Справа 2-1258/2008
2008 року                    Ковельський
міськрайонний суд Волинської області
судді Агєєвої Є.О.,
представника позивача - Горблюка Р.В.,
представника третьої особи без самостійних вимог на
стороні позивача - Дзивульської Л.В,.
відповідачівОСОБА_1, ОСОБА_2
представника відповідачів ОСОБА_3,
представника органу опіки та піклування Гарбарчук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Ковелі цивільну справу за позовом виконавчого комітету Ковельської міської
ради доОСОБА_1, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням,  третя
особа на стороні позивача , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору -
Ремонтне житлово-комунальне підприємство №2 міста Ковеля ,
Позивач - виконавчий комітет
Ковельської міської ради звернувся до суду з позовом доОСОБА_1, ОСОБА_2 ,
ОСОБА_2  про визнання такими, що втратили
право  на користування житловим
приміщенням ,  третя особа на стороні
позивача , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ремонтне
житлово-комунальне підприємство №2 міста Ковеля . Позовні вимоги обгрунтовано
тим , що  підставі рішення Ковельської
міської ради від 26.10.2001 року №26/30 «Про згоду на передачу гуртожитків ВАТ
«Ковельсільмаш» в комунальну власність», гуртожиток по АДРЕСА_1 був переданий
на баланс РЖКП №2 м. Ковеля і на теперешній час є міською комунальною
власністю. Відповідно виконавчий комітет Ковельської міської ради здійснює
управління зазначеним житловим фондом .
На підставі ордера , виданого АТ "Ковельсільмаш" 21 квітня
1992 року відповідачі вселилися у кімнату №219 гуртожитку житловою площею 16,0
кв. м. Фактично у гуртожитку на проживають без поважних причин понад шість
місяців , у зв'язку з чим на думку позивачка втратили своє право на зазначене
житлове приміщення в силу вимог ст.ст.71,72 Житлового кодексу України .  В підтвердження позовних вимог позивач
посилається на акти від 07.07.2005 року , 26.07.2005 року , 20.10.2005
р.,12.10.2007 року , 04.04.2008 року .
Оскільки відповідачі в гуртожитку не проживають , але кімнату не
звільнили це становить перешкоду для надання даних житлових приміщень іншим
громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, Відповідачі понад шість
місяців у  житловому приміщенні без
поважних причин не проживають вони відповідно до ст.71 ЖК України втратили своє
право на зазначене житло . Прохає суд постановити рішення, яким визнати
відповідачів такими, що втратили право на проживання у зазначеному житловому
В судовому засіданні представник позивача Горблюк Роман
Васильович позов підтримав з підстав , зазначених у позовній заяві і прохає
його задовільнити. Прохає суд постановити рішення, яким визнати відповідачів у
справі такими, що втратили право  на
користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1. Обгрунтовуючи позовні
вимоги посилається на ті обставини, що
відповідачі протягом тривалого часу в гуртожитку не проживають .
Проведеними перевірками встановлено , що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2гуртожитку
тривалий час не проживають . Оскільки відповідно до вимог ст. 71, 72 Житлового
Кодексу України житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім»ї  зберігається за ними
лише протягом шести місяців а визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки провадиться в судовому порядку, прохає задовільнити позов.
Представник третьої особи без самостійних вимог на
стороні позивача Дзивульська Лідія Вікторівна в судовому засіданні позов
підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві і прохає його задовільнити.
ВідповідачкаОСОБА_1 позовних вимог позивача не визнала ,
спростовуючи їх наступними доводами . Їх сім»ї
ВАТ «Ковельсільмаш»  було надано
для постійного проживання зазначене приміщення в гуртожитку  21 квітня 1992 року , до цього тривалий час
перебували на обліку як сім»я , яка потребує отримання житла . Будь-яким іншим
житлом сім»я в країні забезпечена ніколи не була . На даний час працює на
заводі неповний робочий час , що складає приблизно 5-6 разів на місяць ,
отримує невисоку заробітну плату , тому для того , щоб вижити змушена в селі ,
де проживали покійні батьки садити огород . Відповідач ОСОБА_4 являється
інвалідом другої групи від психічного захворювання , тому проживає то в сестри
, то в неї . Син одружився , але оскільки свідок у справі ОСОБА_5. створює йому
неможливі умови для проживання змушений винаймати кімнату . Сім»я дійсно має
заборгованість за комунальними платежами через скрутне матеріальне становище .
Просить суд відмовити у задоволенні заявленого позову .
ОСОБА_2 заявленого позову не визнав та пояснив суду , що він дійсно на даний
час не проживає у гуртожитку через неприязні стосунки зі свідком ОСОБА_5, яка
являється їх сусідкою , коли востаннє ночував там вона викликала працівників
міліції . Одружився в лютому 2008 року , дружина вагітна , їй протипоказані
будь-які хвилювання , тому змушені винаймати кімнату , так як зазначений свідок
не дає можливості проживати в кімнаті . Прохає у позові відмовити .
Представник органу опіки та піклування Гарбарчук Н.М., залучена до
участі у розгляді справи для захисту інтересів недієздатного ОСОБА_4. в своєму
висновку зазначила неможливість визнання відповідача таким , що втратив своє
право на користування житлом .
Заслухавши пояснення сторін, показання свідків,
дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов
безпідставний і задоволенню не підлягає.
Згідно довідки житлового органу РЖКП №2 міста Ковеля
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2
зареєстровані в АДРЕСА_1.
Відповідно до вимог ст. 71, 72 Житлового Кодексу України
житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його
сім»ї  зберігається за ними лише протягом
шести місяців, а визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки
провадиться в судовому порядку.
В  обгрунтування позовних вимог позивач зазначає
ту обставину, що відповідачі у справі не проживають і не користуються житловим
приміщенням - АДРЕСА_1  понад шість
місяців без поважних причин .       Як на
доказ  зазначених обставин позивач покликається
на акти перевірки від 07.07.2005 року , 26.07.2005 року , 20.10.2005 р.,
12.10.2007 р., 04.04.2008 року .   Суд
звертає увагу , що зазначені акти
складено  в період коли
відповідачі могли перебувати на роботі , крім того , сам факт , що двері кімнати
зачинено неможливо розцінювати як об»єктивний і безперечний доказ непроживання
відповідачів у житловому приміщенні .
проживання  відповідачів  у справі по АДРЕСА_1ствердили суду свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які показали , що відповідачкаОСОБА_1 проживає у гуртожитку ,
в кімнаті є належне їй майно та особисті речі ,
бували у відповідачки , у тому числі , протягом останніх шести місяців в
відповідачкиОСОБА_1 про те , що остання змушена в силу неповного робочого
графіку роботи шукати інших джерел існування стверджується довідкою ВАТ
«Ковельсільмаш» про те , що остання дійсно працює по обмеженому графіку , Крім
того , з 07.11.2007 р. по 20.01.2008 року перебувала на лікарняному .
Згідно рішення Ковельського міського суду  від 6 серпня 1993 року ОСОБА_4. визнано
Суд критично оцінює показання допитаного судом
свідкаОСОБА_5, яка заявила , що відповідачі в гуртожитку не проживають , при
цьому зазначений свідок , даючи показання суду не  заперечувала
своєї неприязні до відповідачів . З урахуванням того , що зазначений
свідок  , зі слів відповідачкиОСОБА_1,
претендує на кімнату відповідачів , дана обставина стверджується також копією
рішення Ковельського міськрайонного суду від 14 липня 2004 року  про наявність відповідного спору між ними суд
не може розцінювати її показання як об»єктивний доказ непроживання відповідачів
у гуртожитку .

Щодо показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 то
останні свідки показали суду , що до висновку щодо непроживання відповідачів у
гуртожитку вони прийшли тому , що не бачать їх там , при цьому свідок  ОСОБА_9 показала суду , що приблизно місяць
назад бачилаОСОБА_1 , яка буда в гуртожитку і цікавилась в неї як включити
плитку . Показання зазначених свідків спростовується довідкою ВАТ «Ковельсільмаш»
про те , що відповідачкаОСОБА_1 працює за обмеженим графіком.

Суд вважає , що позивачем не доведено факт непроживання
відповідачів в гуртожитку без поважних причин понад шість місяців та втрати
ними інтересу до зазначеного житла . ВідповідачкаОСОБА_1 довела суду , що
остання  проживає в гуртожитку , хоча в
силу життєвих обставин змушена , шукаючи інші джерела для існування часто
знаходитись поза межами гуртожитку , Крім того , ОСОБА_1 з 07.11.2007 р. по
20.01.2008 року перебувала на лікарняному . Відповідач ОСОБА_4 визнаний
недієздатним в силу його психічного стану , тому суд вважає неможливим
позбавлення його житла . Щодо
непроживання в гуртожитку
ОСОБА_2, який змушений винаймати житло
через конфлікти з сусідкою , виходячи з показань свідкаОСОБА_5, яка не
скривала своєї неприязні до відповідачів суд вважає поважною причиною  непроживання
останнього у гуртожитку після одруження
з метою попередження конфліктів з зазначеним свідком.

Разом з тим, на думку суду, наявність у відповідачів
заборгованості по оплаті комунальних послуг
не свідчить про втрату  останніми
інтересу до житла , при цьому суд враховує матеріальне становище відповідачів
та звертає увагу на їх невисокі доходи .

Суд звертає увагу
, що відповідачОСОБА_4в силу його психічного стану являється недієздатним і
саме звернення позивача з відповідним позовом до суду грубо порушує права
останнього .  Така позиція позивача ,
виконкому Ковельської міської ради, вказує на те, що останнім  допускається недодержання основних засад ,
визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод , зокрема
вимог ст.8 Конвенції , згідно з якою кожен має право на повагу  до свого приватного і сімейного життя , до
свого житла та кореспонденції . Крім того відповідно до вимог ст.ст.47 , 48
Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови , за яких
кожен громадянин матиме змогу побудувати
житло , придбати його у власність або взяти в оренду . Громадянам , які
потребують соціального захисту , житло надається державою та органами місцевого
самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону .
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону
за рішенням суду, і кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї , що включає достатнє харчування , одяг , житло .

Судом встановлено
, що відповідачі у справі являються громадянами України , іншим житлом , окрім
житлового приміщення -  АДРЕСА_1  не забезпечені  , будь-яким іншим благоустроєним житлом вони
не забезпечені , тому позбавлення їх зазначеного житла є не лише порушенням
вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також
порушенням конституційних прав останніх .

Виходячи з
наведеного суд вважає , що у позові слід відмовити.

На підставі ст. 15,30, 61,62, 85, 212, 213,  215,  ,
218 ЦПК України, керуючись  ст. 71,72,107
Житлового Кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

У позові
виконавчого комітету Ковельської міської ради доОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про
визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням  АДРЕСА_1. - відмовити.

Рішення  може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинськоі області через Ковельський міськрайсуд  в наступному порядку: заява про апеляційне
оскарження може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення  рішення; апеляційна скарга подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Головуюча:
Є.О.АГЕЄВА