Справа № 22ц-1789/2008 р.
Головуючий у першій інстанції
У Х В А Л А

Іменем    України

13 жовтня 2008 року

м.
Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого-судді

бойко о.в.,

суддів:

лазоренка м.і., мамонової
о.є.,

при
секретарі:

пільгуй н.в.

з участю:              ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в  приміщенні  апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду
Чернігівської області від 15 серпня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про захист права власності та виселення,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської
області від 15 серпня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1
задоволені в повному обсязі, а саме:  усунуто перешкоди позивачам в користуванні їх
власністю - кожного з них по &frac12; частині житлового будинку АДРЕСА_1, що належить їм на праві приватної
власності, шляхом виселення ОСОБА_1 з даного будинку та стягнуто з ОСОБА_1
судові витрати.

Не погоджуючись з даним судовим рішення,
ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати
рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2008
року і постановити  нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, та на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що з квітня 2004 року і по теперішній час вона з неповнолітніми дітьми
проживає в спірному житловому будинку, але не зареєстрована в ньому. Апелянт
зазначає, що поселилась вона до будинку за згодою квартиронаймача (її рідного
батька) та членів його сім'ї (матері, братів та сестер), тобто за згоди всіх
членів сім”ї. Факт її проживання в спірному будинку протягом чотирьох років
підтверджується належними доказами, які знаходяться в матеріалах цивільної
справи за її позовом до позивачів про визнання права користування житловим
приміщенням.

Крім того, апелянт вважає, що судом
порушені вимоги ст. 201 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції не дочекався
вирішення Верховним Судом України справи за її позовом до позивачів про
визнання права користування житловим приміщенням і відновив провадження у
справі, хоча від вирішення тієї справи залежить вирішення даної справи.

Також, одним із доводів апеляційної
скарги є те, що судом не було враховано, що не є підставою для виселення членів
сім'ї власника житлового будинку сам факт переходу права власності на це майно
до іншої особи, оскільки їх право користування житловим приміщенням
врегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути
виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування
ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Також апелянт зазначає, що в будинку
проживають її співмешканець та троє неповнолітніх дітей, про виселення яких
позовні вимоги не ставились.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу,
просила її задовольнити. Представник позивачів не визнав апеляційну
скаргу, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду 1 інстанції залишенню без змін з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що
будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачам, які
приватизували даний будинок, а відповідачка не має права користування ним, не
виконує вимоги позивачів про виселення, що є перешкодою в користуванні ними
своє власністю.

Висновки суду відповідають встановленим по
справі обставинам та грунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Судом встановлено, що в травні 2007 року
позивачі приватизували  спірний будинок в
АДРЕСА_1 та отримали свідоцтво про право власності від 24 травня 2007 року,
кожному з них належить по &frac12;  частині будинку. Право
власності зареєстровано в БТІ.

В спірному будинку прописані позивачі,
мати позивачки та відповідачки.
Відповідачка в спірному будинку не зареєстрована, що підтверджується
копією витягу з домової книги (а.с. 53-55). З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 зареєстрована в буд. АДРЕСА_2, який придбаний в період шлюбу з ОСОБА_5,
проти чого відповідачка не заперечує.

ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом  про визнання протиправним рішення органу
приватизації, недійсним свідоцтва про право власності на даний житловий будинок
та визнання за нею права користування цим будинком.

Рішенням Корюківського районного суду
Чернігівської області від 23 жовтня 2007 року у визнанні права користування
спірним житловим будинком відмовлено, а рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 11 січня 2008 року - відмовлено в задоволенні і інших
позовних вимог. Суд прийшов до висновку, що проживання відповідачки в спірному
будинку мало тимчасовий характер, вона продовжує зберігати за собою право на
житлову площу в будинку АДРЕСА_2, а тому не набула права на спірне житло.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді іншої справи, у яких бере участь та сама особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, суд обгрунтовано
прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_1 із
спірного будинку,  як такої, що немає
права на користування ним, та в зв”язку з тим, що незаконним проживанням в
ньому, власникам цього житла (позивачам) чиняться перешкоди у здійсненні ними
права користування та розпорядження своїм майном.

Посилання апелянта на те, що вона має
законне право на користування житловим приміщенням в будинку, так як на протязі
тривалого часу як член сім”ї власника проживала та разом з неповнолітніми
дітьми і співмешканцем проживає на даний час в будинку, сплачує комунальні
послуги, отримує кореспонденцію за даною адресою, зазначає дане житло своїм
постійним місцем проживання, не можуть бути підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки рішенням Корюківського районного суду
Чернігівської області від 23 жовтня 2007 року та рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 11 січня 2008 року встановлено відсутність у ОСОБА_1
права  користування спірним житлом.

Твердження апелянта про безпідставне відновлення
провадження у справі судом 1 інстанції та необхідність його зупинення в зв”язку
з оскарженням нею до Верховного Суду України рішення апеляційного суду від 11
січня 2008 року, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідно до
вимог ст.ст. 201, 203 ЦПК України, суд зобов”язаний зупинити провадження у
справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що
розглядається в порядку цивільного судочинства, до набрання законної сили
судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи. У даному випадку рішення
апеляційного суду від 11 січня 2008 року, на яке посилається ОСОБА_1, набуло
законної сили з моменту його проголошення, а отже підстав для зупинення
провадження у справі  не має.

Відповідно до ст. 308  ЦПК України апеляційний суд відхиляє  апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни
, якщо  визнає, що  суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального  і
процесуального права.

Суд 1 інстанції розглянув справу в межах
заявлених позовних вимог, доводи апеляційної скарги не дають підстав для
скасування вірного по суті рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315,
317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Корюківського районного суду
Чернігівської області від 15 серпня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Судді: