overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
У х в а л а

іменем
україни

16 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Пшонки М.П.,                 Костенка А.В.,              Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ПП “Аптечний склад “Данфарм”, ТзоВ “Ваша
аптека”, виконавчого комітету Львівської міської ради, управління архітектури і
містобудування Львівської міської ради та Галицької районної адміністрації про
усунення перешкод у користуванні, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2007 року позов
задоволено. Зобов'язано ПП “Аптечний склад “Данфарм” та ТзоВ “Ваша аптека”
усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 приміщенням під літ. ІІІ площею 5,5
кв. м у будинку АДРЕСА_1 та привести зазначене приміщення у відповідність до
технічного паспорту від 6 грудня 1996 року та функціональному призначенню.
Стягнуто з ПП “Аптечний склад “Данфарм”, ТзоВ “Ваша аптека” солідарно на
користь позивача 16 грн. -витрат по оплаті судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2007  року рішення районного суду скасовано й
ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування  рішення апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права,
відсутні передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення апеляційного суду Львівської області від 10
вересня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Пшонка М.П.                         Костенко А.В.                  Прокопчук Ю.В.
У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

18 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Барсукової В.М.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Києво-Святошинської районної державної
адміністрації, Михайлівсько-Рубежівської сільської Ради, товариства з обмеженою
відповідальністю ”Агрофірма”Рубежівська” про визнання права на земельну частку
(пай) в порядку спадкування,

в с т а н о
в и л а:

У січні 2007 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись з зазначеним
позовом посилаючись на те, що їх батько ОСОБА_3 працював в радгоспі
“Рубежівський” з 4 жовтня 1967 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно наказу від
ІНФОРМАЦІЯ_1 був звільнений з роботи у зв'язку зі смертю. По вині КСП
“Агрофірма”Рубежівська” батько позивачів не був включений до списків осіб, які
мають право на отримання земельної частки (паю). Тому просять визнати за ними
право власності на земельну частку (пай) в розмірі 3,07 умовних кадастрових
гектара.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 25 травня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Київської області від 25 вересня 2007 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати
ухвалені у справі судові рішення , а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Доводи скарги висновків суду не спростовують. Підстав для їх скасування
не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення  Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 травня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 25 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

В.М. Барсукова
У х в а л а

іменем
україни

22 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Пшонки М.П.,                  Прокопчука Ю.В.,        Романюка Я.М., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ “Донецькобленерго” в особі
Докучаєвські районні електричні мережі про визнання недійсною угоди про
погашення суми боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 27 вересня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Докучаєвського міського суду від 4 червня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконною нарахування суми шкоди у розмірі 5 741
грн. 23 коп. за актом про порушення Правил користування електричною енергією
для населення від 25 березня 2007 року у відношенні ОСОБА_1 Визнано недійсною
угоду № 425 від 26 березня 2007 року про погашення суми боргу рівними частками,
укладену між сторонами. Зобов'язано відповідача повернути позивачці 710 грн.,
отриманні на виконання цієї угоди.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 27 вересня 2007 року
рішення міського суду скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування  рішення апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права,
відсутні передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення апеляційного суду Донецької області від 27
вересня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Пшонка М.П.                     Прокопчук
Ю.В.                               Романюк  Я.М.
У х в а л а

іменем
україни

22 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Пшонки М.П.,                  Прокопчука Ю.В.,        Романюка Я.М., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільської СЕС, треті особи - ДП
“Добропіллявугілля”, ВП “Шахта Білозерська”, Добропільське відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань, про внесення змін до акта
санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкту та санітарно-гігієнічну
характеристику умов праці позивача, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25
червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що
позивач працюючи в якості підземного прохідника 5 розряду і машиністом
гірничо-виїмочних машин 6 розряду УПР-2 відокремленого підрозділу “Білозерська”
ДП “Добропіллявугілля”, мав відповідне фізичне навантаження. Внесено відповідні
зміни до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2007 року
рішення міського суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування  рішення апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права,
відсутні передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення апеляційного суду Донецької області від 12
жовтня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Пшонка М.П.                     Прокопчук
Ю.В.                               Романюк  Я.М.
Справа № 2о-12/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня
2008 р.
Каланчацький районний суд Херсонської області в складі:  головуючого судді Прудкої Л.Г.

при секретарі Шаховій О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні
цивільну справу за заявою     ОСОБА_1про
встановлення факту належності правоустановлюючого документу,

в с т а н о в и в  :

Заявник ОСОБА_1звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити,
що договір купівлі-продажу житлового будинку, складений 07 вересня 1990 року
державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори,  належить їй.

Мотивуючи свої вимоги, заявник вказує, що в зв»язку з вирішенням питання
про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1виявилось, що в договорі
купівлі-продажу від 07 вересня 1990 р., згідно якого вона купила, а продавець
ОСОБА_2продала зазначений житловий будинок, державним нотаріусом зроблена
помилка: по-батькові вказано, що заявниця «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_1». Тоді ж
державним нотаріусом було виявлено цю помилку і він зробив виправлення у
написанні її по-батькові, написавши чорнилом замість букви «о» - букву «и» /на
російській мові/, однак це виправлення не затвердив своїм підписом та печаткою.
В зв»язку з цим цей договір не може вважатися дійсним при вирішенні питання про
продаж будинку заявницею.

Представник заінтересованої особи не заперечує проти встановлення
зазначеного юридичного факту.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення
належності правоустановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по-батькові,
місце і час народження якої, зазначені в документах, не збігаються з ім»ям,
по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у
свідоцтві про народження або паспорті.

Судом встановлено, що дійсно в договорі купівлі-продажу житлового
будинку від 07 вересня 1990 р.
по-батькові заявниці вказано на російській мові ОСОБА_3, що не  співпадає з записом  в паспорті - ОСОБА_1 .  Вказана помилка перешкоджає заявникові  оформити продажу зазначеного будинку чи
вчинити інші дії, які потребують нотаріального посвідчення угоди. Суд вважає,
що заява підлягає задоволенню, оскільки всі інші дані, зазначені в договорі
купівлі-продажу, співпадають з даними паспорту,
крім того, зазначені правоустановлюючі документи видано їй.

Керуючись ст.234, 256, 259
ЦПК України, суд

В и р і ш и в  :

Заяву ОСОБА_1про встановлення факту належності правоустановлюючого
документу задовольнити.

Встановити, що договір купівлі-продажу від 07.09.1990 року, складений
державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори, згідно якого
ОСОБА_2продала, а ОСОБА_1купила житловий будинок з надвірними забудовами і
спорудами /сараєм, колодязем/, розташований в сАДРЕСА_1на земельній ділянці
площею 0,15 га, за 12000 руб., за реєстровим № 1052, належить ОСОБА_1..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до 28 березня 2007 р.
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

Суддя :
Ухвала

Іменем України

12 лютого 2008 року

Первомайський районний суд
Автономної Республіки Крим

у
складі: головуючого - судді Забара Г.Я.

при
секретарі  Осіпової Н.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Первомайське

цивільну
справу за заявою  ОСОБА_1, заінтересовані
особи

Первомайська
селищна рада, ОСОБА_2 про встановлення факту

родинних
відносин,

встановив:

ОСОБА_1
звернулася  до суду з заявою, в якій
просить встановити той факт,

що
вона є донькою ОСОБА_3. Свої вимоги мотивує тим, що в її

актовому
запису про народження  помилково мати
вказана за дівочим прізвищем

ОСОБА_4,
хоча вона перебувала вже в шлюбі з ОСОБА_2, та і дівоче прізвище

вказано
невірно ОСОБА_4, а не ОСОБА_5. Встановлення факту має для неї юридичне

значення,
для оформлення прав на спадщину після її смерті.

У
судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала, заінтересовані особи не

заперечують
проти  ухвалення рішення про задоволення
заяви на підставі зібраних

та
оцінених доказів.

Суд
дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява

підлягає
залишенню без розгляду відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України. Судом

при
розгляді вказаної заяви встановлено, що виникає спір про право, який

вирішується  в порядку цивільного провадження. ОСОБА_1
звернулась з заявою про

встановлення
факту  для отримання спадщини після
смерті матері ОСОБА_3,

яка
заповіла свої  майно 18.01.1990 року в
рівних долях ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_3 померла  ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадщину
прийняла  ОСОБА_1 шляхом подачі заяви у
шестимісячний строк до

нотаріальної
контори, інші спадкоємці спадщину не прийняли. Таким чином,

встановлення
вказаного факту пов'язується з наступним вирішенням  спору про

право,
тобто у ОСОБА_1 виникає право на спадщину на ?
частини за

заповітом
і на ? ніким не прийнятої частини - за законом, і цей спір із

залученням
інших спадкоємців в якості відповідачів, підлягає розгляду в порядку

цивільного
провадження.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.  11, 60, 209,  235

Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту
родинних відносин

залишити
без розгляду.

Роз'яснити заявникові і іншим
заінтересованим особам  що вони вправі

подати
позов до місцевого районного суду на загальних підставах в порядку

позовного
провадження.

Рішення
може бути оскаржено в  апеляційному
порядку до Апеляційного суду

Автономної
Республіки Крим через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний

строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання

після
цього протягом 10 днів апеляційної скарги.

Головуючий
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26 лютого 2008 року                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі :

головуючого     -                  Прокопчука Ю.В.,

суддів :                                   Костенка А.В.,

Пшонки М.П.,

розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю
“Агро-Січ” до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю “Розумівське
Агро”, третя особа - Запорізька регіональна філія Державного підприємства
“Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по
земельних ресурсах” про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Запорізького
районного суду Запорізької області від 27 червня 2007 року у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 8 жовтня 2007 року апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю “Агро-Січ” в особі представника Білицького Євгена
Миколайовича на ухвалене у справі рішення залишено без розгляду у зв'язку з
пропуском строку на апеляційне оскарження.

У касаційній скарзі товариство з
обмеженою відповідальністю “Агро-Січ” просить скасувати ухвалу апеляційного суду
посилаючись на її необґрунтованість та порушення норм процесуального права, а
вирішення питання про прийняття апеляційної скарги передати до апеляційного
суду.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335
ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги
не дають підстав для висновку, що при розгляді справи суд допустив
порушення  норм процесуального права, які
передбачені ст. 338 ЦПК України, як підстави для зміни або скасування судових
рішень. Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ураховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю “Агро-Січ” відхилити.

Ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 8 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Cудді:

Ю.В.
Прокопчук

А.В.
Костенко

М.П. Пшонка
Рішення

Іменем України

01  лютого 2008 року.

Первомайський районний суд
Автономної Республіки Крим

у складі: головуючого - судді Забара Г.Я.

при секретарі Осіпової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Первомайське

цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту,

що має юридичне значення, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду

України у Первомайському районі АР Крим,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити

факт, що трудова книжка, видана міжвідомчою радою по культурі Первомайського

району 12.12.1968 року, належить їй. Свої вимоги мотивує тим, що у трудовій

книжці, виданій на її ім'я про роботу в художній майстерні, данні про її особу

не відповідають даним, вказаним у  актовому запису про народження та паспорту.

Так, згідно з паспортними даними вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. У

трудовій книжці  не вірно вказано 1952 року. На її запит до архіву надійшла

довідка, відповідно до якої художня майстерня ліквідована, архіви відсутні,

тому вона не має можливості іншим шляхом виправити вказано помилку.

Встановлення факту їй необхідно для призначення пенсії.

Заінтересована особа не заперечує проти задоволення заяви на підставі

зібраних та оцінених доказів.

Суд дослідивши надані сторонами докази, вивчивши матеріали справи, вважає, що

заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК України суд вправі

встановити факт належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім'я,

по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не

збігаються з  ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї

особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У трудовій книжці, виданій на ім'я заявника, данні про його особу не

відповідають даним, вказаним у  актовому запису про народження та паспорту, а

саме рік народження. Факт, про підтвердження якого просить заявник, має для

нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання пенсії, що

передбачено
Законом України „Про пенсійне забезпечення”.

Вказаний факт підтверджується наданими заявником доказами: копією паспорту,

трудової книжки, актового запису про народження, атестату, свідоцтва про

освіту, актового запису про шлюб,  архівною довідкою, показаннями свідка

ОСОБА_2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.  11, 60, 209, 212 - 215,

256, 259 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  трудової книжки, виданої
Первомайською міжвідомчою радою по

культурі 12.12.1968 року на ім'я  ОСОБА_1, 1952 року

народження.

Рішення може бути оскаржено в  апеляційному порядку до Апеляційного суду

Автономної
Республіки Крим через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний

строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання

після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Головуючий