УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

9 квітня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного підприємства
(далі - ДП) радгосп-завод “Ужгородський”, третя особа - Оноківська сільська
рада, про зміну договору найму житлового приміщення та виселення; за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ДП радгосп-завод “Ужгородський”, про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

У червні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ДП радгосп-завод
“Ужгородський” про зміну договору найму житлового приміщення та виселення відповідачки з квартири. Зазначав, що спірна двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була отримана згідно рішення
Ужгородського райвиконкому № 221 від 10 серпня 1984 року на сім'ю з трьох осіб
- на позивача та його батьків. Після смерті батька в спірній квартирі згідно
довідки Ф-3 були прописані та проживали 2 особи - він та його мати.

У кінці 2002 року на прохання його племінниці ОСОБА_2 він
дозволив її тимчасове проживання у спірній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати, ОСОБА_3, померла.

Звернувшись до ДП радгоспу-заводу “Ужгородський” з заявою
про оформлення на нього договору найму спірної квартири, він дізнався, що з 16
березня 2004 року в квартирі усупереч вимогам закону зареєстрована відповідачка
ОСОБА_2, письмової згоди на вселення та реєстрацію якої він ніколи не давав.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив
виселити ОСОБА_2 зі спірної квартири, зняти її з реєстраційного обліку та
укласти з ним договір найму спірної квартири.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов до
ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування спірним жилим
приміщенням з підстав ст. 107 ЖК України, посилаючись на те, що з 1999 року він
зі своєю дружиною та донькою постійно мешкає в АДРЕСА_2.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2004
року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23
листопада 2004 року, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано реєстрацію ОСОБА_2 неправомірною, знято її з реєстраційного
обліку та виселено зі спірного приміщення без надання іншого житла, зобов'язано ДП радгосп-завод “Ужгородський” переукласти з ОСОБА_1 договір найму жилого
приміщення. У задоволені
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_2 та заступник прокурора Закарпатської області в її інтересах просять скасувати
постановлені рішення судів, посилаючись на порушення судами норм процесуального
права, і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. ДП радгосп-завод “Ужгородський” приєдналося до касаційної
скарги прокурора.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 338 ЦПК України
судове рішення підлягає обов'язковому
скасуванню з передачею справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за
відсутності будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не
повідомлених про час і місце судового засідання.

Як убачається з матеріалів справи, у порушення вимог ст.
172 ЦПК України (1963 року) судом першої інстанції справу розглянуто у
відсутності відповідача ДП радгосп-завод “Ужгородський”, третьої особи -
Оноківської сільської Ради (а.с. 59). У справі відсутні будь-які дані про
належне їх повідомлення про час і місце слухання справи відповідно до статей
90-94 ЦПК України (1963 року).

Розглянувши справу у відсутності одного з відповідачів та
третьої особи, суд допустив суттєву неповноту в з'ясуванні дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах.

Зокрема, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та
виселяючи ОСОБА_2 зі спірного жилого приміщення, суд виходив з вимог ст. 116 ЖК
України, якою передбачено виселення із самовільно занятих жилих приміщень, хоча
зазначеними обставинами позивач свої вимоги не обґрунтовував. Крім того, з
приєднаних до касаційної скарги документів вбачається, що 11 травня 2004 року
на спірне жиле приміщення ОСОБА_2 видано ордер (а.с. 132).

Указані порушення суду першої інстанції апеляційний суд
залишив поза увагою.

За таких обставин постановлені судові рішення не можуть
залишатися в силі й підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та заступника прокурора Закарпатської області задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 27 липня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 23 листопада 2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка