У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17 вересня 2008 року                                                             м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Барсукової В.М.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ жилого будинку
та визначення порядку користування земельною ділянкою  та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Херсонської міської ради про визнання права власності на самовільні будівлі,
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Херсона від 8 серпня 2007 року та рішення  апеляційного суду Херсонської області
від  9 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року
ОСОБА_1 звернувся до суду із даним
позовом, посилаючись на те, що йому належить &frac12; частина будинку з
надвірними  спорудами та будівлями
АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину від 3 серпня 1998 року.
ОСОБА_1 просив виділити йому в натурі &frac12; частину будинку з
надвірними спорудами та будівлями, визначити порядок користування земельною
ділянкою.

ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом, вказуючи на те, що йому згідно права на спадкування
за законом належить &frac12; частина будинку з надвірними спорудами та
будівлями за адресою: АДРЕСА_1. При житті їх батько ОСОБА_3 протягом 1950- 1988
років самочинно побудував літню кухню “Б”, тамбури “б” і ”в”, сараї “Ж”, “З”,
“Е” та гараж  “И”, які не були включені в
спадкову масу.      ОСОБА_2 просив
визнати за батьком ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на будівлі
та споруди, які самочинно збудовані та включити в розподіл між спадкоємцями,
визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 3 серпня
1998 року на будинок з господарськими
спорудами, розташований АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від                                  8 серпня 2007
року первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Проведено реальний
поділ будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за висновком технічної експертизи від 29 березня 2006
року. Виділено у власність ОСОБА_1 35/100,
а ОСОБА_2 65/100 частин спірного будинку із зазначенням конкретних
приміщень. Зобов`язано ОСОБА_1 встановити опалювальний котел,
переобладнати систему опалення встановити прилад обліку витрати газу,
демонтувати дверні блоки між приміщеннями. Зобов`язано ОСОБА_2 провести
переобладнання, для обособлення виділеної йому частини будинку. Визначено
порядок користування земельною ділянкою із виділенням у власність ОСОБА_1
земельної ділянки площею 204 кв.м., а ОСОБА_2 205 кв.м. та визначенням меж цих
ділянок.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від                                      9 жовтня
2007 року рішення суду першої інстанції змінено в частині передачі у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2
земельних ділянок, виключено з резолютивної частини рішення посилання на
виділення присадибних земельних ділянок у власність, зазначено про виділення їх
у користування. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
виходили з можливості поділу спірного спадкового будинку між сторонами при
умові відступу від рівності часток зі збереженням встановленого раніше порядку
користування жилим будинком.

З такими висновками суду погодитися
не можна, оскільки суд дійшов їх без
всебічного, повного, об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, з неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пунктах 6, 7 постанови № 7 від 4 жовтня 1991 року (з подальшими
змінами) “Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на житловий будинок” при вирішенні справ про виділ
в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). У тих випадках,
коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування  будинку, він провадиться за наявності дозволу
на це  виконкому місцевої ради.

Вирішуючи спір, суди зазначених роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України не врахували. У матеріалах справи відсутній
дозвіл виконкому місцевої ради на
переобладнання та перепланування
будинку та  погодження варіанту
поділу будинку із відповідними службами (органами державного
архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції, газового
господарства) про допустимість пов'язаних із цим переобладнань.

З матеріалів справи вбачається, що
по справі судом тричі призначалися та проводилися будівельно-технічні
експертизи. За висновками експертизи (а.с. 14-85) від 29 березня 2006 року
(експерт ОСОБА_4) поділ в натурі житлового будинку технічно не можливий. За
висновком експертизи (а.с. 106-114) від 25 липня 2006 року (експерт ОСОБА_5)
поділ будинку на даний час є неможливим до узаконення самовільних будівель. За
висновком експертизи (а.с. 132-139) від                10 лютого 2007 року (експерт ОСОБА_6)
визначено можливі варіанти користування сторонами житловим будинком.

Ухваливши рішення в справі, суд не
дав належної правової оцінки висновкам експертів та в рішенні не зазначив, чого
не приймає їх до уваги.

Суд
апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені
недоліки й не перевірив належно доводи апеляційної скарги, в рішенні не зазначив
конкретні обставини та факти, що спростовують
доводи апелянта, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин
ухвалені судові рішення не можна визнати законними та обгрунтованими, вони
підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення
Дніпровського районного суду м. Херсона від 8 серпня 2007 року та рішення  апеляційного суду Херсонської області від 9
жовтня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко