Справа № 22ц-1567/2008 Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна Доповідач - Позігун М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 вересня 2008 року м. Чернігів
Апеляційний суд Чернігівської області у складі:
головуючого: Позігуна М.І.
суддів: Шемець Н.В.,Редьки А.Г.
при секретарі:Рачовій І.І.

з участю: ОСОБА_2 та її представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 липня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав-

в с т а н о в и в:

В червні 2008 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем з 15.09.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. 12.02.2004 року шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Припинили вони проживати однією сім'єю після народження доньки, з ІНФОРМАЦІЯ_1. Постановою місцевого суду м. Прилуки від 15.08.2002 року з відповідача в примусовому порядку стягувалися аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання ОСОБА_3. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28.08.2007 року розмір аліментів був зменшений до 1/6 частини заробітку. З часу народження доньки, відповідач не турбувався ні про фізичний її стан, ні про духовний розвиток, і взагалі не цікавився її життям. З цього приводу позивачка змушена була звернутись до органу опіки та піклування Прилуцької міської ради із заявою, в якій повідомила, що ОСОБА_1 не бере участі у вихованні дитини, не підтримує з нею родинних стосунків. На засіданні органу опіки, викладені нею факти відповідач підтвердив, однак заперечував проти позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що він сплачує аліменти. У підтвердження своїх вимог позивачка також надала суду характеристику на малолітню ОСОБА_3, видану дошкільним навчальним закладом № 8, відповідно до якої всі обов'язки по вихованню доньки виконує мати, а батько жодного разу до дитячого навчального закладу не приходив. Вважає, що всі перелічені факти дають підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. В обгрунтування вимог позивачка послалась на положення п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, згідно яких батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 липня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 задоволено. Суд позбавив батьківських прав ОСОБА_1. Стягнуто з відповідача 8 грн. 50 коп. судового збору та 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно - технічного забезпечення на користь держави. Суд встановив, що малолітня донька ОСОБА_3 проживає з матір'ю - позивачкою по справі, яка створює дитині всі належні умови для життя, розвитку, виховання. Відповідач, навпаки, з 2004 року жодного разу не зустрічався і не спілкувався з дочкою, чого і сам не заперечував. Поясненнями свідків також було встановлено, що відповідач не цікавився дитиною, не знав в якому дитячому закладі вона перебуває. Таким чином, суд прийшов до висновку, що факт ухилення ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на те, що він не відмовлявся від участі у вихованні дочки, а навпаки, позивачка на грунті особистих неприязних відносин, які склалися між ними в період розірвання шлюбу та після цього, не дозволяла йому та його батькам зустрічатися з дитиною. З цього приводу батьки відповідача звертались до органу опіки та піклування Прилуцької міської ради з заявою про вирішення питання встановлення зустрічей з дочкою. Вважає, що суд порушив положення ст. 155 ч.2 Сімейного кодексу України, в силу яких батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, при вирішенні питання спілкування з дитиною або питання про позбавлення батьківських прав, суд повинен виходити не з інтересів батьків, а з інтересів та захисту прав дитини. Також, апелянт зазначив, що він не ухилявся від спілкування з дитиною, це позивачка створювала перешкоди у спілкуванні. Тобто, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними, залишились не встановленими.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду залишити без змін. Зазначила, що всі перелічені в судовому рішенні факти свідчать про свідоме ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Вислухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Приймаючи по справі рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, суд прийшов до висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, що також підтвердилось поясненнями представника органу опіки і піклування Прилуцької міської ради та поясненнями свідків про те, що ОСОБА_1 за останні чотири роки не робив жодної спроби для спілкування з дочкою, не знав в якому дитячому закладі вона перебуває, не цікавився станом розвитку дитини. При цьому суд застосував норми ст.ст. 152, 155 Сімейного кодексу України, згідно яких права дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, а ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Проте, вірно встановивши фактичні обставини справи, суд прийшов до невірного висновку щодо наявності правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, за обставин які склалися між сторонами - батьками та з урахуванням інтересів самої малолітньої дитини.

Ст. 150 СК України визначає обов'язки батьків щодо дитини. Вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2001 року, 12.02.2004 року шлюб був розірваний. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне проживання однією сім'єю було припинено у ІНФОРМАЦІЯ_1. Дівчинка залишилась проживати з матір'ю і проживає з нею зараз.

Як вбачається із пояснень позивачки, лише вона, як одна з батьків турбується про розвиток ОСОБА_3, як фізичний, так і моральний, яка знаходиться на утриманні матері, саме мати забезпечує дитину всім необхідним. Відповідач, з того часу, як вони стали проживати окремо, жодного разу не поцікавився життям доньки, не турбувався про неї взагалі, лише за рішенням суду сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини від свого заробітку.

В своїх поясненнях до апеляційної скарги відділ у справах дітей Прилуцької міської ради висловив думку про те, що у 2002 році батьки відповідача звертались до органу опіки та піклування з приводу визначення годин побачень з ОСОБА_3, оскільки позивачка перешкоджала їм спілкуватись з дитиною, і відповідно до висновку органу опіки та піклування від 10.12.2002 року ОСОБА_1 та його батькам були визначені години побачень, але спілкування з дитиною фактично не відбувалось. 14.07.2008 року, після того, як даний спір вже перебував у провадженні Прилуцького міськрайонного суду, відповідач звернувся до органу опіки та піклування з заявою стосовно свого бажання брати участь у вихованні доньки. Проте, розгляд його заяви було перенесено до вирішення справи судом.

В обгрунтування своїх доводів, ОСОБА_1 погодився з тим, що він протягом тривалого часу належним чином не цікавився донькою, не дарував їй подарунки, не проводив з нею час, не спілкувався по телефону, але він висловив свою незгоду щодо позбавлення його батьківських прав через те, що він все-таки являється батьком ОСОБА_3, і він бажає спілкуватись з донькою, матеріально її забезпечує, шляхом сплати аліментів.

Пункт 2 частини 1 ст. 164 Сімейного кодексу встановлює, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав спрямоване не тільки на захист прав та інтересів дитини, а є і заходом сімейно - правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків. Ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини - завжди акт свідомої поведінки. Але, все - таки, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З огляду на вищенаведене можна зробити висновок, що дійсно, дії ОСОБА_1 щодо його участі у вихованні дитини носили не активний, а пасивний характер, і він все - таки просить не позбавляти його батьківських прав, посилаючись на те, що він має бажання спілкуватись з ОСОБА_3, а донька, зі слів матері - позивачки також цікавиться батьком, бажає його бачити.

Таким чином, позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав може вплинути на інтереси малолітньої доньки лише з негативної сторони.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначалось вище, відповідно до п. 18 вище зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що в даній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним,але його необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини з покладанням на орган опіки і піклування Прилуцької міської ради контролю за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

В зв'язку з наведеним, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 142, 150 Сімейного кодексу України, ст.ст. 303, 307, 309 ч1п3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 липня 2008 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_3. Покласти на орган опіки і піклування Прилуцької міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: