Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15 липня  2008
року          Суворовський   районний суд м. Херсона  в складі:

головуючого  судді     Смирнова Г.С.

при
секретарі Січовій О.В.

за
участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому   судовому засіданні в
м. Херсоні  цивільну справу за
позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_4,  про стягнення завдатку у
подвійному  розмірі, -

встановив:

Позивач  звернувся до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що  29.11.07 р. між
ним та відповідачкою було підписано попередній договір №7/12  про намір сторін укласти до 25.12.07 р.
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1

На виконання
вказаного договору  він 29.11.07 р. в
присутності агентів нерухомості передав
відповідачці 10100 гривень.
21.12.07р. строк виконання зобов'язань за попереднім договором
продовжено до 28.01.08р. про що був підписаний договір в новій редакції за тим
же номером згідно п.6.3 якого, у випадку відмови продавця від продажу
зазначеного майна, продавець зобов'язався повернути завдаток в подвійному
розмірі, тобто 20200 грн. Проте, відповідачка, в порушення прийнятих на себе
зобов'язань,  в строк до 28.01.08 р. не
продала квартиру та ухиляється від повернення отриманих від нього грошей. Він
просить стягнути з відповідачки 20200 грн.

У судовому
засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах, викладений у позовній
заяві.

Відповідачка
позов визнала частково на суму переданих їй позивачем грошей у розмірі 10100
грн., посилаючись на те, що вказану суму дійсно отримала від позивача і між
ними був укладений договір про намір здійснити операцію по відчуженню нерухомого
майна, однак позивач сам ухилявся від покупки, а потім вони  переуклали договір у п.6.10.5 якого
домовились, що у разі не продажу квартири продавець зобов'язується 28.01.08р.
повернути авансовий платіж у розмірі 2000 доларів США.

Третя особа
ОСОБА_4 підтримав пояснення своєї дружини ОСОБА_3

Розглянувши
надані сторонами  письмові докази,
заслухавши пояснення   позивача,
відповідача, третьої особи, свідків, виходячи з меж заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи
суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на
наступне:

29 листопада
2007 року між позивачем  та
відповідачкою  було підписано попередній
договір №7/12 про намір сторін укласти
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1

За вказаним  договором
відповідачка зобов'язалась в строк до 25 грудня 2007 року продати
вказану квартиру і до оформлення нотаріального договору купівлі-продажу
квартири виписатися з неї. Згідно п.6.2 договору відповідачка отримала від
позивача завдаток у сумі 2000 доларів США, що складає 10100 грн.

21.12.2007р. за
домовленістю сторін строк дії попереднього договору №7/12 було продовжено до
28.01.08р. і у п.6.10.5 було обумовлено, що
у разі не продажу квартири продавець зобов'язується 28.01.08р. повернути
авансовий платіж у розмірі 2000 доларів США.

Відповідно до ч.
1 ст. 635 ЦК України  попереднім є
договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін)
укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених
попереднім договором.

Попередній
договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ч.
1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного
майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Отже,  відповідно до ч. 1 ст. 635, ч. 1 ст. 657
ЦК  України, укладений між позивачем   та відповідачем попередній договір підлягав
нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як
підтверджується матеріалами справи та не заперечується  позивачем та відповідачем, попередній договір
від 29.11.07р. з продовженням 21.12.07р.
укладено  сторонами у  письмовій формі та не були нотаріально
посвідчені та зареєстровані у державному реєстрі.

Відповідно до п. 4 ст.. 203 ЦК України  правочин має
вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України  правочин є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України  недійсним є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України   договір є нікчемним (не потребує  визнання його недійсним в судовому порядку),
зокрема,  у  випадку
недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору.

Виходячи із вищезазначених правових норм, наявний в
матеріалах справи  попередній договір від
29.11.07р. з продовженням 21.12.07р. є нікчемним, тому, відповідно до ч.1 ст.
216 ЦК України,  він  не створює юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

З  огляду на
вищезазначене, твердження позивача щодо наявності  між сторонами зобов'язань, забезпечених
завдатком, не ґрунтується на законі та не підтверджується матеріалами справи,
оскільки, відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 638, ч. 3 ст. 640 ЦК України  договір є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.  Договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення,
і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Таким чином, відсутність між сторонами посвідченого
нотаріально та зареєстрованого в державному реєстрі договору купівлі-продажу
нерухомого майна, унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень
статей  570, 571  ЦК України.

Відповідно до абзацу другого частини 1 ст. 216 ЦК України
за недійсним  правочином  кожна із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При цьому, відповідно до п.4, 5  ст.216 ЦК України правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню частково на суму 10100 грн., яка була обумовлена в
попередньому договорі.

Керуючись ст.
ст. 10,60,212,215  ЦПК України,   суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10100 грн., судовий збір у розмірі 101 грн., витрати
на інформаційно-технічне забезпечення - 30 грн., а всього 10231 грн.

На рішення
протягом 10 днів може бути подана  заява
про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом 20
днів до Апеляційного суду Херсонської області через Суворовський  районний суд м. Херсона.

Головуючий: