У Х В А Л А І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

23 січня 2008 року
м. Київ

Суддя Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

Патрюк М.В.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2007 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Донецького ліцею “Колеж”, управління освіти Донецької міської ради
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в  с
т  а  н
о  в  и  в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі наказу
Управління освіти Донецької міської ради №463-К від 21 серпня 2001 року
та наказу Донецького ліцею “Колеж” №226 від 22 серпня 2001 року він працював на
посаді майстра виробничого навчання та вчителя автосправи. 11 грудня 2003 року
він був звільнений з вказаної посади на підставі наказу №512 від 11 грудня 2003
року, що виданий директором Донецького ліцею “Колеж” згідно п. 1 ст. 40 КЗпП
України за скороченням штату робітників. Вважав, що вказаний наказ про його
звільнення є незаконним та таким, що був виданий посадовою особою в порушення
ст. 26 Закону України “Про загальну середню освіту”. Крім того, вважав
неправомірним наказ начальника Управління освіти Донецької міської ради №156-А
від 1 серпня 2003 року про делегування директорам учбових закладів право
прийому на посаду та звільнення з посади інших педагогічних та непедагогічних
робітників учбово-виховальних установ, яким керувався директор Донецького ліцею
“Колеж” при його звільненні. Також відповідачем, в порушення вимог ст. 49-2
КЗпП України, його попереджено  про дату
звільнення понад 2 місяці. Просив суд задовольнити позов.

Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 21
травня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 16 серпня 2007 року, в задоволенні позову відмовлено. Змінена дата
звільнення ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання та вчителя курсу по
автосправі Донецького ліцею “Колеж”, вважаючи його звільненим згідно п. 1 ст.
40 КЗпП України з 27 грудня 2003 року. Стягнуто з відповідача на користь
позивача 86 грн. 24 коп. за час вимушеного прогулу.

До Верховного Суду України надійшла вищезазначена
касаційна скарга з пропуском строку передбаченого ст. 325 ЦПК України, із
заявою про поновлення строку на касаційне оскарження.

У поданій заяві ставиться питання про поновлення строку
на касаційне оскарження з посиланням на поважність причин його пропуску.

Вважаю, що строк на касаційне оскарження підлягає
поновленню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про
скасування ухвали апеляційного суду з підстав порушеннями норм матеріального та
процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з
таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження якщо касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із
оскаржуваного судового рішення, доданих до нього матеріалів  вбачається, що скарга є  необґрунтованою і наведені в ній доводи не
дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного
судового рішення.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України

у  х
в  а  л
и  в :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали
апеляційного суду Донецької області від 16 серпня             2007 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом
ОСОБА_1 до Донецького ліцею “Колеж”, управління освіти Донецької міської ради
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити
ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                         М.В. Патрюк