Справа № 2-26/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2008 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві ТАРАН С.М.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2., його представника - адвоката ЗАПОРОЖЦЯ М.Ф., представників третьої особи - органу опіки і піклування: завідувача сектору опіки та піклування служби у справах дітей Новомиргородської райдержадміністрації В., заступника Новомиргородського міського голови Ч., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2., третя особа: Новомиргородська райдержадміністрація, виконком Новомиргородської міської ради про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 та стягнення коштів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У червні 2007 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2. про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заявниця вказала, що з травня 2002 р. призначена опікуном онуки і з цього часу ОСОБА_3 проживає у її сім'ї.

Відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_3, але з 2002 р. не піклується про доньку та не приймає участі у її вихованні і утриманні, тобто на протязі 5 років ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов'язків.

Посилаючись на ст. ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 3 ЦПК України, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2. стосовно малолітньої ОСОБА_3, а також стягнути з нього аліменти у розмірі чверті заробітку (доходу) на утримання дитини щомісячно.

За ухвалою суду від 11.12.2007 р. виконком Новомиргородської міської ради та Новомиргородську райдержадміністрацію було залучено до участі у справі в якості третьої особи.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Уточнила, що відповідач припинив проживати у її сім'ї та опікуватися долею онуки з грудня 2003 р.

Улітку 2006 р. та 2007 р., коли вони з онукою приїздили у м. Новомиргород, ОСОБА_2. звертався до неї з проханням залишити дочку у нього на кілька місяців, проте вона йому відмовила.

Відповідач ОСОБА_2. та його представник ЗАПОРОЖЕЦЬ М.Ф. не визнали позов повністю, оскільки вважають, що з моменту встановлення опіки над дитиною позивачка повинна одноособово належним чином утримувати та виховувати дитину. До того ж вона перешкоджала спробам відповідача виховувати і утримувати дочку, коли та щороку приїздила в Україну.

Окрім цього, вважають, що через звільнення заявниці від обов'язків опікуна за рішенням міськвиконкому від 24.01.2008 р. відповідач не повинен сплачувати на її користь аліментів на утримання доньки.

Представники третьої особи В. і Ч. заперечували проти задоволення позову і пояснили, що у даний час відсутні передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких міркувань.

Згідно зазначеним поясненням і наданим документам - свідоцтву про народження - малолітня ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1., а її батьком вказаний відповідач.

За правилами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що після смерті матері дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. за рішенням виконкому Новомиргородської міської ради від 22.05.2002 р. № 32 позивачка ОСОБА_1, якій померла доводилася дочкою, за згодою відповідача з травня 2002 р. була призначена опікуном онуки і з цього часу малолітня ОСОБА_3 проживає у її сім'ї.

Незважаючи на те, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_3, він не менше як з лютого 2005 р. належним чином не піклується про доньку та не приймає достатньої участі у її вихованні і утриманні.

Адже згідно роз'яснень у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили у суді, що позивач з грудня 2003 р. ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню і утриманню дочки.

За письмовими висновками органу опіки і піклування від 25.05.2007 р. потрібно вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав (а. с. 18-19).

Проте зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16 вище згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України).

Відповідач ОСОБА_2., свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили у суді, що позивачка перешкоджала спробам відповідача виховувати і утримувати дочку, коли та навесні щороку приїздила в Україну.

За місцем постійного проживання відповідач характеризується посередньо, а за місцем роботи - позитивно.

За письмовим висновком органу опіки і піклування від 31.07.2007 р. ОСОБА_2 спроможний виконувати батьківські обов'язки (а. с. 126).

У судовому засіданні представники органу опіки і піклування В. та Ч. підтримали цей висновок та просять суд відмовити у позові.

Окрім цього, представник третьої особи Ч. категорично заперечував проти попереднього висновку від 25.05.2007 р.

Таким чином, у суді безспірно з'ясовано, що належних доказів про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає.

Тому у цій частині позову необхідно відмовити за його недоведеністю.

Згідно вимогам Сімейного кодексу України:

ст. 180 - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття;

ч. 3 ст. 181 - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі;

ч. 1 ст. 184 - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У даному випадку, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків;

4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України).

Суд відкидає заперечення відповідача та його представника, котрі вважають, що з моменту встановлення опіки над дитиною позивачка повинна одноособово належним чином утримувати та виховувати її.

За змістом ч. 5 ст. 150 СК України навіть передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Суд також не ураховує посилання відповідача і його представника на рішення міськвиконкому від 24.01.2008 р. № 901 "Про звільнення від обов'язків опікуна щодо малолітньої онуки гр. ОСОБА_1", оскільки таке звільнення можливе лише у випадках, передбачених ЦК України та ст. 251 СК України. Проте рішення міськвиконкому не відповідає вимогам вище згаданої норми, а також ст. 75 ЦК України.

Як пояснила позивачка та представник третьої особи, ОСОБА_1 з відповідною заявою до органу опіки і піклування не зверталася. Окрім цього, її навіть не повідомили про час, місце розгляду цього питання та прийняте рішення.

Ураховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення аліментів підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", ст. ст. 79-81, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 51 грн., від сплати якого позивача було звільнено у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 150, 164 ч. 1, 180, 181 ч. 3, 182-184, 251 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 8, 10, 208-215, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2., третя особа: Новомиргородська райдержадміністрація, виконком Новомиргородської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. О., аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі чверті заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 20 червня 2007 року до її повноліття.

Відмовити ОСОБА_1 у позові щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2. стосовно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за його недоведеністю.

Попередити відповідача ОСОБА_2. про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2. судовий збір на користь держави в розмірі 51 (п'ятдесят однієї) гривні.

Рішення підлягає обов'язковому негайному виконанню щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

суддя С.ЩЕНЮЧЕНКО