Справа
№2-355/2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

06.02.2008 року
Комунарськийрайонний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого-судді                Батрак
І.В.

при секретарі                        Садовської
Я.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи Житлово - будівельний кооператив №67 « Побутовик-2», Орендне підприємство
Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності
на &frac34; частини
квартири, визнання реєстрації права власності на спірну квартиру недійсною, та
визнання недійсним реєстраційного свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач
ОСОБА_1. звернувся з позовом до ОСОБА_2., треті особи ЖБК №67 «Побутовик-2», ОП
ЗМБТІ про визнання права власності на &frac34; частини квартири, визнання реєстрації права власності на
спірну квартиру недійсною, та визнання недійсним реєстраційного свідоцтва про
право власності в якому вказав, що він у 1966 році з власних накопичень вніс
вступний внесок у розмірі 1384,8 рублів, що складало 2/5 частини від повної
вартості двохкімнатної квартири, яку позивач отримав на своє ім`я в ЖБК №67
«Побутовик-2» за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 42,17 кв.м.

Приблизно
на протязі року позивач з власних коштів здійснив щомісячні пайові платежі та
виплатив ще приблизно 346 рубля або 1/10 частину від розміру паю.

16.09.1967
року позивач вступив у шлюб з відповідачкою, з якою став проживати в його
квартирі. За період спільного життя в березні 1981 року вони закінчили виплату
паю, тобто виплатили вартість квартири, яка залишилася не виплаченою 1731,2
рубля або &frac12; паю.
Вартість квартири на березень 1981 року складала 3462 рубля.

Сплативши
з власних коштів &frac12; частину
вартості паю і &frac12; частину
спільно з відповідачкою в період шлюбу з нею, позивач фактично став власником &frac34; (1/2+1/4) вартості
квартири (паю).

При
загальній площі квартири 42,17 кв.м., позивач зазначає що вправі претендувати
на частину рівну &frac34; її площі
або 31,63 кв.м. Жила площа квартири складає 41,5 кв.м., а &frac34; частини складає 31,125 кв.м.

Керуючись
інтересами сім`ї, з метою отримання можливості придбати в сільській місцевості
житло для старшого сина, позивач по узгодженню с ОСОБА_2. 12.08.1994 року вибув
з членів ЖБК №67 «Побутовик-2», а замість нього членом вказаного ЖБК стала
колишня дружина. Відповідно з нормами 5 глави ЖК України лицевий рахунок був
оформлений на ОСОБА_2.

02.09.1994
року на ім`я
ОСОБА_2. був оформлений ордер на житлове приміщення за №2375 в якому значиться
також її мати ОСОБА_3.

12.09.1996
року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Причиною тому були
необхідний захист матеріальний інтересів сім`ї від можливих домагань осіб
кримінального миру.

За
період спільного шлюбу та після нього позивач відповідачці ОСОБА_2. належну
йому долю в паю або долю в спірній квартирі не дарував, не продавав, а також не
відчужував яким не будь іншим шляхом. Спільно набуте майно вони також не
ділили, та питання розподілу майне навіть не вникало.

З метою
неправомірного заволодіння майном позивача, а саме спірною квартирою, ОСОБА_2.
не поставив у свідомість позивача, 06.09.1996 року, на підставі отриманої в ЖБК
№67 «Побутовик-2» довідки, зареєструвала в ОП ЗМБТІ спірну квартиру на себе, як
на власника квартири, про що в книзі за №189 за реєстровим №34926 зроблено
відповідний запис.

Про все
позивач дізнався в травні 2003 року, коли з`ясувалося, що ОСОБА_2. за період
знаходження позивача у відрядженні, ввела Комунарський районний суд міста
Запоріжжя в оману, та було винесено рішення, відповідно до якого позивач був
визнаний втративши право на проживання в власній квартирі, а паспортний стіл
Комунарського РВ був забов`язаний зняти позивача з реєстраційного обліку.
Зазначене рішення апеляційним судом Запорізької області скасовано.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1., представник позивача ОСОБА_4 підтримали позовні
вимоги у повному обсязі та суду пояснили, що в 1964 році позивач став членом
ЖБК №67 «Побутовик-2», та з власних коштів вніс в вступний внесок у розмірі
1384,8 рублів, а у 1966 році отримав ордер на двохкімнатну квартиру за адресою
АДРЕСА_1.

В шлюб з
відповідачкою вступив 16.09.1967 року та став з нею проживати в спірній
квартирі. На той час позивач ОСОБА_1. виплатив за квартиру ще 346 рубля, а
усього 1730,8 рублів, що від загальної вартості квартири (3462 рубля) склало
49,99%. За період спільного життя вони виплатили останню частину суми паю
1731,2 рубля. Половина цієї суми або 865,6 рубля приходиться на долю ОСОБА_1.
Усього доля сплаченої вартості паю склала 1730,8+865,6=2596,4 рубля, або 75%,
або &frac34; частини.

На
момент укладення шлюбу відповідачка була студенткою 2 курсу Запорізького
медичного інституту, та до закінчення інституту і наступного стажування, а це
більш ніж 5 років, відповідачка знаходилася на утриманні позивача. Відповідачка
почала працювати за спеціальністю приблизно з 1973 року.

До цього
часу в сім`ї
народилося два сина, що теж потребувало значних додаткових матеріальних витрат.
Оплата щомісячних пайових внесків та чоловіка на утриманні позивача витрачало фактично
усю заробітну плату позивача ОСОБА_1. Після виходу відповідачки на роботу, вона
отримувала невисоку заробітну плату лікаря, на той період це склало 90 рублів.

12.09.1996
року шлюб між сторонами розірвано, та фактично за взаємною згодою сторони прийшли
до фіктивного розірвання шлюбу. Для цього були дуже серйозні обставини, так як
ОСОБА_1. на той час займався прибутковим бізнесом, та це не залишило без уваги
кримінальних елементів - рекетирів. Та в матеріальних інтересах сім`ї шлюб між
ними було розірвано, гараж який був оформлений на позивача в гаражному
кооперативі був переписаний на сина ОСОБА_5. Старий сімейний автомобіль був
проданий, а кошти пішли на потреби сім`ї, а саме для поїздки сина ОСОБА_5 до
міста Ленінград з метою вступу до вузу. Ніякого розподілу спільно набутого
майна між сторонами не було, як стверджує відповідачка.

В 1991
році, коли син ОСОБА_6 прийшов з армії на сімейній нараді вирішили, що членом
ЖБК стане відповідачка ОСОБА_2., а позивач ОСОБА_1. 28.05.1991 року купляє в с.
Новоолександрівка будиночок, та в нього прописується син ОСОБА_6, та потім син
отримує дозвіл на будівництво та план земельної ділянки. Так син ОСОБА_6
отримав в вищевказаному селі під забудову земельну ділянку. Куплений на ім`я позивача будинок в АДРЕСА_2 ніколи
членами сім`ї не розглядався як постійне житло кого-небудь з них, у нього був
статус дачного будинку. Майна в будинку не було крім речей колишнього власника
будинку, а також завезений позивачем диван та 2 крісла, які йому подарував його
знайомий. Ніякого майна набутого спільно з відповідачкою в вказаний будинок не
завозилося. Відповідачка на протязі багато років приїжджала на вихідні, садила
на земельній ділянці, та збирала врожай, а пізніше вона будинок та ділянку
здавала в оренду. 13.08.1997 року позивач виписався з вказаного будинку, про що
свідчить довідка, та як і раніше він проживав у спірній квартирі. 27.02.2003
року в період знаходження позивача у тривалому відрядженні, про що відповідачці
та сину ОСОБА_6 було відомо Комунарський районний суд міста Запоріжжя виніс
рішення про визнання позивача втративши право проживання у спірній квартирі.
Про це  позивач дізнався при розмові з
сином ОСОБА_6 в травні 2003 року. При ознайомленні з матеріалами справи
з`ясувалося, що ОСОБА_2. в 1996 році тайком від позивача отримала в ОП ЗМБТІ
документ про право власності на спірну квартиру, що порушило право власності
позивача. Позивач ОСОБА_1. встановив суму першого внеску та наступних платежів,
обґрунтував позов та в встановлені строки звернувся з позовом до суду. Вказані
обставини

Виключили необхідність звернення позивача в суд з заявою
про продовження строку на звернення з позовом про захист права власності. Та
таким чином сумнівів щодо не додержання ОСОБА_1. строків позовної давності ні
матеріалами справи ні діючим законодавством не підтверджується.

Просять
суд визнати за ОСОБА_1. право власності на &frac34; частини спірної квартири АДРЕСА_1,
визнати реєстрацію ОП ЗМБТІ права власності на спірну квартиру недійсною, та
визнати недійсним реєстраційне свідоцтво ОП ЗМБТІ від 06.09.1996 року.

Відповідач
ОСОБА_2., представник відповідача ОСОБА_7., з позовом не згодні, просять
відмовити в його задоволенні та суду пояснили, що відповідно до заяви позивача
(а.с.102), його включено до кооперативного будівництва на двохкімнатну квартиру
на склад сім`ї два чоловіка (а.с.103). В 1967 році сторони уклали шлюб, у них
народилося двоє дітей. Все майно належить обом сторонам у рівних частках, та
сторони мають право кожен по 1/2частці спірної квартири, та не має значення хто
та скільки заробляв. Відповідачка народжувала та виховувала дітей та це тяжкий
труд. В період шлюбу сторонами була придбана квартира та багато іншого. Шлюбні
стосунки припинені у 1994 році. В 1991 році сторони купили будинок, а не врем`янку, як
зазначає позивач с. Новоолександрівка. На момент розпаду сім`ї це повноцінне
житло. В серпні 1994 року (а.с.104) позивач ОСОБА_1. пише заяву про виключення
його з членів кооперативу та переоформлення лицевого рахунку на дружину
ОСОБА_2. Відповідно ЗУ «Про власність» та Статуту  ЖБК «Побутовик-2» (а.с.106) п.2.4.7., члени
кооперативу, які повністю сплатили пайовий внесок за квартиру набувають права
власності на квартиру. Так позивач виключений з членів кооперативу ,
відповідачка оформила право власності на спірну квартиру після розірвання
шлюбу. Потекли строки після розірвання шлюбу, без заяви позивача шлюб не було б
розірвано. На протязі 8 років претензій ніхто не пред`являв, позивач знав що
квартира оформлена на відповідачку. Про те, що шлюб було розірвано фіктивно ще
лише слова, та більш нічим не підтверджується. У позивача були різні версії
стосовно переоформлення лицевого рахунку на відповідачку, та документи
суперечать їм. Права позивача не порушені, до суду з заявою про захист
порушених прав не звертався, відношення до права власності не має.

Представник
третьої особи ОП ЗМБТІ Кірнос Є.С. суду пояснив, що спірна квартира АДРЕСА_1
зареєстрована за ОСОБА_2. на підставі довідки, виданої ЖБК №67 «Побутовик-2»від
20.08.1996 року №472, реєстровий запис №34926 від -06.09.1996 року.

Представник
третьої особи ЖБК №67 «Побутовик-2» в судове засідання не з`явився, про час
та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки
суду не повідомив. Відповідно наданих пояснень відомо, що відомостей про дату
первинного внеску, та щомісячних платежах та виплат паю відсутні. В ЖБК є книга
розрахунків вартості квартири, відповідно до якої первинна вартість спірної
квартири склала 3462 рублів 62 копійки, в тому числі перший внесок склав 1449
рубюлів 08 копійок, другий внесок 71 руб, остання сума була розрахована для
погашення до березня 1981 року. По-перше лицевий рахунок був відкритий на
ОСОБА_1., в 1990 році відповідно до його заяви лицевий рахунок був
переоформлений на ОСОБА_2., та з серпня 1990 року він виписався з квартири.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників,
представника третьої особи ОП ЗМБТІ суд вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три
роки.

Як
встановлено у судовому засіданні відповідно до заяви позивача ОСОБА_1. його
включено до кооперативного будівництва на двохкімнатну квартиру на склад сім`ї
два чоловіка, а саме позивач та дружина ОСОБА_8., 1941 року народження.

16.09.1967 року
позивач ОСОБА_1. та відповідач ОСОБА_2. зареєстрували шлюб, та позивач став з
проживати з відповідачкою у спірній квартирі. В період шлюбу у них народилося
двоє дітей. Первинна вартість спірної квартири АДРЕСА_1 склала 3462 рублів 62
копійки, в тому числі перший внесок склав 1449 рублів 08 копійок, другий внесок
71 руб, остання сума була розрахована для погашення до березня 1981 року. В
березні 1981 року сторонами пай за квартиру був сплачений повністю. По-перше
лицевий рахунок був відкритий на ОСОБА_1., а в 1994 році відповідно до його
заяви позивач ОСОБА_1. був виключений з членів кооперативу та лицевий рахунок
був переоформлений на дружину ОСОБА_2. Відповідно до п.2.4.7. Статуту ЖБК
«Побутовик-2», члени кооперативу, які повністю сплатили пайовий внесок за
квартиру набувають права власності на квартиру.

12.09.1996 року
шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу спірна
квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в ОП ЗМБТІ за відповідачкою ОСОБА_2. на підставі
довідки, виданої ЖБК №67 «Побутовик-2» від 20.08.1996 року №472, реєстровий
запис №34926 від -06.09.1996 року.

Таким чином, на
протязі 8 років претензій позивач не пред`являв, знав, що спірна квартира
оформлена на відповідачку, спільне майно подружжя було розділено, доказів ні
письмових ні усних, що шлюб було розірвано фіктивно позивачем суду не надано,
та нічим не підтверджується, та суд вважає що позивач ОСОБА_1. пропустив строк
позовної давності щодо звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного
права.

Керуючись ст.ст.
10,60,131,214,215,218 ЦК України, ЗУ «Про власність», ст.ст. 257, 258 ЦК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Житлово -
будівельний кооператив №67 « Битовик-2», Орендне підприємство Запорізьке
міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на &frac34; частини
квартири, визнання реєстрації права власності на спірну квартиру недійсною, та
визнання недійсним реєстраційного свідоцтва про право власності відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання
заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, та подання апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: