У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

30 січня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової
палати у цивільних справах

Верховного Суду України
в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання
договору дарування квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Зазначав, що 8 лютого 2005 року між ним та
його онукою ОСОБА_2 було  укладено  договір дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_3. Підписуючи цей договір, він діяв під впливом помилки стосовно прав та
обов'язків сторін, оскільки вважав, що буде і надалі проживати в спірній
квартирі, а відповідачка надаватиме йому довічне матеріальне забезпечення.
Скориставшись його необізнаністю, онука запропонувала укласти договір
дарування, який він просив суд визнати недійсним, виселити з квартири сторонніх
осіб та вселити його у спірну квартиру.

Рішенням Дніпровського районного суду міста
Києва від 17 липня 2006 року позов задоволено:
укладений  між  сторонами договір дарування квартири АДРЕСА_1
визнано недійсним.

Додатковим рішенням Дніпровського районного
суду міста Києва 18 січня 2007 року виселено зі спірної квартири сторонніх осіб
та вселено в цю квартиру ОСОБА_1.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15
березня 2007 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення,
яким  в задоволенні позову про визнання
договору дарування квартири недійсним відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги представник
позивача посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення
в силі рішення місцевого суду.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судові рішення апеляційного суду ухвалені з порушенням норм процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, ухвалами Апеляційного суду міста Києва
від 4 вересня 2006 року апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення місцевого суду
була прийнята до провадження апеляційної інстанції, а справа призначена до
розгляду на 10 жовтня 2006 року (а.с. 152,153).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10
жовтня 2006 року, підписаною всім складом колегії суддів, апеляційну скаргу
ОСОБА_2 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.
162-164).

За
наслідками службової перевірки, проведеної за розпорядженням голови
апеляційного суду, з'ясовано, що фактично в судовому засіданні апеляційного
суду 10 жовтня 2006 року було вирішено питання про повернення справи до суду
першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, а ухвала колегії суддів
щодо вирішення апеляційної скарги по суті була підписана та підшита до
матеріалів справи внаслідок технічної помилки (а.с. 177-179).

В зв'язку з цим до матеріалів справи долучено
ухвалу апеляційного суду від 10 жовтня 2006 року про повернення справи до
місцевого суду для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення (а.с.
181), а на ухвалі від 10 жовтня 2006 року про залишення рішення місцевого суду
без змін суддею одноособово зроблено надпис "документ недійсний".

Відповідно до змісту ч. 2 і 7 ст. 209 ЦПК
України, рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій
кімнаті суддею, а в разі колегіального розгляду - суддями, які розглядали справу;
виправлення в рішеннях і ухвалах повинні бути застережені перед підписом судді.

Виправлення описок у судовому рішенні
вирішується в порядку передбаченому ст. 219 цього Кодексу, а перегляд судового
рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами -  в порядку визначеному главою 4 розділу V ЦПК
України.

Таким чином, ухвала Апеляційного суду міста
Києва від 10 жовтня 2006 року про залишення рішення місцевого суду без змін
визнана недійсною в позапроцесуальному порядку.

За таких обставин, апеляційний суд не мав
процесуальних повноважень для повторного перегляду рішення місцевого суду, а
тому ухвалене ним рішення від 15 березня 2007 року не можна визнати законним й
обґрунтованим.

Оскільки ухвала апеляційного суду від 10
жовтня 2006 року про залишення рішення місцевого суду без змін була прийнята з
порушенням порядку ухвалення судових рішень, встановленого ст. 209 ЦПК України,
і  не проголошувалася в судовому
засіданні, вона підлягає скасуванню, як незаконна.

При повторному перегляді рішення місцевого
суду апеляційному судові слід провести необхідний обсяг підготовчих дій,
призначити справу до розгляду і вирішити справу з дотриманням вимог
процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 336, 368  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 15
березня 2007 року та ухвалу цього суду про перегляд рішення місцевого суду від
10 жовтня 2006 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до того ж
апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Ю.Л. Сенін

Я.М. Романюк