Справа
№ 2 -3676/2008 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 травня 2008 року                                                                 м.
Дніпродзержинськ

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі: судді
Алькової С.М., при  секретарі
Золотих Л.Н.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за
позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2
про стягнення боргу  за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач   у
судове засідання не з'явився,  про дату
та час розгляду справи була повідомлена
належним чином, про причини неявки
суд  не повідомила.

Позивач  07
листопада 2007 року звернувся   до
суду  з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що відповідач 13 січня 2005 року  між ним та ОСОБА_2  було досягнуто  згоди щодо укладання договору  позики на суму 3500 грн., які  були передані   відповідачу
19 січня 2005 року, про що свідчить
дата підписання  договору.
Відповідачка у свою чергу зобов'язалася
повернути йому  грошові  кошти, взяті
у борг  31 січня 2005 року, але у
зазначений  строк  відповідачка
борг  не повернула, на його  пропозиції
повернути  суму   боргу у добровільному порядку не реагує.
Просить стягнути з відповідачки
суму  боргу в розмірі 3500 грн. та  судові витрати, які  він сплатив при зверненні до суду  з вищевказаним позовом .

Відповідачка ОСОБА_2
у судове засідання не з'явилася,
про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним  чином, про що свідчить телеграфне
повідомлення, при цьому  розгляді  справи
саме за її особистою заявою  було
відкладено  з 16 квітня 2008 року на 30
травня 2008 року,  про причини своєї
неявки  відповідачка суд не повідомила.

В зв'язку з тим, що суд не має  відомостей про причину неявки відповідача,
повідомленого належним чином відповідно до вимог  цивільно-процесуального  законодавства, суд вважає, що відповідач не
з'явилася  у судове засідання  без поважних причин,  і відповідно до ст.. 169 ч. 4 ЦПК України
вирішує справу  на підставі  наявних у ній даних чи доказів (постановляє
заочне рішення).

Відповідно до ст.. 224 ЦПК України  у разі неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі  наявних у
справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення
справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.  Позивачу роз'яснений  порядок перегляду заочного  рішення за заявою відповідача.

У судовому засіданні
позивач  підтримав свої
позовні  вимоги по суті та за обставинами
справи  у повному обсязі,  просить стягнути з відповідачки суму  боргу в розмірі 3500 грн. та судові  витрати, які він сплатив  при зверненні до суду з позовом, зазначив, що
відповідно до договору позики  від 19
січня 2005 року   відповідачка
зобов'язалася повернути  взяті  у борг
кошти, не 31 січня 2005 року, а 31 грудня 2005 року., але  умови договору  не виконала, тому просить стягнути   суму
у судовому порядку.

Суд дослідивши
надані позивачем докази на підтвердження
позову, вважає, що позовні вимоги
.  підлягають частковому
задоволенню у повному обсязі.

Судом було встановлено, що 13 січня 2005 року між  позивачем ОСОБА_1  та ОСОБА_2 був укладений договір  позики,
відповідно до якого позивач передав
відповідачці  35000 грн., а
відповідачка зобов'язалася повернути
отриману суму позики  до 31 грудня
2005 року( а.с. 6 - договір  позики).

У зазначений у договорі строк - 31 грудня 2005 року   відповідачка суму  боргу не повернула.  Факт
не виконання  зобов'язань  за договором
позики   з боку відповідачка
підтвердила  і  вона сама
у своїх запереченнях проти
позову, які  були  подані
нею  до суду  11 грудня 2007 року. Крім  цього, у
запереченнях проти позову
відповідачка зазначила, що  дійсно
мав  місце договір  позики грошових  коштів
між нею та  ОСОБА_1., але  стверджує, що він  був укладений
15 січня 2003 року, вона дійсно не мала
можливості  повернути суму  боргу, так як отримувала  малий прибуток, вважає, що  сплинув строк позовної давності   за
вимогою про повернення суми
боргу,  тому просила   у позові
позивачу  відмовити в зв'язку  із спливом
строку позовної давності.

Суд  вважає,
що  вищезазначені  заперечення
відповідачки, не відповідають
дійсним обставинам  справи, так
як   відповідно   до оригіналу договору  позики ( а.с. 6), що був наданий
позивачем,  цей договір  був укладений    між сторонами    19
січня 2005 року. Позовна заява
позивачем ОСОБА_1.  подана  до суду
07  листопада 2007  року, тобто
до спливу  строку  позовної
давності, так як відповідно  до
ст.. 257  ЦК України   загальна
позовна  давність  встановлюється  тривалістю у три роки.  Тому, суд приходить  до висновку,
що  заява  відповідачки
про застосування  позовної
давності не може   бути   прийнята
судом.

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України  за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)  грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а  позичальник
зобов'язується  повернути  позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість  речей
того ж роду та такої ж вартості.

Договір позики  є
укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Відповідно до договору позики, укладеного 19 січня 2005
року   відповідачка  отримала від позивача 3500 грн. Цей  договір був
укладений з додержанням вимог ст.. 1047
ЦК України, яка встановлює, що договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений  законом розмір  неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно ст..  1049 ЦК України  позивальник зобов'язаний повернути  позикодавцеві позику  у строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідачка ОСОБА_2
у   визначений у договорі
строк  до
31 грудня 2005 року суму позики не повернула, що підтвердила  і сама у своїх запереченнях  проти позову,
тобто порушила  умови  договору, фактично  відмовившись
від виконання  своїх зобов'язань,
що  суперечить  чинному
цивільному законодавству, так як відповідно до ст.. 525, 526 Цивільного
кодексу України,  зобов'язання повинно
виконуватися  належним чином  відповідно до умов договору  та вимог цивільного  законодавства, одностороння відмова  від виконання зобов'язань  або одностороння зміна його умов не
допускається. Тому  з відповідачки
належить стягнути на користь  позивача
суму боргу  в розмірі 3500 грн.

Належить стягнути з відповідача і судові витрати, які
складаються із судового збору  в сумі 51
грн.,  та витрат на інформаційне-технічне
забезпечення процесу в сумі 30 грн., так як відповідно до ст.. 88 ЦПК
України  стороні, на користь  якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На
підтвердження  понесених витрат позивач
надав суду квитанції про сплату судового збору
( а.с. 2),  та про сплату  витрат на інформаційне-технічне забезпечення
процесу розгляду цивільної справи (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 -215, 224-226  ЦПК України, ст. 525, 526, 1046, 1047, 1049, 1050, 625
Цивільного кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1  до
ОСОБА_2  про стягнення боргу  за договором позики,   задовольнити
у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  суму боргу
в розмірі  3500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 судові  витрати -
судовий збір  в сумі 51 грн. та
витрати  з інформаційне-технічного
забезпечення процесу в сумі 30 грн., а всього 81 грн.  (вісімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його
ухвалив, за письмовою згодою відповідача, поданою протягом  десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:                                                                         С.М.
Алькова