№ 6-50/08
МІСЬКИЙ СУД
В Т О Н О М Н О Ї   Р Е С П У Б Л І К
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А І Н И

21 березня 2008 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у
складі: головуючого - судді Бондаренко Г.М., при
секретарі - Сизих Є.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ялти цивільну справу за скаргою
Гурзуфської селищної ради до державного виконавця відділу державної виконавчої
служби Ялтинського міського управління юстиції про скасування постанови про
накладення штрафу,

в с т а н
о в и в :

Гурзуфська селищна рада звернулася до суду зі
скаргою про скасування постанови головного державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції ОСОБА_1 від
05 лютого 2008 року про накладення штрафу у розмірі 170,00 грн. на місцеву раду
в особі Гурзуфського селищного голови. Мотивуючи свої вимоги, представник
заявника зазначив, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого
провадження та проведення виконавчих дій є незаконними у зв'язку з поданням
представленим органом місцевого самоврядування апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції, на підставі якого виконавче провадження було відкрито.

У
судовому засіданні представник скаржника вимоги селищної ради підтримав у
повному обсязі та пояснив, що рішення Ялтинського міського суду  від 24 липня 2007 року у цивільній справі №
2-1400/07 не набрало законної сили, тому притягнення селищного голови до
відповідальності за його невиконання є несвоєчасним.

Державний
виконавець скаргу не визнав і пояснив, що при відкритті виконавчого провадження
та здійсненні виконавчих дій, приписи законодавства, яке регулює порядок
виконання судових рішень, ним порушені не були.

Вислухавши
пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, вивчивши надані
докази, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов наступних
висновків.

Згідно
з частиною 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень органів державної влади. В цьому відношенні не може
бути будь-яких обмежень або виключень, оскільки частина 2 ст. 124 Конституції
України зазначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які
виникають у державі. Це положення було розкрите у ст. 85 Закону України «Про виконавче
провадження», яка встановлює право сторін оскаржити незаконні рішення посадових
осіб державної виконавчої служби.

У
відповідності до частини 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу»
державний виконавець є представником влади, який здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем України, у порядку, передбаченому законом.
Отже, виконавець являється самостійною процесуальною особою. З огляду на це,
Гурзуфська селищна рада мала конституційні та законні підстави звернутися
безпосередньо до суду зі скаргою на його рішення.

Частина 2
ст. 19 Конституції України містить імперативне правило, згідно з яким посадові
особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Цей конституційний
припис знайшов відображення у частині 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче
провадження», зі змісту якої випливає, що державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у точній відповідності із законом, не
допускаючи у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних або
юридичних осіб.

Під
час розгляду справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

24
липня 2007 року Ялтинський міський суд ухвалив рішення у цивільній справі, яким
зобов'язав Гурзуфську селищну раду видати ОСОБА_2. державний акт на право
власності на земельну ділянку.

Виконавчий
лист, виданий на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, відповідав
правилам, встановленим ст.ст. 368, 369 ЦПК України і ст.ст. 3, 19 Закону
України «Про виконавче провадження», та був поданий стягувачем з дотриманням
встановленого строку і територіальної юрисдикції.

Головним
принципом виконавчого провадження, який визначений ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» та ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»,
- є своєчасне, неупереджене й повне виконання рішення суду.

Судом
встановлено, що державним виконавцем не була порушена процедура відкриття
виконавчого провадження, яка детально регламентується ст. 24 Закону України
«Про виконавче провадження» і п. 3 Інструкції про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року.

Виконуючи
покладені на неї обов'язки, головний державний виконавець ОСОБА_1. у триденний
строк з дня надходження виконавчого документа ухвалила постанову про відкриття
виконавчого провадження, в резолютивній частині якої встановила термін для
добровільного виконання рішення, що повністю відповідає змісту частини 2 ст. 24
зазначеного Закону. Ця постанова представником Гурзуфської селищної ради
оскаржена не була.

Оскільки
боржник добровільно у встановлений строк рішення суду не виконав, державний
виконавець у відповідності до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження»
невідкладно розпочав його примусове виконання.

Ст. 76
цього Закону, регулюючи загальні умови виконання рішень, за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні дії, встановлює, що у разі невиконання
боржником - посадовою особою без поважних причин вимог державного виконавця,
він застосовує штрафні санкції у розмірі від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в порядку, передбаченому ст. 87
Закону України «Про виконавче провадження».

З
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які надані в п. 19 постанови «Про
практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і
посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого
провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року,
вбачається, що таке накладення штрафу є не адміністративним стягненням,
а санкцією за невиконання законних вимог державного виконавця.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. правильно визначений розмір накладеного на боржника
штрафу, сума якого узгоджується з п. 22.5 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», зі змісту якого випливає, що у випадку якщо норми законів
містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування
використовується сума у розмірі 17,00
гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у
частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума
неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної
пільги.

Суд бере
до уваги, що у відповідності до частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доводи
заявника щодо реалізації Гурзуфською селищною радою права апеляційного
оскарження рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження, не
знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до частини 3 ст. 297 ЦПК
України у випадку прийняття апеляційної скарги до розгляду, суддя-доповідач
повинен постановити про це ухвалу. Представник селищної ради ні ухвалу про
поновлення строків для апеляційного оскарження, ані ухвалу про прийняття
апеляційної скарги до розгляду надати у судовому засіданні не зміг.

Отже,
перевіривши оскаржувану постанову, суд дійшов висновку, що при її ухваленні
державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством, а постанова про притягнення до
відповідальності Гурзуфського селищного голови прийнята з метою, з якою
виконавцю надані повноваження, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин,
безсторонньо, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням рівності
перед законом та необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів інших осіб і відповідно до цілей, на досягнення яких
спрямовані повноваження посадових осіб державної виконавчої служби.

Частина 3
ст. 387 ЦПК України зазначає, що у випадку якщо оскаржуване рішення,  було прийнято відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця, а права та свободи заявника порушені не були,
суд повинен постановити ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст.ст. 3, 5, 7,
18, 19, 21, 24, 30, 76, 85, 87 Закону України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 386, 387 ЦПК України, п. 3 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15
грудня 1999 року, п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року, суд

у х в а л и в :

У задоволенні скарги Гурзуфської селищної
ради до головного державного виконавця  відділу державної виконавчої служби
Ялтинського міського управління юстиції ОСОБА_1 про скасування постанови про
накладення штрафу від 05 лютого 2008 року відмовити.

Ухвала
може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'яти днів з дня її
проголошення шляхом подання до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
через Ялтинський міський суд заяви про апеляційне оскарження з наступним
поданням протягом десяти днів апеляційної скарги у порядку, передбаченому
ст.ст. 293-296 ЦПК України.

У разі
подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я -