Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

суддів:

Балюка М.І.,     Барсукової
В.М.,

Косенка В.Й.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до  ВАТ НАСК ”Оранта” про стягнення страхової  суми,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У вересні 2005 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 1 лютого 2002 року під час проходження служби в органах
внутрішніх справ з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого  його
28 травня 2002 року висновком МСЕК визнано інвалідом І групи із 100 %
втратою  професійної працездатності та
призначено й виплачено  страхову
суму  в розмірі  8000 грн.

Вважаючи, що  розмір страхової суми
обчислений неправильно, просив   стягнути
з ВАТ НАСК “Оранта” на його користь 112 330 грн. недовиплаченої   страхової суми.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 серпня 2006 року позов
задоволено. Стягнуто з ВАТ НАСК “Оранта” на користь позивача               112 330 грн. страхової  суми.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2007 року
рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 серпня 2006 року залишено без
змін.

У касаційній скарзі ВАТ НАСК ”Оранта” ставиться питання про скасування
рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалення нового рішення про
відмовлення в задоволенні позовних вимог, в зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна  скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи
позовні  вимоги ОСОБА_1 про
стягнення страхової суми, суди першої та апеляційної інстанції виходили із
того, що з  позивачем стався нещасний
випадок (дорожньо-транспортна пригода), внаслідок  якої він був визнаний інвалідом І групи та
йому встановлено 100 % втрату
професійної працездатності та відповідно до підпункту “а” пункту 2  Положення про порядок  та
умови державного обов'язкового
особистого  страхування  осіб
рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів  внутрішніх справ України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 (в редакції Постанови
Кабінету  Міністрів  України від 19  листопада 1992 року  № 627) в разі отримання травми  під
час проходження служби в органах внутрішніх справ при обставинах,
пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської
безпеки, боротьбі із злочинністю йому слід було нарахувати та виплатити ВАТ
НАСК “Оранта” страхові суми  в  розмірі
п'ятирічного  грошового утримання.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна,
оскільки  неправильне застосування судами
норм матеріального права призвело до неправильного  вирішення справи.

Відповідно до положень підпункту “б” пункту 2 Положення
про порядок  та  умови державного обов'язкового  особистого
страхування  осіб  рядового, начальницького та  вільнонайманого складу  органів і
підрозділів  внутрішніх справ
України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1991
року № 59 (в редакції Постанови Кабінету
Міністрів  України від 19  листопада 1992 року № 627) особам рядового,
начальницького та   вільнонайманого
складу органів і  підрозділів  внутрішніх справ  у разі
загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва),
захворювання, одержаних  у  період
проходження служби страхові
суми  виплачуються в розмірі  залежно від ступеня втрати працездатності, що
визначається  у процентному   відношенні
до  загальної   суми
страхування  на  випадок
загибелі  або  смерті.

Суди, при винесенні рішення не звернули уваги на те, що відповідно до  висновку по матеріалам службового
розслідування від 1 березня 2002 року, затвердженого заступником начальника
УМВС України в Закарпатській  обласні,
позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження саме під час  проходження служби при зазначених обставинах.
Доказів про отримання позивачем травми при виконанні службових обов'язків,
пов'язаних із безпосередньою участю в
охороні громадського порядку і
громадської  безпеки, боротьби
із  злочинністю судами не надано,  що й не дає правових підстав для визначення
розміру страхової суми відповідно до п.п. “а” п. 2  вищезазначеного  Положення та
до  стягнення  з
відповідача  недовиплаченої  страхової суми.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної
інстанції  підлягають скасуванню із
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні  позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 336, 341 ЦПК України , колегія  суддів

в и р і ш и л а

Касаційну скаргу ВАТ НАСК ”Оранта”
задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 серпня 2006 року та  ухвалу апеляційного суду Закарпатської
області від 25 січня 2007 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ НАСК ”Оранта” про стягнення страхової  суми.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                Л.І.Григор'єва

Судді:                                                                          М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.Г.
Данчук

В.Й.Косенко