№  2- 358 / 2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

( ВСТУПНА ТА
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНИ)

12 серпня 2008 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя
у складі судді Харитонової Г.Л., при секретарі Пасюрі
І.Ю., за участю  адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» про стягнення    середнього заробітку  за час затримки розрахунку, стягнення
моральної шкоди та внесення змін до трудової книжки,  -

Керуючись ст.ст. 10,11. 57, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст..47, 115-117,233, 235,237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від
6.11.1992 р. № 98, зі змінами, внесеними постановами від 1.04.1994 р. №4, від
26 .10.1995 р. № 18 та від 25.05.1998 р. № 15.,   -

В И Р І Ш И  В :

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Співдружність» про стягнення    середнього заробітку  за час затримки розрахунку, стягнення
моральної шкоди та внесення змін до трудової книжки задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю на користь
ОСОБА_2  середній заробіток за час
затримки ( вимушеного прогулу) , тобто з 3 січня 2007 року по 12 березня 2008
року в розмірі 5362 гр. 50 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 300 гр.

В
решті позовних вимог   - відмовити.

.
Стягнути с товариства з обмеженою відповідальністю  «Співдружність» на користь держави судові
витрати , а саме : судовий збір у розмірі 53 гр. 63 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гр.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.
Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подано потягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана протягом двадцяти
днів після подання заяви по апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання такої заяви.

Суддя:

№  2- 358 / 2008

Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

12 серпня 2008 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя
у складі судді Харитонової Г.Л., при секретарі Пасюрі
І.Ю., за участю  адвоката ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» про стягнення    середнього заробітку  за час затримки розрахунку, стягнення
моральної шкоди та внесення змін до трудової книжки,  -

В
С Т А Н О В И В   :

25
січня 2008 року ОСОБА_2. звернулася до Іллічівського районного суду м.
Маріуполя з позовом   до товариства з
обмеженою відповідальністю «Співдружність» про стягнення середнього
заробітку  за час затримки розрахунку,
стягнення моральної шкоди, де зазначила , що
з 8 серпня 2005 року вона працювала в Маріупольської філії  ТОВ «Співдружність» на посаді торгівельного
представника.

3 квітня
2008 року вона доповнила свої позовні вимоги та просила зобов'язати відповідача
внести зміну до трудової книжки.( а.с.23).

В судовому
засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що з 8.08.2005 року
вона працювала торгівельним представником на підприємстві відповідача. За цей
час отримувала дві заробітні платні щомісячно за двома відомостями : одна на
заробітну платню , друга на проценти за гроші, що здавала до каси відповідача.
При прийомі на роботу її заробітна плата була обумовлена у розмірі 310 гр.,,
крім того вона отримувала щомісячно по 2500 гр. як проценти. В процесі праці
між нею та адміністрацією виник конфлікт, у зв'язку з яким вона  вимушена була звільнитися. 6 грудня 2006 року
вона написала  заяву про звільнення за
власним бажанням з 8 грудня 2006 р.  та
передала цю заяву начальнику служби безпеки. Вона не отримувала згоду
керівництва на звільнення, з 8 грудня 2006 р. перестала виходити на роботу
вважаючи себе звільненою згідно поданої заяви. 16.12.2006 р. вона отримала
заробітну платню за листопад 2006 р.,
але трудову книжку їй не видали та повний розрахунок з нею не призвели,
мотивуючи тим, що поки вона не сплатить борги підприємству, вона не отримає
книжку та розрахунок. . 12 березня 2008 року з нею був проведений розрахунок та
вона отримала трудову книжку , де підставою звільнення вказано за п. 4 ст. 40
КЗПп України, а саме за прогули. Вважає, що у відповідача не було підстав
звільнювати її за прогули, в зв'язку  з
чим просила внести зміни до трудової книжки. . Крім того просила стягнути з
відповідача на її користь невиплачену їй заробітну плату за весь час затримки
розрахунку з  нею та невидачею трудової
книжки у розмірі : 3170 гр. -заробітна плата, 2500 гр.- компенсація за
невикористану відпустку, 32217 гр. -
заробітна плата за час вимушеного прогулу , а всього 37887 гр. а
також  моральну шкоду у розмірі 30000 гр.
, у зв'язку з тим, що  вона не мала можливості
влаштуватися на іншу роботу, оскільки в неї не було трудової книжки, з нею не
було  призведено розрахунку, що викликало
скрутне матеріальне становище.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачка працювала
на підприємстві з серпня 2005 року до 8 грудня 2006 року торгівельним агентом.
У листопаді 2006 року КРВ виявило, що частина грошей, які отримувала позивачка
, до каси не надходили.   Заяву про
звільнення позивачка не подавала, 8 грудня 2006 року залишила роботу без
поважних причин та без згоди на те керівництва. 25.12.2006 р. до позивачки
додому приїжджали представники ТОВ «Співдружність», щоб з'ясувати причину
невиходу на роботу. В цей же день в неї було відібрано пояснення та складений
акт. Після цього було прийнято рішення про її звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП
України за прогули. Після звільнення їй надсилалося повідомлення про отримання
нею розрахунку та трудової книжки, однак вона
більш на підприємстві не з'являлась. 12 березня 2008 року позивачка отримала
трудову книжку та розрахунок. Вважав, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки ніяких додаткових заробітних плат на підприємстві не
сплачується, з позивачкою не було проведено розрахунку та невидана трудова
книжка у зв'язку з тим. що вона сама не приходила за ними, звільнення було
проведено на законних підставах , моральну шкоду підприємство позивачці не
спричиняло. Просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши позивачку, представника відповідача, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 242 від 8.08.2005 р.
позивачка  була прийнята на роботу до
філіалу товариства з обмеженою відповідальністю
«Співдружність» торговим агентом з окладом у 310 гр.( а.с.14).

8.12.2006 р. вона була звільнена за п. 4 ст. 40 КЗпП України( прогул)
згідно наказу за № 1.01 від 3.01.2007 р. ( а.с.25).

При звільненні  , в порушення
вимог ст. 116 КЗпП України та п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових
книжок на підприємствах, в установах і організаціях з  позивачкою не було проведено повного
розрахунку та не видана трудова книжка в день звільнення. Фактично позивачка
отримала розрахунок і трудову книжку 12 березня 2008 року .( а.с.62).

Згідно ст..ст. 117, 235 КЗпП України у разі невиплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки,
передбачені ст. 116 КЗпП України, а також затримки видачі трудової книжки
працівникові виплачується середній заробіток за весь час затримки ( вимушеного
прогулу) по день фактичного розрахунку.

Таким чином ,
відповідач  повинен нести
відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та затримку видачі
трудової книжки.

Вирішуючи питання щодо  розміру
сум, що підлягають стягненню суд враховує наступне.

Як
вбачається з довідки , наданої відповідачем , середньомісячна заробітна плата
позивачки складала 375 гр.. середньоденна - 17 гр. 04 коп.. середньогодинна - 2
гр .13коп.( а.с. 101). Саме з цієї заробітної плати відповідачем сплачувались
податки, що стверджується податковими розрахунками  сум доходу, нарахованого(сплаченого) на
користь платників податків, і сум, утриманих з
них податку ( а.с. 44-  56) та
проводились відрахування до Пенсійного фонду ( а.с.57).

Дослідивши табеля  обліку та
використання робітничого часу з серпня 2005 р. по грудень 2006 року ( а.с. 80 -
96) та розрахунок заробітної плати за період з 4.01.2007 р. по 12.03.2008 р. ,
який складає 5362 гр. 50 коп.( а.с.100), суд вважає, що саме ця сума повинна
бути стягнути з відповідача на користь позивачки, оскільки цей розрахунок
зроблено згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого  Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року за № 100 зі змінами.

Позивачкою не доведений той факт, що вона отримувала окрім вказаної
заробітної плати  ще по 2500 гр.
щомісячно, в зв'язку з чим  у стягненні
суми у розмірі 32524 гр. 50 коп. слід відмовити.

Оскільки відповідачем були порушені права позивачки при звільненні, у
відповідності до ст.. 237-1 КЗпП України , вона має право на відшкодування
моральної шкоди, у зв'язку з тим, що вона не мала можливості влаштуватись на
роботу внаслідок відсутності трудової
книжки, не отримала вчасно належні їй суми при звільненні, що привело до
моральних страждань та втрати нею нормальних
життєвих зв'язків, вона вимушена була додавати зусиль для організації
свого життя.. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 4 від 31 березня 1995року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 25 травня 2001 року
« Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу
страждань ( фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

При
визначенні розміру  відшкодування
моральної шкоди, суд враховує обставини спричинення моральної шкоди , глибину
фізичних та душевних страждань,
враховує  також характер  і тривалість страждань, ступінь  вини особи, яка завдала  моральної
шкоди , а також враховує вимоги розумності та справедливості.

При цьому суд вважає, що  вимоги позивачки   по відшкодуванню моральної шкоди  у розмірі
30000 грн.  явно великі, і
підлягають задоволенню  в розмірі  300 грн.

В
частині зобов'язання внести зміни до трудової книжки  позов задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом
встановлено, що позивачка, всупереч вимогам ст.. 38 КЗпП України,  самовільно залишила виробництво і перестала
виходити на роботу без поважних причин, не отримавши при цьому згоду власника
або уповноваженого ним органу на її звільнення, а саме - скоїла прогул . За
таких обставин звільнення її за п. 4 ст. 40 КЗпП України є обґрунтованим, при
цьому порядок накладання дисциплінарних стягнень, передбачений ст.ст. 147-149
КЗпП України порушений не був.

Оскільки
при зверненні з позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судових
витрат, у відповідності до ст.. 88 ЦПК України ці витрати стягуються з
відповідача .

Керуючись ст.ст. 10,11. 57, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст..47, 115-117,233, 235,237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від
6.11.1992 р. № 98, зі змінами, внесеними постановами від 1.04.1994 р. №4, від
26 .10.1995 р. № 18 та від 25.05.1998 р. № 15.,   -

В И Р І Ш И  В :

Позов
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» про
стягнення    середнього заробітку  за час затримки розрахунку, стягнення
моральної шкоди та внесення змін до трудової книжки задовольнити частково.

Стягнути
з товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_2  середній заробіток за час затримки
(вимушеного прогулу) , тобто з 3 січня 2007 року по 12 березня 2008 року в
розмірі 5362 гр. 50 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 300 гр.

В решті
позовних вимог   - відмовити.

.          Стягнути
с товариства з обмеженою відповідальністю
«Співдружність» на користь держави судові витрати , а саме : судовий
збір у розмірі 53 гр. 63 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 30 гр.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.
Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подано потягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана протягом двадцяти
днів після подання заяви по апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання такої заяви.

Суддя: