Справа № 2-47/2008 рік
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 лютого 2008 року м. Первомайський
Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого: судді Библів С.В. при секретарі Герасименко Н.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
В судовому засіданні позивачка та її представник за довіреністю адвокат ОСОБА_6 наполягли на задоволенні позову та додали, що за позовом має відповідати саме відповідач ОСОБА_2, оскільки керував він на підставі довіреності трактором, який належить на праві власності ОСОБА_3, тому на задоволенні позову відносно ОСОБА_3 не наполягають.
ОСОБА_3 не з`явився до судового засідання, хоча судом було вжито всіх можливих заходів, щодо його повідомлення про час та місце розгляду справи. ОСОБА_2 також у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав судові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що не може бути відповідачем за даним позовом, оскільки на час ДТП перебував у трудових відносин з власником трактора ОСОБА_3, тому згідно діючого законодавства відповідачем має бути саме ОСОБА_3 Про причини неявки в судове засідання судові ОСОБА_2 не повідомив та не надав заяви про відкладення розгляду справи, тому суд, отримавши згоду сторони позивачки вирішив розглядати справу заочно, що не суперечить положенню ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивачку, її представника, показання свідків, а також вивчивши заяву відповідача ОСОБА_2, дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, а також кримінальної справи Нововодолазького районного суду Харківської області, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини:
Відповідач ОСОБА_2 у своїх запереченнях на позов посилається на те, що не може бути відповідачем у справі через те, що керував трактором, який належить на праві власності ОСОБА_3, з яким той перебував у трудових відносинах і згідно чинного законодавства не може вважатися володільцем транспортного засобу та відповідачем у справі.
Вказані ОСОБА_2 доводи суд вважає неприйнятними, виходячи з наступного:
відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб;
трактор є джерелом підвищенної небезпеки, а згідно ч.2 вказаної статті Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.);
на ухвалу суду від 13 листопада 2007 року про витребування доказів у ОСОБА_2 - трудової книжки, останній її не надав, у судове засідання не прибув без поважних причин, натомість, надав письмову заяву про те, що працював з ОСОБА_3 по усній домовленості, виконував сільськогосподарські роботи та отримував зарплату.
Суд вважає викладені пояснення у своїй заяві ОСОБА_2 непереконливими. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У зв`язку із цим, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 не перебував з ОСОБА_3 у трудових відносинах, бо жодним доказом цього судові він не довів і, навпаки, своїми неявками до суду без поважних причин наводить суд на думку про небажання надавати докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що за позовом має відповідати ОСОБА_2, а не ОСОБА_3, бо ОСОБА_2 керував належним відповідно до тимчасового реєстраційного талону (т.1 а.с.63 кримінальної справи) ОСОБА_3 трактором згідно довіреності на право керування, копія якої є в матеріалах кримінальної справи № 1-58/2007 р. Нововодолазького районного суду Харківської області (а.с.62).
У Постанові Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди зазначено, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Викладене повторюється і в ст.1166 ЦК України.
Неправомірність дій відповідача ОСОБА_2 встановлена постановою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 квітня 2007 року у кримінальній справі № 1-58/2007 про закриття провадження з нереабілітуючих підстав, а саме - у зв`язку із застосуванням акту амністії. З тексту постанови вбачається, що вина у протиправних діях під час ДТП ОСОБА_2 визнана і наслідки у виді смерті сина потерпілої ОСОБА_1. настали саме через дії відповідача ОСОБА_2 внаслідок порушення ПДР України, який в попередньому судовому засіданні у кримінальній справі сам заявив про застосування до нього акту амністії. Пояснив, що повністю розуміє всі наслідки застосування амністії, що застосування до нього Закону України Про амністію не звільняє його від цивільно-правової відповідальності. Постанова суду ніким не оскаржувалася та набрала чинності. Позивачка ОСОБА_1 згідно постанови слідчого від 25 грудня 2003 року визнана потерпілою у кримінальній справі № 1-58/2007 р. Нововодолазького районного суду Харківської області (а.с.87, т.1 вказаної кримінальної справи).
Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріальні збитки, завдані позивачці ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь останньої в повному обсязі, а це : витрати на придбання пам`ятника та деталей до нього у сімі 2340 грн., а також огорожі на могилу в сумі 200 грн., що підтверджується рахунками (а.с.21-22) та квитанціями про сплату (а.с.8-9,14).
Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
У Постанові Пленуму Верховного суду України № N 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивачки з ОСОБА_2 підлягають стягненню всі понесені останньою судові витрати
Керуючись ст.ст. 3,10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1201 ЦК України, суд -
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. державне мито у сумі 59 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн.
Позовні вимоги щодо ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Відповідачі мають право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя