Справа №2-92/08
РІШЕННЯ

іменем України

12 березня 2008 року                          Володимирецький
районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Іванків О.В.

при
секретарі Басик Г.Т.,

з участю
позивача ОСОБА_1,

представника
позивача ОСОБА_4

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної знищенням посівів в сумі 1000 грн.
та моральної шкоди, заподіяної нанесенням тілесних ушкоджень, в сумі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні
вимоги, пояснила, що відповідач в листопаді 2007 року самовільно переорав зроблені
нею посіви ріпи, знищивши їх, чим заподіяв позивачці матеріальну шкоду в сумі
1000 грн. Крім того, 27 листопада 2007 року ОСОБА_2 поблизу магазину в с.Липне
наніс їй удари  в голову, чим заподіяв
тілесні ушкодження та моральні страждання, які вона оцінює в 1000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позову не визнав, пояснив, що
він зайняв частину земельної ділянки, яка не належить ОСОБА_1 і використовував
її для власних потреб, а саме для сільськогосподарських насаджень. Що
стосується побиття ОСОБА_1, то 24.11.2007 року поблизу магазину він не наносив
ОСОБА_1 жодних ударів, однак під час сварки, яку розпочала з ним позивачка, з
метою припинити численні образи та наклепи, які вона висловлювала в його адресу
та в адресу членів його сім'ї та дітей, він відштовхнув ОСОБА_1 від себе, від
чого вона впала. Жодних тілесних ушкоджень позивачці не було заподіяно.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та
оцінивши інші докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку про
наявність підстав для часткового задоволення позову.

Так, у відповідності до ст.ст.156, 207, 211
Земельного Кодексу України шкода, втрати та збитки, спричинені порушенням
земельного законодавства, відшкодовуються власникам або користувачам земельних
ділянок.

Разом з тим, як вбачається з довідок, виданих
Красносільською сільською радою №№1307, 1308, 1309 від 26.12.2007 р., №26 від
04.02.2008 р., а також з довідки б/н, виданої СВК «Урожай», земельна ділянка в
урочищі «Під вербиною» захоплена ОСОБА_1 самовільно, і в користування у
встановленому законом порядку їй не надавалась. Будь-яких доказів правомірності
користування земельною ділянкою позивачка суду не надала.

За таких обставин, враховуючи, що у відповідності
до ст.212 Земельного Кодексу України відшкодування затрат, понесених за час
самовільного захоплення землі, не проводиться, суд приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди.

Судом також встановлено, що постановою
Володимирецького районного суду від 05 грудня 2007 року ОСОБА_2 притягнуто до
адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 51 грн. за дрібне
хуліганство, вчинене 24.11.2007 р. відносно гр.ОСОБА_1

Таким чином, у відповідності до вимог ст.61 ЦПК
України подія адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а
також факт вчинення цього правопорушення саме ОСОБА_2, доведені постановою
суду, і не підлягають додатковому доказуванню.

Сам відповідач також не заперечував того факту, що
24 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_1 поблизу магазину в с.Липне
відбувалась сварка, в ході якої сторони обзивали один одного нецензурними
словами, а пізніше, з метою припинити сварку, ОСОБА_2 відштовхнув від себе
ОСОБА_1

Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 про те, що їй було
заподіяно відповідачем удари та тілесні ушкодження спростовані дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Так, як вбачається з постанови ДІМ
Володимирецького РВ УМВСУ Нагорного В. від 30.11.2007 року, ОСОБА_1 відмовилась
від проходження судлово-мединого огляду на виявлення тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що 24 листопада 2007 року
біля 11 години ранку в с.Липне поблизу магазину ОСОБА_2 покликав ОСОБА_1 і
запропонував помиритись, тобто вирішити земельний спір, який виник між ними. У
відповідь на це ОСОБА_1 почала кричати в адресу ОСОБА_2, обзивати його
нецензурними словами, ображала його людську гідність, а також гідність його
дружини та дітей, поводила себе агресивно, на зауваження та прохання припинити
не реагувала. У відповідь на образи та лайку з боку ОСОБА_1, ОСОБА_2
відштовхнув її від себе, і також обізвав її нецензурним словом. Жодних ударів
ОСОБА_1  ОСОБА_2 не наносив, сварка
виникла виключно з ініціативи ОСОБА_1

Аналогічні пояснення дали в судовому засіданні
свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення
ОСОБА_2 по відношенню до позивачки винних
протиправних дій, а саме дрібного хуліганства, які призвели до
заподіяння позивачці ОСОБА_1 образи та моральних страждань.

У
відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі,
підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, при наявності вини.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку
про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 моральної шкоди.

При визначенні її розміру суд приймає до уваги
обставини вчинення правопорушення, а саме те, що ініціатором сварки була саме
ОСОБА_1, яка обзивала ОСОБА_2, наносила образи йому та його дітям.

З урахуванням викладеного суд вважає, що розмір
моральної шкоди, визначений позивачкою, не відповідає глибині та інтенсивності
її душевних страждань та ступеню порушення звичайних для особи життєвих
зв'язків.  Виходячи з вимог розумності,
справедливості та виваженості, суд приходить до висновку про наявність підстав
для  часткового задоволення позову в
частині стягнення моральної шкоди на суму 100 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року “Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди,
ст.15, 61, 209, 212 ЦПК України, ст.ст.156, 207, 211, 212 Земельного Кодексу України, суд, -

в  и  р
і  ш  и  в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 100 (сто) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору на
підставі ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені нею
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи
пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 (одна) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Рівненської області через районний суд. Заяву про апеляційне оскарження рішення
суду може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча: