Справа № 22ц -
Головуючий у першій інстанції Криворученко Д.П.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
липня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

ПОЗІГУНА М.І.

суддів:

Горобець т.в., ШевченкА в.м.

при секретарі:

зіньковець
о.о.

За участю: представників ВАТ ”Державний ощадний банк України”,
Маршалової Т.Г., Панасевич В.М., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду
Чернігівської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” на рішення
Городянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2008 року по
цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства „Державний
ощадний банк України” до Городянської міської ради Чернігівської області,
ОСОБА_1, третьої особи на боці відповідача Городянського РГ БТІ про визнання
права власності, витребування майна із незаконного володіння та зобов'язання
виготовлення технічної документації на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ВАТ „Державний ощадний
банк України” просить рішення Городянського  районного суду Чернігівської області від 08
травня 2008 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити
його  позовні вимоги.

Оскаржуваним рішенням ВАТ „Державний ощадний  банк України”
відмовлено в задоволені позову до Городянської міської ради, ОСОБА_1,
третьої особи на боці відповідача Городянського РГ БТІ про визнання права
власності на заставлене майно та витребування спірного майна із незаконного
володіння..

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд прийняв незаконне та
несправедливе рішення, яке суперечить вимогам розумності та яке не відповідає
матеріалам справи , а також  вимогам
матеріального і процесуального права. Вважає, що судом неправильно застосовані
норми ст.ст. 12, 33, 37 Закону України „Про іпотеку”, ст.ст. 15, 335 ЦК  України, ст. 25 Закону України „Про заставу”,
а тому вважає висновки суду щодо відсутності права позивача на спірне нерухоме
майно помилковими. В іншій частині
мотиви , викладені в апеляційної скарзі не містять  правового змісту.

В судовому засіданні  представники
апелянта апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на доводи
та обставини, викладені в позові та апеляційній
скарзі.

На
думку апелянта, саме ст. 37 Закону України „ Про іпотеку „ передбачає
можливість визнання права власності кредитора на заставлене майно.

В письмових поясненнях на апеляційну
скаргу та в судовому засіданні в апеляційному суді представник ОСОБА_1
спростовує доводи апеляційної скарги та позицію апелянта, стверджуючи, що ст.
37 ЗУ „ Про іпотеку” не підлягає до застосування в спірній ситуації в частині,
що стосується можливості визнання права власності за іпотекодержателем на
заставлене майно, оскільки  названа норма
закону може бути застосована лише за умови наявності такого права кредитора,
передбаченого в іпотечному договорі. Також, пояснення містять посилання на
рішення Вищого господарського суду України від 24.10.2007 року, яким рішення
господарських судів першої та апеляційної інстанції щодо припинення юридичної
особи -ВАТ” Городянський завод продтоварів ( боржника за договором ) скасовані
і справа повернута на стадію ліквідаційної процедури, містять посилання  на ст.ст.3,17,33 Закону України „ Про
іпотеку” , ст.91,92,104,330,355,388, 609 ЦК України , та на ст. 205 ГК України,
які, на думку представника відповідача, спростовують доводи як апеляційної
скарги , так і позову вцілому.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а  рішення суду залишенню без зміни з таких підстав.

Судом першої інстанції по справі встановлено, що 12.02.02р. між
Городянським відділенням ВАТ „Державний ощадний банк України” та ВАТ
„Городнянський завод продтоварів” ( далі - Завод) укладено договір кредитної
лінії №2, в сумі 200 000 грн.. Строк повернення кредиту визначено, відповідно до
Додаткових угод - до 01.01.2005 року. Станом на 10.08.2007р. заборгованість ВАТ
Заводу  по кредитному договору” № 2 від
12.02.02р. складає 188 701 грн., як залишку несплаченого кредиту та 8502,80
грн., як залишку несплачених відсотків. Встановлено також, що на забезпечення
Основного Договору укладено Договір Застави нерухомого майна ( кондитерський
цех та овощесховище). 25.07.2005 року
виробничий комплекс Заводу, в тому числі заставлене майно , придбав у
власність ОСОБА_1, право власності на яке зареєстрував у встановленому
законодавством порядку.  Зазначений
Договір купівлі - продажу  в частині
заставленого майна судовим рішенням, що набрало чинності, визнано недійсним,
проте державна реєстрація нерухомого майна не скасована і право власності
залишається зареєстрованим на ОСОБА_1 З 05.12.2006 року державна реєстрація
Заводу  скасована у встановленому
порядку.

При вирішенні спору судом першої інстанції правильно визначено характер
спірних правовідносин, закон, який підлягає застосуванню, всі встановлені факти
ґрунтуються на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у
відповідності до положень ст. 57-66 ЦПК України. Суд дійшов вірного висновку,
що діюче законодавство , яке регулює спірні правовідносини, не передбачає
можливості в конкретному спірному випадку передачу права власності на
заставлене майно іпотекодержателю , отже вимога позивача не ґрунтується на
законі. Висновок суду першої інстанції щодо збереження за позивачем права
стягнення на заставлене майно, в зв'язку з порушенням зобов'язання боржником, є
вірним, проте, спосіб захисту майнового права
кредитора у даному випадку
унеможливлює задоволення позову, виходячи з принципу диспозитивності  цивільного судочинства ( ст.11 ЦПК України).
Правильним, на думку апеляційного суду є висновок суду першої інстанції щодо
безпідставності позовних вимог, заявлених в даному спорі до Городянської
міської ради , оскільки  зазначена особа
не є учасником  спірних правовідносин .

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст. 590 ч.3 ЦК України , а
також  стосовно безхазяйності
заставленого майна, яке стало таким внаслідок ліквідації ВАТ „Городянський
завод продтоварів” не знаходять свого підтвердження в ході судового розгляду,
оскільки судом встановлено, що постановою Вищого Господарського Суду України
від 24.10.2007 року в результаті розгляду касаційної скарги на ухвалу
господарського суду Чернігівської області від 23.11.06р. та на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 23.05.07р. по справі за заявою
Чернігівської МДПІ до ВАТ „Городянський завод продтоварів” про банкрутство,
скасовано усі названі вище судові рішення, а справу направлено на новий розгляд
до суду першої інстанції, на стадію ліквідаційної процедури.(а.с. 136-141).

В іншій частині, доводи апеляційної
скарги також не спростовують законності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень  ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо
визнає, що суд ухвалив рішення з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Не підлягає скасуванню правильне по суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И в:

Апеляційну скаргу  Відкритого
акціонерного товариства  „Державний  ощадний банк України „  - відхилити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня
2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: