Справа № 22ц-1585/2008
Головуючий у першій інстанції
Доповідач - бойко о.в.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня  2008  року

місто
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

бойко
о.в.,

суддів:

Лазоренка
м.і., мамонової о.є.,

при секретарі:

Пільгуй
Н.В.

з участю:
позивачки ОСОБА_1, її представника

ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новозаводського районного суду
м. Чернігова від 24 липня 2008 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання дитини, визнання угоди недійсною, поділ спільного майна
подружжя, визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 24 липня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково, а саме:  стягнуто з ОСОБА_3
аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 в
твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно, починаючи з 11 лютого 2008 року і до
досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивачка  не
погодилась з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог. В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова та прийняти рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на:  неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин
справи, які суд вважав встановленими;
порушення норм матеріального,
процесуального права.

Апелянт не погоджується з рішенням суду в
частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд не взяв до уваги низку важливих доводів та доказів, які
підтверджують правомірність вимог позивача щодо визнання недійсною угоди,
укладеної відповідачем 17 жовтня 2006 року про безкоштовну передачу
корпоративних прав у приватному підприємстві „Лубнижитлобудавтосервіс” ОСОБА_4.

Апелянт вважає, що судом помилково
зроблений висновок про те, що права власника на приватне підприємство
„Лубнижитлобудавтосервіс” були відчужені за письмовою згодою позивача, не
врахувавши того, що на укладення оспорюваної угоди про безкоштовну передачу
прав власника  позивачка не тільки не
надавала ніякої згоди, а взагалі не знала, що вона була укладена.

Також апелянт зазначає, що  оскільки ППФ „Лубнижитлобудавтосервіс” є її
спільною сумісною власністю з відповідачем, то рішення суду про відмову у
визнанні недійсною незаконної угоди про безкоштовну передачу корпоративних прав
на дане підприємство, а також вимог щодо визнання її співвласником з часткою 50
% даного підприємства, повністю позбавило її можливості претендувати на
отримання належної їй частки у підприємстві, що безперечно порушує її права та
обов'язки, та інтереси її дитини.

Вважає, що рішенням суду вона позбавлена
можливості реалізувати своє право,
передбачене ч. 1 ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина та
чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити,
змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про
визнання договору недійсним та визнання права власності на 50% підприємства,
задовольнивши ці вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних  підстав.

Відповідно до ст. 308  ЦПК України апеляційний суд відхиляє  апеляційну скаргу і залишає рішення без
зміни, якщо  визнає, що  суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального  і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з положень ст. 65 СК України і прийшов до висновку, що
права власника на приватне підприємство „Лубнижитлобудавтосервіс” були набуті
відповідачем ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з позивачкою і відчужені за її
письмової нотаріально засвідченої згоди, тобто оспорювана угода укладена у
відповідності до вимог законодавства.

Апеляційний суд погоджується з висновком
суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог
щодо визнання угоди недійсною та визнання позивачки співвласником з часткою 50
% ППФ „Лубнижитлобудавтосервіс”, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_1та
ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 107).

Відповідно до Статуту ППФ
„Лубнижитлобудавтосервіс”, зареєстрованого 07 лютого 2005 року, вбачається, що
власником і засновником вказаного підприємства є ОСОБА_3

Відповідно до угоди про передачу прав
власника (засновника) ППФ „Лубнижитлобудавтосервіс”, посвідченої приватним
нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17 жовтня 2006 року,
ОСОБА_3 склав з себе повноваження засновника і безкоштовно передав ОСОБА_4.
корпоративні права на володіння ПП Фірма „Лубнижитлобудавтосервіс”
(а.с.11).
В матеріалах справи (а.с. 29)  є
нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 про надання її чоловікові ОСОБА_3 згоди на
передачу корпоративних прав засновника ППФ „Лубнижитлобудавтосервіс”.

Позивачка вважає, що спірне підприємство
створювалось за сімейні кошти, є об”єктом права спільної сумісної власності
подружжя, а тому вона має право ставити питання про визнання угоди недійсною та
визнання її співвласником з часткою 50% цього підприємства відповідно до ст.ст.
60,61,69,70 Сімейного кодексу України.

Проте, дані вимоги позивачки не можуть
бути задоволені, оскільки, виходячи з норм ст.ст. 57, 61 Сімейного кодексу
України, ст. 52 ЦК України,  майно
приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об”єктом спільної
сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних
доходів від цієї діяльності.

Корпоративні права одного з подружжя, які
відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України є правами особи, частка
якої визначається в статутному фонді (майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації
та активів у разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші
правомочності, передбачені законом і статутними документами, належать тільки
цьому з подружжя та не можуть бути предметом поділу їх судом у будь-якій
частині.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав
для скасування рішення суду 1 інстанції про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 в частині визнання угоди недійсною та визнання позивачки
співвласником з часткою 50 % ППФ „Лубнижитлобудавтосервіс”.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308,
313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 24 липня 2008 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                        Судді: