У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 січня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання угоди
недійсною та визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа - відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних
осіб Жовтневого районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ
України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні
квартирою та встановлення фактів, що мають юридичне значення, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24
жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2006 року прокурор Жовтневого району  м. Дніпропетровська звернувся до суду з
заявою в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,                ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання недійсним укладеного 1 грудня 1997 року договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначену квартиру.
В заяві прокурор зазначав, що в січні 1996 року ОСОБА_1 видав на ім'я свого зведеного
брата - ОСОБА_2, довіреність, якою уповноважив останнього приватизувати на його
ім'я зазначену квартиру, однак той після приватизації квартири всупереч волі
ОСОБА_1 продав квартиру своїй матері ОСОБА_3 Посилаючись на те, що зазначена
угода укладена внаслідок зловмисної домовленості представника ОСОБА_1 з іншою
стороною -   ОСОБА_3, прокурор просив про
задоволення його заяви. ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов, у якому
просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування спірною квартирою,
та усунути перешкоди в користуванні нею шляхом зобов'язання відділу
громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого районного відділу
управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області
скасувати реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня                 2007 року заяву прокурора
задоволено, а у зустрічному позові ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня                 2007 року рішення суду першої
інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої
інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з передачею справи на новий
розгляд, апеляційний суд послався на те, що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, що мають значення для справи, не уточнив позовних вимог, не
попередив позивача за первісним позовом про наслідки вчинення чи не вчинення
процесуальних дій відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, що, як вважав суд
апеляційної інстанції, призвело до фактичного не розгляду судом першої
інстанції заявлених позовних вимог, які неможливо виправити ухваленням
додаткового рішення.

Однак, підстави, за якими апеляційний суд направив справу на новий розгляд
до суду першої інстанції, суперечать нормам процесуального права.

Так, відповідно до ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто неповноважним
суддею або складом суду; рішення ухвалено чи підписано не тим суддею, який
розглядав справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з осіб, які беруть
участь у справі, належним чином не повідомлених про час і місце судового
засідання; суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь
у справі; суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Згідно зі ст. 303 ч.2 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові
факти, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було
зумовлено поважними причинами.

На порушення ст.ст. 307, 311 ЦПК України апеляційний суд ухилився                  від виконання процесуальних
обов'язків, які покладені на нього при перегляді судових рішень. Посилання
апеляційного суду на розгляд судом першої інстанції не всіх вимог є
невмотивованим. Так, в ухвалі зазначено, що судом першої інстанції не уточнено
позовних вимог. Однак, апеляційний суд їх також не уточнив та дійшов передчасного
висновку про розгляд судом першої інстанції не всіх позовних вимог.

Таким чином, апеляційним судом порушено порядок апеляційного перегляду
судового рішення, що відповідно до п. 2 ст. 342 ЦПК України є підставою для
передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 336, п. 2 ст. 342, п. 6 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня                    2007 року скасувати і
передати справу на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Л. Сенін

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.
Охрімчук

Я.М. Романюк