Справа № 2-6
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р
А Ї Н И

07 березня 2008 року                                                                                               м.
Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді             Хоминець М.М.

секретаря                                       Гундич
Г.В.

з участю представників сторін -

адвокатів                                       ОСОБА_5,
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Угринівської сільської ради Тисменицького району про визнання членами колгоспного двору, визнання права власності на частину
будинковолодіння, визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсною
заяви про відмову від оформлення спадщини, -

в с т а
н о в и в :

Позивачі
ОСОБА_1., ОСОБА_2.,ОСОБА_3 29.08.2005 р. звернулися в суд з позовом до відповідачки
ОСОБА_4 про
визнання права власності на частину будинковолодіння на праві
спільної сумісної власності та визнання частково недійсним  свідоцтва про право на спадщину за законом.

Після
доповнення та уточнення своїх позовних вимог позивачі просили визнати їх
членами колгоспного двору, визнавши за кожним з них право власності на 20/100
частин спірного будинковолодіння АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності
як членів колишнього колгоспного двору, визнати за позивачкою ОСОБА_1. право
власності на 25/100 частин будинковолодіння у порядку спадкування після смерті
батьків (з них 10/100 - у порядку спадкування за законом після смерті батька,
15/100 - у порядку спадкування за заповітом після смерті матері) та визнати
недійсною заяву позивачки ОСОБА_1. від 13.01.2001 р. про відмову від оформлення
спадщини, визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від
13.01.2001 р., видане матері позивачки і відповідачки - ОСОБА_7 після смерті
чоловіка, в частині 70/100 та свідоцтво право власності на житловий будинок,
видане виконкомом Угринівської сільської ради Тисменицького району 25.10.2000
р. на ім'я голови колгоспного двору ОСОБА_8., в частині 60/100, поновивши строк
позовної давності по останніх двох позовних вимогах; просили також визнати за
відповідачкою ОСОБА_4 право власності на 15/100 частин будинковолодіння у
порядку спадкування за завітом після смерті матері.

Свої
позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що спірне будинковолодіння
АДРЕСА_1, яке побудоване батьками позивачки ОСОБА_1. та відповідачки ОСОБА_4 -
ОСОБА_8 і ОСОБА_7., мало статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_8.,
а членами: його дружина ОСОБА_7, дочка ОСОБА_1., зять ОСОБА_2., внукаОСОБА_3
Після одруження ОСОБА_1. з ОСОБА_2. у 1983 р. останній прийшов проживати у
господарство, 13.02.1984 р. у них народилась дочка ОСОБА_3. Всі вони мали право
власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в
дію Закону
України “Про власність” (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному
колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, всі п'ятеро стали співвласниками
будинковолодіння по 1/5 частині (або по 20/100 частин). Рідна
сестра позивачки - відповідачка ОСОБА_4 ще у 1979 р. після одруження вибула з
господарства. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 голови двору ОСОБА_8. спадщину прийняли
шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном його дружина ОСОБА_7 та
дочка ОСОБА_1., частка кожної збільшилась до 30100 частин. 25.10.2000 р.
виконкомом Угринівської сільської ради незаконно видано свідоцтво про право
власності на жилий будинок на ім'я голови колгоспного двору ОСОБА_8.; на
підставі вказаного свідоцтва 13.01.2001 р. Тисменицькою ДНК на ім'я
ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на все спірне
будинковолодіння після смерті чоловіка. Цими правовстановлюючими документами
порушені їх, позивачів, права як співвласників - членів колишнього колгоспного
двору. При оформленні спадщини у 2001 р. нотаріус відібрала від позивачки
ОСОБА_1. заяву про відмову від оформлення своїх спадкових прав після смерті
батька ОСОБА_8., яка є незаконною, оскільки така відмова не була передбачена
чинними на той час цивільним законодавством та Інструкцією про вчинення
нотаріальних дій. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2ОСОБА_7 фактично належні їй 30/100
частин будинковолодіння згідно складеного останньою заповіту спадкують у рівних
частках дочки покійної - позивачка ОСОБА_1. та відповідачка ОСОБА_4

Позивачка
ОСОБА_1., яка одночасно представляла інтереси позивача ОСОБА_2., і
позивачкаОСОБА_3 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і
просили їх задовольнити.

Відповідачка
ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і пояснила, що
вона вийшла заміж 08.09.1979 р. і вибула зі спірного будинковолодіння. Її
сестра ОСОБА_1. залишилась там проживати, у 1983 р. остання вийшла заміж за
ОСОБА_2., який більше проживав у своїх батьків в с. Павлівка Тисменицького
району, де і був прописаний до 1993 р., оскільки бив своїх тестя і тещу, нічого
не допомагав по господарству. Вважає, що у сестри з чоловіком не було
нормальної сім'ї, вони разом не проживали і спільного господарства не вели, тому ОСОБА_2.
не набув права на частку в колгоспному дворі. Оформленням спадщини на маму
після смерті у 1995 р. батька займалась сестра ОСОБА_1., яка відмовилась від
оформлення на себе частини спадщини, про що подала письмову заяву у нотконтору,
тому видане на ім'я матері свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька
вважає законним. Після смерті у 2004 р. матері згідно складеного останньою
заповіту спірне будинковолодіння пополовині спадкують вона, відповідачка, та позивачка
ОСОБА_1. Вона належно прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись із
відповідною заявою до Тисменицької ДНК. Вважає, що позивачами пропущено строки
позовної давності для звернення до суду. Просила у задоволенні позову
відмовити.

Представник
відповідача - Угринівської сільської ради Тисменицького району - в судовому
засіданні не визнав позовну вимогу про визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на житловий будинок, видане виконкомом Угринівської
сільської ради Тисменицького району 25.10.2000 р. на ім'я голови колгоспного
двору ОСОБА_8. Просив у задоволенні вказаної позовної вимоги відмовити.

Вислухавши
пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено,
що предметом
спору по справі є право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1. Вказане
будинковолодіння мало статус колгоспного двору.

Згідно
даних погосподарських книг Угринівської сільської ради, ксерокопія долучена до
матеріалів справи (а.с.65), у господарстві станом на кінець 1990 р. - початок
1991 р. зареєстровано четверо членів двору, а саме: голова двору ОСОБА_8., його
дружина ОСОБА_7, дочка ОСОБА_1 та внукаОСОБА_3 Зять ОСОБА_2., незважаючи на те,
що до січня 1993 р. був зареєстрований у господарстві своїх батьків в
робітничому дворі в с. Павлівка Тисменицького району (а.с.100), фактично
проживав у спірному будинковолодінні, куди поселився після одруження з ОСОБА_1.
у 1983 р.; він брав участь
своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного
двору, у
створенні і якісному покращенні його майна. Ці обставини підтвердили в
судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які, зокрема, пояснили,
що чоловік позивачки ОСОБА_2. з часу одруження з нею проживав у спірному
будинковолодінні в с. Угринів, зробив там огорожу, побудував гараж, накрив
криницю. Тому суд вважає доведеною позовну вимогу про визнання ОСОБА_2. нарівні
з його дружиною та дочкою членами колишнього колгоспного двору, головою якого
був ОСОБА_8.

Всі п'ятеро
членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору,
оскільки на день введення в дію Закону
України “Про власність” (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному
колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, всі вони стали співвласниками
будинковолодіння по 1/5 частині (або 20/100).

Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 голови двору ОСОБА_8. відкрилась спадщина на його частину,
яку шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном прийняли його дружина
ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_1., частки яких відповідно збільшились до 30/100.

Спадщина
після смерті ОСОБА_8. офіційно оформлена 13.01.2001 р., коли дружина покійного
ОСОБА_7 звернулась до Тисменицької ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину, і державний нотаріус видала їй свідоцтво про право на спадщину за
законом на ціле будинковолодіння (а.с.52). При цьому нотаріус прийняла від
позивачки ОСОБА_1. письмову заяву, згідно якої остання прийняла спадщину після
смерті батька, але на оформлення своїх спадкових прав не претендує (а.с.47).

Суд,
враховуючи суперечливий зміст заяви, піддає сумніву ту обставину, що позивачці
було належно роз'яснено наслідки підписання такої заяви. Вказана заява
суперечить вимогам чинного на той час ЦК УРСР, ст.553 якого передбачала відмову
від спадщини, коли спадкоємець вправі був відмовитись від спадщини протягом
шести місяців з дня її відкриття, та вважалось, що відмовився від спадщини
також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчили про прийняття
спадщини. Подібна форма заяви не була передбачена також чинною на той час
Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Строк
позовної давності по даній вимозі позивачкою не пропущено, оскільки про
порушення свого права, а саме про незаконність відмови від прийнятої спадщини,
позивачка дізналась вже під час розгляду справи в суді. Тому оспорювану заяву
позивачки про відмову від спадщини від 13.01.2001 р. слід визнати недійсною.

Свідоцтво
про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння від 13.01.2001 р.,
видане матері позивачки і відповідачки - ОСОБА_7 після смерті чоловіка, слід
визнати недійсним у частині 70/100, оскільки встановлено, що після смерті
чоловіка ОСОБА_7, якій на праві спільної сумісної власності належало 20/100
частин будинковолодіння як частка у майні колишнього колгоспного двору,
успадкувала лише 10/100 частин.

