У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

24 квітня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної у м. Києві ради,
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, 22 - а Київська державна нотаріальна контора,
управління юстиції м. Києва, державна податкова інспекція у Дарницькому районі
м. Києва про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права
власності на квартиру та грошові вклади, визнання недійсним заповіту, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 27 березня
2007 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Дарницької
районної у м. Києві ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання права власності на квартиру та грошові вклади, визнання
недійсним заповіту.

Зазначала, що з 28 січня 1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від                                        8
листопада 2002 року шлюб між ними був розірваний.

У період шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1. Свідоцтво про право
власності на зазначену квартиру було видане на ім'я ОСОБА_5.

ОСОБА_5 ОСОБА_5 помер.

Посилаючись на те, що спірна квартира була придбана ними за спільні кошти,
що після розірвання шлюбу вони проживали однією сім'єю, просила встановити факт
проживання однією сім'єю з ОСОБА_5, визнати право власності на спірну квартиру
та на грошові вклади. Крім того, просила визнати недійсним заповіт від 30
грудня 2004 року, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: визнано недійсним заповіт від 30 грудня
2004 року, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2                   У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2007 року рішення
Дарницького районного суду м. Києва від 6 грудня 2006 року скасовано та
ухвалено нове, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5. однією сім'єю
з січня 2003 року до часу відкриття спадщини, визнано за ОСОБА_1 право
власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю
подружжя та              на Ѕ частину
зазначеної квартири у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5. У решті рішення
суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначеними судовими
рішеннями не вирішувалося питання про права і обов'язки ОСОБА_4, оскільки він в установленому законом порядку спадщину не прийняв.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Є.Ф. Левченко   Л.М. Лихута