  березня 2008 року Куп"янський
міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого      -
судді Волчек
О.О.,  при
секретарі     -  Кравцовій В.М. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі - продажу і
стягнення збітків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся
до суду з вищезазначеним позовом,  в
якому просить розірвати договір роздрібної купівлі-продажу від 17.12.2005 року
та стягнути з відовідача ОСОБА_2  на його
користь вартість придбаного ним товару неналежної якості в сумі 250 грн. та
інші матеріальні збитки в сумі 15 грн.,
відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду в сумі 1 000 грн,  посилаючись на таки обставини.

Позивач,  інвалід II групи,  17 грудня 2005 р. на торговій точці,  де здійснює торгівельну підприємницьку
діяльність приватний підприємець ОСОБА_2 на підставі торгівельного патенту №
04058812 Ф 00500483,  придбав чоботи
жіночі вартістю 250 грн. для своєї доньки.

При покупці товару продавець гарантував якість
товару,  на час покупки товару це була
жінка,  протиправно,  всупереч діючому законодавству,  не надала йому розрахунковий документ на
придбаний товар та технічний паспорт,  чи
інший документ,  що його заміняє.

Як вказує позивач,
в місячний термін виявилося,  що
придбані ним чоботи неналежної якості,
так як вони обідва порвалися з обох боків,  і 15 січня 2006 р. він звернувся в майстерню
по ремонту взуття,  де йому
пояснили,  що ці чоботи неналежної якості
і відремонтувати їх без зміни товарного виду неможливо.

Як вказано в позові,
29 січня 2006 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про заміну
проданого ним товару неналежної якості на товар належної якості,  але відповідач відмовився,  посилаючись на те,  що продавець не відповідає за яість
товару,  який продає,  так як він не є виробником цього товару. В
подальшої розмові з ОСОБА_2 позивач запропонував йому повернути вартість товару
в сумі 250 грн. за проданий ним товар неналежної якості,  та який неможливо використовувати за
призначенням,  відповідач погодився
відшкодувати заподіяні йому збитки тільки в сумі 100 грн.,  а 150 запропонував позивачу взяти на
себе,  на що той не погодився,  так як його пенсія складає 334 грн. в
місяць,  що не дає йому такої можливості.
Після чого позивач попросив відповідача надати своєчасно,  при покупці товару,  не видані товарний чек та гарантійний талон
на придбані у нього чоботи,   але
відповідач відмовився,  не вказавши
причин.

Позивач вказує на те,
що у зв"язку з неврегулюванням правовідносин 31.01.2006 р. ним була
направлена поштою письмова заява,  в який
він просив відповідча розірвати договір роздрібної купівлі-продажу та
відшкодувати вартість чобіт в сумі 250 грн,
а в разі необхідності визначення причини втрати якості товару повідомити
його про час проведення товарної експертизи,
так як у позивача був намір особисто приймати участь у перевірці якості
даного товару,  але у встановлений 7-ми
денний термін відповідач не відшкодував
йому вартість чобіт,  а на
звернення  відповіді не надав. 10 лютого
2006 р.

позивач повторно в письмовій формі звернувся до ОСОБА_2  з проханням розірвати договір роздрібної
купівлі-продажу товару і повернути вартість товару в сумі 250 грн.,  надати відповідь на звернення у 5-ти денний
термін,  але відповідач у встановлені
строки відповіді не надав.

Позивач вказує також на те,  що 31 січня 2006 р. він звернувся до
управління економіки та фінансів Куп"янської міської ради,  до якого відноситься відділ у справах захисту
прав споживачів та просив їх зобов"язати приватного підприємця
ОСОБА_2  відновити його порушене право в
частині надання документів,
підтверджуючих факт покупки 17.12.2005 р. товару,  або зобов"язати ОСОБА_2  відшкодувати збитки,  заподіяні йому від продажу товару неналежної
якості та притягнути відповідача до відповідальності за порушення законодавства
при здійсненні торгівельної діяльності.

Як вказано в позові,
6.02.2006 р. позивач отримав відповідь на своє звернення,  в якому повідомлено про те,  що у своєму письмовому поясненні приватний
підприємець ОСОБА_2  категорично
заперечив факт продажу ним чобіт жіночих ОСОБА_1,  тому зобов'язати його видати покупцю товарний
чек або відшкодувати збитки,  заподіяні
продажею товару неналежної якості,  не
має підстав,  а з ОСОБА_2 проведена
бесіда,  роз'яснено його обов'язки та
попереджено за відповідальність,
передбачену діючим законодавством за порушення прав споживачів,  а ОСОБА_1
порадили звернутися до суду,  а на
запит ОСОБА_1  надали ксерокопії пояснень
ОСОБА_2,  наданих у відділ по захисту
прав споживачів,  в яких він дійсно
заперечує факт продажу позивачу жіночих чобіт 17.12.2005 р.,  тому що у
нього немає гарантійного талону на чоботи. Позивач вказує,  що гарантійного талону у нього дійсно
немає,  тому що його не надав,  як і чек на покупку,  сам продавець при здійсненні продажу
товару,  також ОСОБА_2  пояснював,
що ОСОБА_1  ніколи не бачив.
Але,  як вказано в позові,  це вигадка відповідача,  бо при зустрічі з ним 29.01.2006 р. були
свідки розмови позивача і відповідача з приводу продажу- покупки неякісного
товару на торговій точці відповідача. Завдану відповідачем матеріальну шкоду
позивач оцінює в 265 гривень.

Крім того,  позивач
вказав,  що внаслідок порушення його
прав,  нервових напружень і конфліктів,  що тривали довгий час,  інших психологічних факторів,  пов"язаних з придбанням товару
неналежної якості,  йому заподіяно
моральну шкоду,  яку він оцінює в 1000
гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримав,  змінивши позовні вимоги з 295 грн. 80 коп. до
265 грн.,  з урахуванням вартості чобіт в
сумі 250 грн. та вартості поштових відправлень і ксерокопій документів,  яка складає 15 гривень,  пояснив обставини справи так,  як вони викладені вище.

Відповідач з"явився тільки в попереднє судове засідання
14.02. 2007 р.,  в ході якого
вказав,  що позов не визнає,  28.01.2008 р. надав заяву з проханням слухати
справу без його участі та про згоду з рішенням суду. В своїх письмових
запереченнях,  поданих до суду,  відповідач,
не визнаючи позову,  посилається
на те,  що він не продавав позивачу
17.12.2005 р. чоботи через хворобу,
оскільки з 15 по 16 грудня 2005 р. хворів інфекційною хворобою-вітряною
оспою і його обличчя було оброблене розчином Кастелляні. Також відповідач в
запереченнях вказує,  що позивачем не
доведена його провина в тому,  що
придбаний товар був неналежної якості,  а
також не вказано,  які чоботи були
придбані,  їх характеристика,  якість,
в якій торгівельній мережі вони придбані,  хто виробник,
які гарантії він,  як
споживач,  отримав при придбанні товару.

Суд,  заслухавши
пояснення позивача,  допитавши
свідків,  враховуючи думку
відповідача,  перевіривши матеріали
справи,  прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм
правовідносини.

31.01.2006 р. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2,
приватного підприємця з заявою,  в
якої,  вказуючи обставини придбання в
нього чобіт і звернення до нього про заміну продано ним товару неналежної
якості на товар належної якості,  просить
розірвати договір роздрібної купівлі-продажу від 17 грудня 2005 р. та
відшкодувати вартість жіночих чобіт в сумі 250 грн. у визначений законом термін
та просить у разі необхідності визначення причини втрати якості товару
повідомити його про дату проведення експертизи (а.с. 4).

10.02.2006 р. ОСОБА_1
також звернувся до приватного підприємця ОСОБА_2  з заявою,
аналогічною вказаній вище (а.с. 5).

