У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

8 квітня 2008 року                                                                                           м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Лихути Л.М., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 5 липня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 11 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Зазначала, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач з липня 2005 року не проживає у зазначеній
квартирі, що не оплачує комунальні послуги, просила визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилим приміщенням.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, вселення.

Зазначав, що проживав у квартирі АДРЕСА_1 з матір'ю - ОСОБА_1 з 1985 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16 січні 1991
року відповідачка є власником квартири.

Посилаючись на те, що йому про зазначений договір стало відомо лише у 2007
року, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою,
просив визнати договір купівлі-продажу недійсним та вселити його у зазначену
квартиру.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5
липня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Тернопільської
області від 11 жовтня 2007 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково: вселено його
у квартиру АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_1 не чинити йому
перешкоди у користуванні зазначеної квартири. У решті позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а
доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5
липня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від                11 жовтня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Л.М. Лихута  Ю.Л. Сенін