Справа №  2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

09.06.2008 року
м. Запоріжжя

Коммунарській районний суд в складі:

головуючого судді                       Семікіна В.В.

при секретарі                                Семенчук В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника
позивачаОСОБА_2, 3-ї особи ОСОБА_3, представника 3-ї особи   ОСОБА_4,

розглянувши|розгледівши| у
відкритому|відчиненому|  судовому засіданні в залі суду справу|річ| за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_5,з-я особа ОСОБА_3 про   визнання договору купівлі-продажу
дійсним  та визнання права власності на  автобус, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом,  в якому зазначив, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належав автобус
пасажирський, марки Фольцваген LT 35, білого кольору, 2002
року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2, зареєстрований у Запорізькому МРЕВ-1 ДАІ ГУ
УМВС України, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3. Так як мікроавтобус
йому став непотрібний, він вирішив його продати.

13 вересня 2006 р. між
позивачем та ОСОБА_5 відбулася домовленість про купівлю-продаж автобуса та про його ціну , який оцінили в суму в 106 323, 00
грн., що еквівалентно 21 000 доларів США.

Також  домовились
про інші істотні умови вчинення правочину, порядок розрахунку, користування автобусом, оформленню документів на право власності
та інше.

Згідно
домовленості, ОСОБА_5 передає автобус позивачу  в розпорядження та користування й надає  довіреність
на право керувати та розпоряджатися належним йому, ОСОБА_5 автобусом пасажирським Фольцваген  після сплати останньої суми боргу по
кредитному договору з Банком «Біг Енергія».

13.09.06     року
позивач повинен був  передати ОСОБА_5
гроші за куплений автобус  в розмірі 15
000 грн.

Решту суми грошей,
а саме - 91 326,00 грн., позивач повинен був
сплачувати щомісяця в розмірі 2 880 грн. на розрахунковий рахунок Запорізької територіальної філії
ВАТ Банку   «Біг Енергія» замість
ОСОБА_5, так як між відповідачем та
банком був укладений кредитний договір, згідно якому мікроавтобус марки
Фольцваген , був предметом застави,
про що свідчить лист банку за № 1314 від 01.06.07 р.

Договір купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_5 та
ОСОБА_1  вчинили 13.09.06 року.

В виконання договору купівлі-продажу автобусу
позивач  передав ОСОБА_5 гроші в розмірі
15 000 грн., а ОСОБА_5 передав йому  автобус
пасажирський, марки  Фольцваген,
документи і ключі від нього, позивач  прийняв автобус і почав ним користуватися, що
підтверджується розпискою ОСОБА_5 від 21.02.08
р.

30.05.07 року позивач
сплатив останню суму боргу по кредиту ОСОБА_5 і звернувся до нього з
проханням переоформити на нього
автобус. Відповідач  обіцяв зробити це
найближчим часом, але так і не оформив.

12.06.07     р.  надав
відповідач надав ОСОБА_1
довіреність  на  керування
та  розпорядження  автобусом.

В зв'язку з тим, що позивач  виконав всі умови  домовленості , він  в жовтні 2007 р. знову звернувся з проханням до ОСОБА_5 посвідчити угоду нотаріально.
Відповідач погодився  оформити договір купівлі-продажу автобуса пасажирського, марки
Фольцваген нотаріально, але пояснив,, що не може цього зробити по незалежним від нього обставинам, а
саме  внаслідок  того, що по цивільній справі ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу у забезпечення позову  судом був накладений арешт  на автобус Фольцваген, реєстраційний НОМЕР_2, тому
договір купівлі-продажу не може бути посвідченим нотаріально.

Так як ОСОБА_5
ухиляється від нотаріального посвідчення договору  купівлі-продажу  автобусу , позивач просив визнати
дійсним  договір купівлі-продажу цього
автобусу та  визнати за ним право
приватної власності  на  автобус
марки Фольцваген LT 35, білого кольору, 2002
року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2,  .

У судовому засіданні  позивач та його представник  наполягала на позові, надавши пояснення,
аналогічні викладеним у позовній заяві..

Відповідач позов визнав
у повному обсязі, що підтвердив і у письмової заяві.

З-я особа ОСОБА_3. та його представник
просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне.

Позивач надав  суду копію
генеральної довіреності  на
розпорядження автобусом  та розписку від
21.02.2008 року, які не є  доказами
укладення договору купівлі-продажу автобусу. Крім того, вважають, що таким
чином відповідач бажає уникнути цивільно-правової відповідальності щодо
погашення боргу перед ОСОБА_3 по договору позики на підставі винесеного рішення
суду, який у забезпечення позову наклав арешт на  предмет спору.

Розглянувши справу, суд вважає, що
у задоволені позовних вимог необхідно відмовити на підставі наступного.

Як встановлено судом з пояснень сторін та
досліджених доказів, ОСОБА_5 є власником автобуса
пасажирського, марки Фольцваген LT 35, білого кольору, 2002
року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2, зареєстрований у Запорізькому МРЕВ-1 ДАІ ГУ
УМВС України, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3. (а.с.6)

Згідно розписки від 21.02.2008 року
відповідач продав належний йому автобус пасажирський  ОСОБА_1 в рахунок погашення останнім
заборгованості  ОСОБА_5 перед банком «Біг
Енегія». (а.с.8,9).

Між тим , згідно досліджених
матеріалів цивільної справи №2- 3036 07 , 31.10.2007 року  заочним рішенням Комунарського районного
суду, яке набрало чинності,  з ОСОБА_5 на
користь  ОСОБА_3 стягнуто суму
заборгованості  в розмірі -98 897 грв.

У забезпечення цього позову на майно
ОСОБА_5., в тому числі на автобус пасажирський , який є предметом розгляду цієї
справи, ухвалою суду від 03.08.2007 року
накладено арешт. (а.с.10).

Як пояснив ОСОБА_3., рішення суду
знаходиться на виконанні в ВДВС Комунарського РУЮ, майна, на яке накладено
арешт  ледве достатньо для  погашення заборгованості ОСОБА_5

Відповідач не заперечував ,що
рішення  суду на користь  ОСОБА_3 не виконано,  та того, що він знав про накладення арешту на
його майно ,в тому числі і на автобус Фольцваген  в 2007 році.

Тому доводи позивача про ухилення
ОСОБА_5  від нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу автобусу безпідставні.

Між тим,  21.02.2008 року відповідач надав  розписку позивачу про  продаж йому автобуса Фольцваген LT 35, реєстраційний НОМЕР_2.

Позивач , який знав про знаходження
автобусу під арештом , з позовом в порядку ст.59 Закону України»Про виконавче
провадження» не звертався.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим  актам цивільного  законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

Аналізуючи  досліджені докази у сукупності , суд доходить
до висновку, що відповідач ОСОБА_5 уклавши договір  з позивачем про продаж йому автобуса, який
знаходиться під арештом, здійснив правочин, зміст якого суперечить як ЦК
України, так і Закону України «Про виконавче провадження».

Тому немає підстав як визнавати  такий договір дійсним, та, як наслідок , і
право власності на автобус за ОСОБА_1.

Керуючись ст. 203 ЦК України, ст.ст.  212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШІВ :

У задоволенні  позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, з-я особа
ОСОБА_3  про   визнання договору купівлі-продажу автобусу
дійсним  та визнання права власності
на  автобус марки Фольцваген LT 35, білого кольору, 2002 року випуску, шасі (кузов,
рама, коляска) НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2, - відмовити.

Заява про апеляційне  оскарження
рішення  може бути подана  протягом 10 днів  з дня проголошення рішення .Апеляційна скарга
на рішення  суду може бути подана  протягом двадцяти днів  після подання
заяви на апеляційне оскарження.

Суддя: