Справа
№2-820/2008 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2008 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у
складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.,

при секретарі - Себестьянській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Придніпровський К»
(далі ФГ)  про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2008 року ОСОБА_2в інтересах
ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до ФГ «Придніпровський К» про
визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.  В заяві послався на таке.

ОСОБА_3є власником земельної ділянки площею 10.00 га в межах АДРЕСА_1 В
2004 році позивачка та відповідач уклали договір оренди вказаної земельної
ділянки, строком на 7 років. Вважає, що договір є недійсним оскільки вона
особисто не підписувала  акт
приймання-передачі об'єкта оренди землі, оскільки такий акт є  невід'ємною частиною договору тому вважає договір
оренди земельної ділянки недійсним..

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав
повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, крім того
доповнив, що позивачка має бажання укласти договір оренди землі з іншим
підприємцем, а згідно даних Новотимофіївської сільради з 2006 по 2008 рік
обробляла землю самостійно.

Відповідач  позов не визнав. Суду
пояснив, що акти приймання - передачі об'єктів оренди підписувалися виключно
власноручно орендодавцями. Починаючи з 2004 року позивачка отримувала орендну
плату і не ставила питання про недійсність договору оренди. Договір оренди
укладено за особистою заявою позивача і будь - якого обману чи підроблення
підпису з боку відповідача не мало місця. Вказана земельна ділянка використовується
за призначенням згідно з договором оренди. Відповідач просив суд відмовити
позивачеві у задоволенні позову за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Як свідчить ксерокопія державного акту на право приватної власності на
землю (а.с.6), НОМЕР_1, ОСОБА_3є власником земельної ділянки площею 10.00га в
межах згідно з планом, яка розташована на АДРЕСА_1 і яка передана їй для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва 30 січня 2001 року.

В 2004 році в АДРЕСА_2 сторони по справі уклали договір оренди земельної
ділянки, згідно з яким позивачка передала відповідачеві в оренду належну їй на
праві власності земельну ділянку, площею 10.00га терміном на 7 років для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а відповідач зобов'язався
сплачувати позивачеві орендну плату у розмірі 1,5 % від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки до 15 грудня кожного року оренди.

Вказаний договір зареєстрований 12 травня 2008 року  в Снігурівському реєстраційному окрузі
НОМЕР_1

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які витікають з умов
договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 218 ч.1 ЦК
України,  заперечення однією із сторін
факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися
письмовими  та іншими доказами. В позові
позивач вказує на те, що вчиняючи правочин, сторона, в даному випадку
відповідач, повинен був дотримуватися загальних вимог передбачених ст..203 ЦК
України зокрема ч.3 цієї статті. Представник позивачки конкретизував позов тим,
що проти її волі  фермерське
господарство  орендує землю. Але
стверджувальних доказів такого суду не надав.

В ході судового розгляду справи представник позивача посилається на те, що
акт прийому-передачі об'єкта позивачка не підписувала, і саме  акт став підставою реєстрації договору оренди
, а насправді, таке суперечить її волі, разом з тим  не заперечує, що сам  договір оренди землі підписаний  позивачкою як орендодавцем.., орендну плату
отримувала  з 2004 року

Представник позивача надав в суд довідку з
Новотимофіївської сільської ради про те, що  громадянка ОСОБА_1обробляла  самостійно землі з 2006 по 2008 роки, суд не
може вказану довідку брати як доказ, оскільки позивачем у справі є  ОСОБА_1 а довідка видана  відносно ОСОБА_1, тобто особи яка не є
стороною по справі,

Таким чином, позивач  не надав суду доказів на підтвердження своїх
вимог, які б мали значення стосовно цього правочину.

Згідно ст.60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які посилається
сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на сторін.

В той же час відповідач надав суду докази про те, що він  після укладення договору оренди з позивачем,
добросовісно виконував умови договору, проти чого не заперечував сам позивач, а
саме: обробляв землю, сплачував податки та орендну плату.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що правочин, який уклали сторони
відповідає вимогам ст.ст. 202, 203, 205 , 207, 208, 210 ЦК України і є дійсним.

Підстав для визнання цього правочину недійсним, судом не встановлено, а
тому суд відмовляє позивачеві у задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3,15, 57, 60, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до Фермерського господарства «Придніпровський К» про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки - відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,
через Снігурівський районний суд.

СУДДЯ :