31.01.2006 р. ОСОБА_1
звернувся до начальника управління економіки та фінансів з заявою,  в якої,
посилаючись на те,  що він придбав
у приватного підприємця ОСОБА_2,
вказавши номер торгового патенту,
жіночи чоботи вартістю 250 гривень,
і продавець під час продажу товару не надав йому документ,  який засвідчує факт купівлі товару,  просить зобов"язати приватного
підприємця ОСОБА_2  відновити порушене
право в частині надання документів,
підтверджуючих факт покупки товару,
провести перевірку торгівельної діяльності ПП ОСОБА_2  та притягнути його до відповідальності за
порушення законодавства при здійсненні торгівельної діяльності (а.с. 7).

Управління економіки та фінансів Куп"янської міської
ради в своєї відповіді на вищевказану заяву повідомив ОСОБА_1  про те,
що приватний підприємець ОСОБА_2
заперечив факт продажу ОСОБА_1
жіночих чобіт,  тому неможливо
зобов"язати ОСОБА_2видати товарний чек,
оскільки для цього немає підстав (а.с. 8).

В поясненні на ім"я начальника управління економіки
та фінансів ОСОБА_2  вказав,  що не продавав ОСОБА_1 чоботи,  в першій раз його бачить,  і також вказує,  що завжди своїм клієнтам видає гарантійний
талон (а.с. 10).

Відповідно довідки ОСОБА_1  була встановлена друга група інвалідності з
8.02.2006 р. на строк до 1 лютого 2008 р. (а.с. 11).

Квітанції поштових відправлень і квітанція на надання
послуг з ксерокопіювання (а.с.  а.с.  13-15,
17) свідчать про поштові затрати в сумі 8,  25 грн. і затрати на ксерокопіювання в сумі
4, 95 грн.,  однак,  не вказано,
на яке ім"я видані ці квитанції.

Витяги з медичних документів вказують на наявність
15.12.2005 р. та 20.12.2005 р. у особи хвороби „ветряная
оспа" і містить рекомендації щодо смазування розчином
Кастелляні,  26.12.05 р. особа
одужала,  а але не вказано,  яка конкретно особа хворіла (а.с.  ах. 29-30).

Допитані судом свідки,
донька позивача,  друзі та
знайомі,  - ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 кожний
окремо,  показали,  що 17 грудня 2005 року на Куп"янському
ринку,  в контейнері,  номер якого не пам"ятають,  розташованому у другому чи третьому рядку,  де продавцем була жінка,  ОСОБА_1 придбав для ОСОБА_3 жіночі чоботи
білого кольору,  за 250 гривень,  які вподальшому порвалися.

Крім того,  свідок
ОСОБА_3 пояснила,  що жінка-
продавець,  через деякий час,  повідомила реквізити хазяїна контейнеру -
Сердюка.

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 показав,  що 28 чи 29 січня 2006 p.,  зустрів на ринку м.
Куп"янську знайомого - ОСОБА_1,
який розповів йому,  що
купив,  свій дочці чоботи,  які швидко порвалися і він хоче підійти до
продавця,  і попросив,  щоб ОСОБА_6 пішов разом з ним.  Коли підійшли до продавця,  це був чоловік,  номера місця він не пам"ятає. ОСОБА_1
поспілкувався з ним,  просив,  щоб він або замінив чоботи,  або повернув гроші,  виясняв виробника чобіт,  на що продавець сказав,  що може повернути 100 гривень,  а 150 гривень підуть на збитки ОСОБА_1.
Прізвища продавця свідок не вказав,
пояснивши,  що,  це людина,
яка неодноразово була в суді,  з
прізвищем на „С".

У відповідності до ч.1  ст.  698 ЦК України за договором
роздрібної купівлі-продажу продавець,  який здійснює підприємницьку діяльність з
продажу товару,  зобов'язується передати
покупцеві товар,  що звичайно призначається
для особистого ,  домашнього або іншого
використання,  не пов"язаного з
підприємницькою діяльністю,  а покупець
зобов"язується прийняти товар і оплатити його. Відповідно до ч.3 вказаної
норми цивільного закону,  до відносин за
договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи,  не врегульованих цим Кодексом,  застосовується законодавство про захист прав
споживачів.

Відповідно до  ст.
700 ЦК
України продавець зобов"язаний надати покупцеві

необхідну і достовірну
інформацію про товар,  що пропонується до
продажу. Покупець має

право до укладення договору
купівлі-продажу оглянути товар,  вимагати
проведення в

його присутності перевірки
властивостей товару. А якщо покупцеві не надано можливості

негайно одержати повну і
достовірну інформацію про товар у місці його продажу,  він

має право вимагати
відшкодування збитків,  завданих
необгрунтованим ухиленням від

укладення договору,  а якщо договір укладено-в розумний строк
відмовитися від

договору,  вимагати повернення сплаченої за товар
грошової суми і відшкодування

збитків,  а також моральної шкоди.    Продавець,
який не надав покупцеві можливості

одержати повну і достовірну інформацію про товар,  несе відповідальність за недоліки
товару,  які виникли після передання його
покупцеві,  якщо покупець доведе,  що вони виникли у зв"язку з відсутністю
у нього такої інформації.

Як вказано у вступній частині Закону України „Про захист
прав спожівачів" від 15 грудня 1993 р. із змінами і доповненнями,  цей Закон регулює відносини між споживачами
товарів (робіт,  послуг) і
виробниками,  виконавцями,  продавцями.

Вказаний Закон зазначає таки терміни : „споживач"-
громадянин,  який придбає,  замовляє,
використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи,  послуги) для власних побутових потреб;
„продавець"- підприємство,
установа,  організація або
громадянин-підприємець,  які реалізують
товари за договором купівлі-продажу; „договір" - усна чи письмова угода
між споживачем і продавцем про якість,
терміни,  ціну та інши умови,  за якими здійснюється купівля-продаж.
Письмова угода може оформляться квитанцією,
товарним чи касовим чеком,
талоном або іншими документами (розрахунковий документ).

Відповідно до п. 9
ст.  14 Закону України „Про захист
прав спожівачів" вимоги споживача розглядаються після пред"явлення
споживачем розрахункового документа,  а
щодо товарів,  на які встановлено
гарантійні терміни - технічного паспорта чи іншого документа,  що його замінює,  з позначкою про дату продажу. Під час продажу
товару продавець зобов"язаний видати споживачеві розрахунковий
документ,  що засвідчує факт купівлі з
позначкою про дату продажу.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.05.1996 р. № 5 „Про практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів" із змінами і доповненнями,  внесеними постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.1998 р. № 15,
вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв"язку з придбанням
товарів неналежної якості,  суди повинні
мати на увазі,  що таки вимоги можуть
заявляти споживачі,  котрі мають на
товари квитанції,  товарні чи касові чеки
або інші  письмові документи,  а щодо товарів,  на які встановлено гарантійні строки,  - технічні паспорти чи інші документи,  що їх замінюють. І як вказано далі,  оскільки в системі

роздрібної торгівлі договір купівлі-продажу,  як правило,
збігається з його виконанням,
тому на нього не поширюються вимоги щодо обов"язкової письмової
форми. Тому втрата зазначених документів,
неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не
позбавляє споживача доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків.

У відповідності із
ст.  10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна
довести ті обставини,  на які вона
посилається,  як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Відповідно до
ст.  60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,  на які вона посилаєтся як на
підставу своїх вимог і заперечень. Як вказано в ч. 4 вказаної норми
цивільно-процесуального Закону доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні достовірно встановлено,  що ОСОБА_1
17.12.2005 р. дійсно придбав жіночі чоботи для своєї доньки за 250
гривень в місті Куп"янську,  на
торговому місці,  розташованому в
контейнері,  номер не встановлений,  у другому чи третьому рядку,  де торгівельну діяльність здійснювала жінка.
Вказані чоботи через два тижні порвалися,
тобто не могли вподальшому бути використані по призначенню. Таким
чином,  оскільки у позивача відсутній
документ на придбаний ним товар,  факт
купівлі-продажу доведений показанням свідків,
правдивість яких у суда не визиває
сумнівів.

Але суд,
аналізуючи показання свідків,
приходить до висновку,  що вони не
підтверджують саме те,  що ОСОБА_1  купував жіночі чоботи за 250 гривень
безпосередньо у громадянина-підприємця ОСОБА_2,
який реалізує товари за договором купівлі-продажу.

До показань свідка ОСОБА_6 суд відноситься критично,  оскільки він не був свідком безпосередньо
купівлі-продажу чобіт у підприємця ОСОБА_2,
а був присутній 28 або 29 січня 2006 року при розмові ОСОБА_1 О.С і
ОСОБА_2  стосовно повернення грошей або
заміни чобіт. Свідок не підтвердив згоди ОСОБА_2  з тим,
що продав ОСОБА_1
пред"явлені чоботи,  а лише
погодився повернути 100 грн. з віднесенням решти суми 150 грн. на збитки
ОСОБА_1  Суд вважає,  що ці показання мають характер припущення і
не може прийняти їх до уваги в якості належного доказу продажу чобіт ОСОБА_2
ОСОБА_1

Позивачем,  в
якості доказу,  не додано ніяких
офіційних документів в обгрунтування того,
що контейнер,  де були придбані
чоботи,  зареєстрований саме за приватним
підприємцем ОСОБА_2,  не надано доказів в
обгрунтування правовідносин жінки,  яка
продавала чоботи,  та ОСОБА_2  Позивачем не доведено статусу цієї жінки,  а саме,
чи була вона на момент купівлі-продажу чобіт офіційним реалізатором
підприємця ОСОБА_2

Оскільки в судовому засіданні не встановлена особа цієї
жінки,  яка продавала чоботи,  це позбавило суд і учасників судового
розгляду допитати її в якості свідка.

В листі Управління економіки та фінансів Куп"янської
міської ради також відсутні відомості про наявність факту продажу підприємцем
ОСОБА_2 неналежного товару (а.с. 8),  цим
листом підтверджується лише факт,  що
ОСОБА_2  дійсно є приватним
підприємцем,  не додано офіційних доказів
щодо реєстрації торгівельного патенту на ім"я ОСОБА_2  за вказаним позивачем номером.

К
наданій довідці на ім"я ОСОБА_1 (а.с. 11) суд
відноситься критично,  оскільки на момент
розгляду справи строк встановлення йому інвалідності сплинув.

Таким
чином в судовому засіданні встановлений тільки один суб"єкт Закону „Про захист прав споживачів" - це сам позивач,  який,
безумовно,  є споживачем і
підпадає під юрисдикцію вказаного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,  позивач на момент придбання чобіт знав свої
права,  як споживача,  але не реалізував їх,  оскільки матеріали справи не містять
відомостей про те,  що він звернув увагу
на те,  що продавець,  в порушення його прав,  не надала йому документ на товар і витребував
цей документ,  або,  що йому не було надано можливості негайно
одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу,  або,
що він звернувся до суду з питанням щодо відновлення порушенного права на надання йому відповідних документів на придбаний
товар.

Як вбачається з матеріалів справи,  позивач звернувся до підприємця ОСОБА_2  та Управління економіки з питанням видачі
йому чека на придбаний товар через тривалий час після продажу товару,  але законодавством така процедура видачі
документу на товар не передбачена.

Таким чином,  суд
вважає недоведеними обставини,  на які
посилається позивач,  як на підставу
своїх вимог,  а саме,  наявності договору роздрібної купівлі-продажу
між продавцем,  який здійснює
підприємницьку діяльність,  а саме,  - ОСОБА_2 і ним-покупцем ОСОБА_1

Суд також не може прийняти до уваги доводи заперечень
відповідача в частині його хвороби 15 и 20 грудня 2005 p.,  оскільки не
підтверджуються наданими письмовими доказами,
так як в них не містяться відомості про особу хворого.

Таким чином,  суд
вважає,  що в задоволенні позову про
розірвання договору купівлі-продажу і стягнення збитків необхідно відмовити.

При таких обставинах суд також не находить підстав щодо
задоволення вимог позивача щодо стягнення також моральної шкоди.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11,  209,  212,
214-215 ЦПК України,   ст.
ст.  698,  700 ЦК України,  Законом
України „Про захист прав споживачів",

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про розірвання
договору купівлі-продажу,  стягненні
збитків та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області через Куп"янський міськрайонний суд
Харківської області шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4
ст.  295 ЦПК України.