,Справа №2-5
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 року

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді БОДНАРУК М.Ф.

при секретарі ГРОМ Л.В.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Ямпіль

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розподіл майна подружжя, визнання права власності на 50% майна подружжя та
зустрічну позовні заяву ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна та витребування майна із
чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка
звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що 29.08.2005 року вона вступила
в шлюб із відповідачем по справі. На даний час в Ямпільському районному суді
Вінницької області знаходиться на розгляді цивільна справа «Про розірвання
шлюбу», так як відповідач не бажає добровільно розірвати шлюб через органи
ЗАГСа. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди у розподіленні майна, яке є
їхньою спільною сумісною власністю. За час шлюбу ними спільно придбане майно: легковий
автомобіль Жигулі, ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_1, причіп саморобний до БУСа, д.н.з.
НОМЕР_2, вартість якого складає 4000 гривень, автомобіль «БУС ФОРД-ТРАНЗИТ»,
д.н.з. НОМЕР_3, вартість якого складає 50000 гривень. Будь-якої домовленості
між ними не має. Відповідач не надає їй в користування ні БУС, ні причіп.
Самостійно їх використовує на власний розсуд. Тому вона змушена звернутись до
суду і просить суд винести рішення яким розподілити між ними спільну сумісну
власність та визнати за нею право власності на 50 % майна подружжя. Потім
уточнила свої позовні вимоги і просила стягнути із відповідача грошову
компенсацію за автомобіль «Форд-Транзит» та саморобний причіп, з врахуванням їх
вартості та висновком спеціаліста. Крім цього, вказує на те, що за час спільного
проживання ними було проведено ремонт та куплено різні меблі та прибори, які
залишились в квартирі де вони проживали. Всього там майна на суму 16 750
гривень, із яких їй належить майно на суму 8 375 гривень. Тому просила все
майно залишити відповідачу, стягнувши з нього грошову компенсацію в розмірі 8
275 гривень.

Відповідач
ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав і суду пояснив, що прохання позивачки
розподілити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю, а саме мікроавтобус
«Форд-транзит» та причіп саморобний та визнати її власником вищезазначеного
майна на 50% є неможливим по скільки - відповідно до чинного законодавства
автомобіль «Форд-транзит» д.н.з.НОМЕР_3 та причіп саморобний до мікроавтобуса
д.н.з. НОМЕР_2 є неподільною річчю, а тому розділити, а тим більше визнати за
нею право власності на 50% неподільної речі є неможливим. Враховуючи той факт,
що мікроавтобус «Форд-транзит» д.н.з.НОМЕР_3 придбаний у кредит, а кредит на
теперішній час погашений частково в сумі 3331,71 доларів США та відсотки за
кредит - 1610,29 доларів США, а на момент проживання з позивачкою (серпень 2007
року) кредит погашено в сумі 2566,62 доларів США та 1316,38 доларів США
складають відсотки, тому частка, яка буде виділена із майна, що є у спільній
сумісній власності повинна виділятися із суми, яка була сплачена за кредит на
момент їх спільного проживання, тобто однією сім'єю. Крім цього, одразу ж після
одруження ними було отримано в банку «Приватбанк» кредитну картку на рахунку
якої знаходилось 2500 гривень, які в послідуючому ними були витрачені на
придбання товару, так як вони займались підприємницькою діяльністю. На даний
час залишилось не погашено ще 1775,50 гривень кредиту, тому вважає, що дана
обставина повинна бути врахована при прийнятті рішення по даній справі.

ОСОБА_3
звернуся до суду із зустрічною позовною заявою. Вказав, що 09 листопада 2007
року до Ямпільського районного суду із позовною заявою звернулась ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя, визнання права власності на 50% майна, а саме: «Форд-Транзит»
д.н.з.НОМЕР_3 та причіп саморобний до мікроавтобуса д.н.з.НОМЕР_2. Все інше
майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності відповідачкою було
вивезено без його відома з квартири, яка належить його батькові та в якій вони
проживали. Спільно нажите майно розділити добровільно не має змоги у зв'язку з
чим він змушений звернутись до суду із зустрічним позовом про розподіл спільно
нажитого майна, яке складається: одіяло - 190 гривень, одіяло - 250 гривень,
одіяло - 95 гривень, покривало - 170 гривень, три постільних комплекти - 95
гривень (за 1шт), пральна машина (LG) - 1800
гривень, фрітюрніца - 180 гривень, праска - 250 гривень, духовка - 280 гривень,
чайник - 140 гривень, корзина для білизни - 60 гривень, підставка для взуття -
55 гривень, рушники махрові 10 штук на суму 100 гривень, махрове простирадло -
95 гривень, два набори стаканів  - 45
гривень (за 1 шт), набір стаканів - 55 гривень, чайний сервіз - 80 гривень,
чайний сервіз - 85 гривень, чайний сервіз - 95 гривень, набір посуди - 160
гривень, набір посуди - 85 гривень, набір кухонної посуди та каструлі - 400
гривень, набір кухонних каструль - 450 гривень,
світильник - 50 гривень, дві великих миски - 35 гривень (за 1 шт), вилки
(20 шт.) - 60 гривень, ложки (20 шт.) - 70 гривень, ножі кухонні (3 шт.) 60
гривень, чайні ложки (6 шт.) - 16гривень, піжами жіночі 6 штук - 120 гривень
(за 1шт.), піжами жіночі 6 штук - 85 гривень (за 1шт), піжами жіночі (атласні)
6 штук - 65 гривень (за 1шт.), піжами жіночі (холодні)  4штуки
- 45 гривень (за 1шт), труси чоловічі („доремі”) 24 штуки - 15гривень
(за 1шт), труси чоловічі (на ґудзиках) 20 штук - 16 гривень (за 1шт), труси
чоловічі (стрейчові) 24 штук - 20 гривень (за 1шт), плавки чоловічі 20 штук -
12 гривень (за 1шт), плавки чоловічі 12 штук - 16 гривень. (за 1шт), плавки
чоловічі (стрейчові) 15 штук - 15 гривень (за 1шт), плавки чоловічі 50 штук - 3
гривень (за 1шт), плавки жіночі 30 штук - 15 гривень (за 1шт), плавки дівочі 12
штук - 15 гривень (за 1шт), плавки дівочі (стрейчові) 20 штук -20 гривень (за
1шт), набір плавки і майка 6 штук -30 гривень (за 1шт), нічні сорочки жіночі 6
штук - 210 гривень (за 1шт.), колготи жіночі (стрейчові) 10 штук - 15 гривень
(за 1шт), колготи жіночі (на байці) 12 штук - 15 гривень (за 1шт), колготи
жіночі (великих розмірів) 10 штук -15 гривень (за 1шт), купальні плавки
чоловічі 15 штук - 30 гривень (за 1шт), лосіни жіночі 6 штук - 35 гривень (за
1шт), колготи жіночі (сіточка) 5 штук - 12 гривень (за 1шт), носки жіночі 10
штук - 5 гривень (за 1шт), ліфчики 10 штук - 35 гривень (за 1шт), ліфчики 20
штук - 20 гривень (за 1шт), ліфчики 15 штук - 12 гривень (за 1шт), манекени та
вішалки - загальна сума 300 гривень, столи складні 2 штуки - 120 гривень (за
1шт.), палатка торгівельна 1 штука - 400 гривень, всього на загальну суму 14943
гривень. Після одруження ними було отримано в «ПриватБанку» кредитну картку на
рахунку якої знаходилось 2500 гривень, які були витрачені на придбання товару.
На даний час залишилось не погашено ще 1775,50 гривень кредиту. Крім цього,
ОСОБА_2 забрала із квартири кухонні меблі (уголок) вартістю 850 гривень, який
йому подарили батьки позивачки на день його народження 04.03.2007 року та
відповідно до договору дарування вважає, що дане майно є його приватною
власністю, також приватною власністю є обручка вартістю 600 гривень, які
відповідачка забрала без його відому з квартири, таким чином відповідачка
забрала його речі на суму 1450 гривень, які він вимушений вимагати повернути
через суд.

ОСОБА_2
зустрічні позовні вимоги не визнала і пояснила, що всі ті речі на які вказує
ОСОБА_3 вона купила після припинення спільного проживання, тому дані речі
являються її особистими речами і не підлягають розподілу.

Представник
Ямпільського відділення «Приват Банку» суду пояснив, що вони бажають, щоб
погашенням кредиту дальші займався ОСОБА_3, так як він вчасно проводить його
погашення. Потреби розподіляти кредиту між сторонами не має.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, вивчивши наданні документи суд вважає, що позовні
вимоги підлягають до часткового задоволення.

Із показів
свідка ОСОБА_4 встановлено, що подружжя ОСОБА_3 проживали разом до 9 місяця
2007 року, у листопаді 2007 року офіційно розвелись. Всі гроші які їм подарили
на весілля, ОСОБА_2 забрала і купила на них товар для торгівлі. Як ОСОБА_2 вивозила
речі вона не бачила, бачила тільки що у квартирі немає речей.

І показів свідка
ОСОБА_5 встановлено, що він бачив як із квартири де проживали сторони виносили
речі у синій бус, що конкретно виносилось він не знає.

Із
наданих документів встановлено, що ОСОБА_3 із Ямпільським ТВБВ «ПриватБанк»
уклав Кредитний договір 01.09.2006 року на 10000 доларів США під процентну
ставку 16% річних (на підтвердження чого у матеріалах справи є копія кредитного
договору від 01.09.2006 року). При заключення даного договору ОСОБА_3  - ОСОБА_2 виступала в якості поручителя.

Із
наданих документів - повідомлення Ямпільського ТВБВ Приватбанку від 25.12.2007
року за вих.№164 встановлено: що у ОСОБА_3 станом на 31 серпня 2007 року
заборгованість по кредитній картці (кредитний ліміт 2500 гривень) становить
1775,50 гривень, 50% із даної суми (887,75грн.) підлягає стягненню із ОСОБА_2
відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, оскільки дані кошти витрачені
подружжям для задоволення сімейних потреб та дана кредитна картка знаходиться у
ОСОБА_3;

Крім цього,
сторонами для купівля автомобіля був взятий кредит на суму 10 тисяч доларів
США, станом на 31 серпня 2007 року заборгованість становила: по тілу кредиту
7433,38 доларів, по відсотках - 1380,80 доларів.  За час спільного проживання сторонами
сплачено 2566,62 доларів США ( 12 961,43 гривень) та 1 316,38 доларів США (6
647,72 гривні) на погашення кредити. Всього сторонами сплачено 19 609,15
гривень і дана сума являється спільно нажитим майно, тому відповідно до ст.70
Сімейного кодексу України ОСОБА_2  має
право на 50% грошової компенсації даних коштів. При цьому суд не може проводити
стягнення із вартості всього автомобіля, оскільки ОСОБА_3 необхідно ще сплатити
заборгованість по кредити в суму 7433,38 доларів США (37 538,57 гривень) та
1380,8 доларів США (6 973,04 гривень)
відсотки за користування кредитом. Оскільки погашення кредиту
залишається за ОСОБА_3, банк не заперечує проти цього, то не має потреби у
розділі даного кредиту на обидві сторони, а тому суд вважає необхідним залишити
автомобіль у власності ОСОБА_3, залишити при цьому за ним і погашення кредиту,
але необхідно розділити ту суму коштів яку сторонами сплачено до моменту
припинення спільного проживання.

Із копії рішення
Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2007 року
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинили спільне подружнє життя у вересні
2007 року. Таким чином суд вважає встановленим, що сторонами сплачено 19 609,15
гривень кредиту, тому суд вважає необхідним провести стягнення на користь
ОСОБА_2 із ОСОБА_3 50% даної суму, що становить 9 804 гривні 58 копійок.

Із акту
опису спільно нажитого майна встановлено, що даним актом описано майна ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на загальну суму 14943 гривні, тому дане майно відповідно до ст.60
Сімейного кодексу України слід вважати спільною сумісною власністю подружжя.
Дане майно знаходиться у ОСОБА_2, тому із неї відповідно до ст.69, 70 Сімейного
кодексу України необхідно стягнути 50% вартості даного майна на користь ОСОБА_3
Суд не приймає до уваги лист Торговельно-Промислового Центру «Велд-Продакшн» м.
Вінниця від 11.12.2007 року про купівлю товарів промислової групи 22 листопада
2007 року так як на 22.11.2007 року було призначено попереднє судове засідання
по даній справі на якому були
присутні  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
даного числа слухалась цивільна справа між сторонами про розірвання шлюбу (на
підтвердження чого у матеріалах справи є копія Рішення Ямпільського районного
суду від 22.11.2007 року).

Враховуючи
ті обставини, що дане майно являється спільною сумісною власністю подружжя,
тому ОСОБА_3 має право на 50% вартості даного товару, оскільки даний товар
залишається у власності ОСОБА_2 Частка ОСОБА_3 становить в грошовому
еквіваленті 7 471,50 гривень. Крім цього, як вказано вище з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 підлягає стягненню ще 887,75 гривень, які необхідно буде ще погашати по
кредитній карточці, тобто всього підлягає до стягнення 8 359,25 гривень

При
вирішенні питання про майно яке знаходиться в квартирі, де сторони проживали і
яка являється власністю батька ОСОБА_3, то суд вважає, що ОСОБА_3 не може нести
відповідальність за майно, яке не є його власністю, а тому в даній частині
позову необхідно відмовити.

Крім
цього не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 в тій частині, що ОСОБА_2
забрала прихожу, яку йому було подаровано матір'ю ОСОБА_2 оскільки суду не
надано на це ніяких підтверджуючих документів. Обручка ОСОБА_3 повернута, тому
і в даній частині позов задоволенню не підлягає.

Оскільки
позовні вимоги сторін задоволені частково, то вони мають право на відшкодування
понесених витрат, а саме ОСОБА_2 на суму 118,05 гривень і ОСОБА_3 на суму
113,59 гривень.

Зазначені
правовідносини врегульовані ст.57, 60-74 Сімейного кодексу України, 355-357,364
ЦК України..

Керуючись
ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України і на підставі ст. 57, 60-74
Сімейного кодексу України, 355-357, 364 ЦК України, суд

В И Р І
Ш И В:

Позовні
вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволити частково.

Стягнути
із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 804 гривні 58 копійок за частину майна подружжя
та 118 гривень 05 копійок судових витрат, а всього 9 922 гривні 63 копійки.

Стягнути
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8 359 гривень 25 копійок за частку майна подружжя
та 113 гривень 59 копійок судових витрат, а всього 8 472 гривні 84 копійки.

В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти
днів з наступного дня після його проголошення шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження рішення через Ямпільський районний суд. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий                        М.Ф.Боднарук