Підлягає
до задоволення і позовна вимога про визнання частково недійсним (у частині
60/100) свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом
Угринівської сільської ради Тисменицького району 25.10.2000 р. на ім'я голови
колгоспного двору ОСОБА_8., (а.с.51), на підставі якого було видано свідоцтво
про право на спадщину і яке являється дублікатом свідоцтва про право власності
на жилий будинок, що було видано виконкомом Угринівської сільської ради
22.11.1988 р. колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_8.(а.с.233), оскільки
встановлено, що на момент видачі свідоцтва ОСОБА_8. не був власником цілого
будинковолодіння, а лише одним із п'яти його співвласників.

Суд
вважає, що загальна
позовна
давність для
оспорювання свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на
будинковолодіння пропущена
позивачами з поважних причин і цей строк слід поновити. При цьому суд враховує, що позивачі до цього часу продовжують проживати у
спірному будинковолодінні і користуватися належними їм частками у майні
колишнього колгоспного двору, вони, являючись фактичними співвласниками, не
можуть бути позбавлені свого права власності.

Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2ОСОБА_7 відкрилась спадщина на фактично належні їй 30/100
частин будинковолодіння, яку прийняли позивачка ОСОБА_1., яка постійно
проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та відповідачка
ОСОБА_4, яка звернулась із відповідною заявою до Тисменицької ДНК. Згідно
заповіту, складеного покійною матір'ю сторін та посвідченого секретарем
виконкому Угринівської сільської ради 27.10.2003 р. (а.с.19), обидві дочки
спадкують у рівних долях.

Таким
чином, за позивачкою ОСОБА_1. слід визнати право власності на 45/100 частин
спірного будинковолодіння з підстав належності їй 20/100 частин на праві
спільної сумісної власності та 25/100 частин - у порядку спадкування, а саме:
10/100 частин - у порядку спадкування за законом після смерті батька та 15/100
частин - у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. За позивачами
ОСОБА_2. таОСОБА_3 слід визнати право власності на 20/100 частин спірного
будинковолодіння  за кожним на праві спільної
сумісної власності. За відповідачкою ОСОБА_4 слід визнати право власності на
15/100 частин будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті
матері.

З
відповідачки слід стягнути 51 грн. судового збору в дохід держави за її частку
в будинковолодінні та 30
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На
підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР 1963 р.,
ст.ст. 267, 321, 368, 392, 1223, 1268, 1269, 1301 ЦК України, керуючись ст.ст.
81, 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і
ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 членами колишнього колгоспного двору в с. Угринів
Тисменицького району Івано-Франківської області, головою якого був ОСОБА_8.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на 20/100 частин будинковолодіння  АДРЕСА_1 загальною вартістю 32420 грн. як
частку в спільній сумісній власності.

Визнати
за ОСОБА_3 право власності на 20/100 частин будинковолодіння  АДРЕСА_1 загальною вартістю 32420 грн. як
частку в спільній сумісній власності.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 45/100 частин будинковолодіння  АДРЕСА_1 загальною вартістю 32420 грн. з
підстав належності їй 20/100 частин на праві спільної сумісної власності,
10/100 частин - у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_8 та
15/100 частин - у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 27 жовтня 2003
року секретарем виконавчого комітету Угринівської сільської ради Тисменицького
району, після померлої ОСОБА_7.

Визнати
за ОСОБА_4 право власності на 15/100 частин будинковолодіння  АДРЕСА_1 загальною вартістю 32420 грн. у
порядку спадкування за заповітом, посвідченим 27 жовтня 2003 року секретарем
виконавчого комітету Угринівської сільської ради Тисменицького району, після
померлої ОСОБА_7.

Визнати
недійсною  заяву ОСОБА_1 від 13 січня 2001
року про відмову від спадщини.

Поновити
пропущений позивачами строк позовної давності.

Визнати
недійсним у частині 70/100 частин будинковолодіння видане ОСОБА_7 свідоцтво про
право на спадщину за законом від 13 січня 2001 року на будинковолодіння
АДРЕСА_1.

Визнати
недійсним у частині 60/100 частин будинковолодіння свідоцтво про право
власності на будинковолодіння АДРЕСА_1, видане виконкомом Угринівської
сільської ради Тисменицького району 25 жовтня 2000 року на ім'я ОСОБА_8.

Стягнути
з ОСОБА_4 51 (п'ятдесят одну) грн. судового збору в дохід держави та 30 (тридцять) грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються через Тисменицький районний суд.

Головуюча                                                                                                                         М.М.Хоминець

Копія вірна:

Суддя                                                                                                                                М.М.Хоминець