УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 квітня 2008 року                                                                                     м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гнатенка
А.В.,

суддів:
Барсукової В.М.,                Балюка
М.І.,

Данчука В.Г.,                      Григор'євої
Л.І., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехніка ЗАЗ» про
стягнення заборгованості по вихідній допомозі та середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о
в и л а:

У січні 2007 року позивач, звернувшись до суду з указаним
позовом, зазначав, що 27 вересня 2006 року його було звільнено з роботи наказом
№ 333-к у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю та умов
колективного договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). У день звільнення відповідач
не провів з ним повного розрахунку. На неодноразові звернення до адміністрації
підприємства з приводу проведення повного розрахунку відповідач йому відмовив.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути на його
користь вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, середній
заробіток за затримку розрахунку та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 7
червня 2007 року позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача
6 370 грн. 38 коп. вихідної допомоги та 16 987 грн. 52 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 вересня 2006
року до 7 червня 2007 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 3
вересня 2007 року зазначене рішення суду в частині стягнення 6 370 грн. 38 коп.
вихідної допомоги змінено та суму виплати вихідної допомоги визначено у 5 069
грн. 28 коп. У решті рішення залишено без зміни.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить вказані судові рішення
змінити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, районний суд виходив із
того, що з 1 листопада 2005 року до 27 вересня 2006 року позивач перебував у
трудових відносинах з відповідачем, звільнений за власним бажанням на підставі
наказу № 333-к у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю та
умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Однак у день звільнення повного розрахунку з
ним відповідач не провів, а тому, відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП
України з останнього підлягає стягненню заборгованість по вихідній допомозі та
за затримку розрахунку при звільненні з дати звільнення до дати ухвалення
рішення судом, а саме з 27 вересня 2006 року до 7 червня 2007 року.

Апеляційний суд, змінюючи рішення в частині
стягнення вихідної допомоги, послався на довідку, в якій середній заробіток
указано в сумі 1 689 грн. 76 коп. і на підставі цієї довідки визначив розмір
вихідної допомоги - 5 069 грн. 28 коп.
(1689 грн. 76 коп. х 3 міс.).

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

У порушення вимог ст. 213 ЦПК України суд як першої, так
і апеляційної інстанції не витребували довідку про середню заробітну плату
ОСОБА_1, яка відповідала би вимогам постанови КМ України від 8 лютого 1995 року
№ 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» зі
змінами.

У справі є довідки про середній заробіток позивача. В
одній (а.с. 38) зазначена загальна сума середнього заробітку 1 673 грн. 94
коп., з якої робив розрахунки районний суд, а в другій довідці (а.с. 77), з
якої виходив апеляційний суд, зазначена сума середнього заробітку 1 689 грн. 76
коп.

Районний суд, стягуючи на користь позивача 6 370 грн. 38
коп. заборгованості по вихідній допомозі та за затримку розрахунку при
звільненні 16 987 грн. 52 коп., у рішенні, в порушення вимог ст. 213 ЦПК
України, не навів ніяких розрахунків.

Апеляційний суд, змінюючи рішення районного суду лише в
частині розміру вихідної допомоги (замість 6 370 грн. 38 коп. стягнув 5 069
грн. 28 коп.) не врахував, що районний суд за затримку розрахунку при
звільненні використовував іншу довідку про середній заробіток ОСОБА_1, однак в цій
частині залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

Крім того, позивач просив відшкодувати йому моральну
шкоду, однак суд з цього питання рішення не постановив. У касаційній скарзі
ОСОБА_1 посилається на вказане порушення.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, зазначені
судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и
л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2007 року  та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 3 вересня 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В.Гнатенко

Судді:                                                                                    В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

Л.І.
Григор'єва

В.Г.
Данчук