У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р
А Ї Н И

28 травня  2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                Григор'євої
Л.І.,

суддів:                             Балюка М.І.,
Данчука В.Г.,

Барсукової В.М.,
Косенка В.Й.,-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відібрання малолітніх дітей, за касаційною скаргою  ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського
районного суду Волинської області від 30 жовтня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області 9 січня 2008 року,

встановила:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відібрання
малолітніх дітей: ОСОБА_4, 2003 року народження, та ОСОБА_5, 2004 року народження. Указував,
що проживав з їхньою  матір'ю, ОСОБА_6, у фактичному
шлюбі більше трьох років - з 2002 до 2005 року. За цей час у них народилося двоє
дітей: дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, у свідоцтвах про народження яких він записаний як батько.
6 грудня 2005 року він створив нову сім'ю, зареєструвавши шлюб із ОСОБА_7. Зазначав,
що постійно надавав дітям матеріальну допомогу, сплачуючи аліменти на їхнє утримання
за рішенням суду від 1 серпня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Діти знаходилися на
утриманні батьків померлої: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які добровільно відмовляються передати йому дітей на виховання.
Просив суд позов задовольнити.

Рішенням   Ківерцівського    районного
суду    Волинської    області
від

30
жовтня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області
від 9 січня 2008 року позов задоволено. Відібрано малолітніх   дітей:
ОСОБА_4  та   ОСОБА_5 - від  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і визначено їхнє місце проживання з батьком,ОСОБА_1, АДРЕСА_1.

У поданій до Верховного
Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати
зазначені судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами  встановлено, що батьками
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_6
та ОСОБА_8(ОСОБА_1), які не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 1 серпня 2005
року з ОСОБА_8(ОСОБА_1) на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на дітей.

6 грудня 2005 року ОСОБА_8 зареєстрував шлюб із ОСОБА_7. і після реєстрації
шлюбу взяв прізвище дружини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати дітей ОСОБА_6, померла, а малолітні діти залишилися
проживати з ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які є їхніми дідом і бабою.

Рішенням Грем'яченської сільської ради від 31 серпня 2007 року дано дозвіл
на визнання ОСОБА_1 батьком дітей ОСОБА_6: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі
якого відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного
управління юстиції в книзі реєстрації народжень ОСОБА_1 записано  батьком дітей
і прізвище дітей зазначено - ОСОБА_1(а.с. 7, 8, 16).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про відібрання дітей від діда й баби та
визначаючи їхнє місце проживання з батьком, суд, з яким погодилася апеляційна
інстанція, виходив із передбаченого ст. 163 СК України переважного перед іншими
особами права батька на проживання дитини з ним і  відібрання
малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду.

При   цьому   суд
на  підставі  показань
дружини  ОСОБА_1,  ОСОБА_7., та його батька, ОСОБА_9, дійшов
висновку про те, що відібрання дітей від діда й баби та передання їх ОСОБА_1 не
суперечить інтересам дітей.

Однак з такими висновками не можна погодитися, оскільки суди дійшли їх із
порушенням вимог ст. ст. 60, 212, 213-214 ЦПК України, без належного з'ясування
та аналізу питання відповідності інтересам дітей їх відібрання від баби й діда
та передачі батьку.

Ураховуючи  положення  ч. 1
ст. 3  Конвенції  про
права  дитини, чч. 7, 8 ст. 7 СК
України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з
якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 СК України суд може відмовити у відібранні
малолітньої дитини і передачі її батькам або одному з них, якщо буде
встановлено, що це суперечить її інтересам.

Як убачається з матеріалів справи, наданих сторонами доказів, відповідачі
посилалися на те, що діти проживають із ними з моменту народження, фактично з
2005 року ОСОБА_1 не спілкується з дітьми та не утримує їх, а діти не знають
його як свого батька.

Ураховуючи зазначені обставини та малолітній вік дітей, суд повинен був
повно, всебічно, об'єктивно з'ясувати, належним чином перевірити, чи не стане
для дітей психотравмуючим фактором зміна звичних для них умов життя та кола
оточуючих близьких людей за відсутності в матеріалах справи даних про наявність
у позивача належного контакту з дітьми та їхньої прихильності до нього.

Погоджуючись із висновками Грем'яченської та Карпилівської сільських
рад  від
26 і 27 вересня 2007 року про доцільність проживання дітей з ОСОБА_1,
суд не звернув уваги на те, що у висновках цих органів, як і в актах обстеження
матеріально-побутових сторін, не зазначено про характер ставлення дітей до
батька та характер його стосунків з дітьми, про наявність у нього відповідного
контакту з дітьми, прихильність дітей до нього чи до відповідачів, і не дав їм
належної  оцінки (а.с. 31. 35).

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну  скаргу
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення     Ківерцівського     районного    суду
Волинської   області   від
30  жовтня  2007
року    та   ухвалу
апеляційного   суду   Волинської
області  9      січня
2008    року   скасувати,
передати    справу    на
новий    розгляд   до
Ківерцівського  районного  суду
Волинської  області.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                  М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко