У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 лютого 2008 року                                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                                  Косенка
В.Й.,                                 Григор'євої
Л.І.,

Балюка М.І.,                                   Барсукової
В.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
управління МНС України в м. Севастополі до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення зі
службового приміщення, за касаційною скаргою управління МНС України в м.
Севастополі на рішення апеляційного суду               м. Севастополя від 16 серпня
2007 року,

в с т а н о в и л а:

У травні
2006 року управління МНС України в м. Севастополі звернулося в суд із позовом
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про їхнє виселення зі службового приміщення.

Рішенням
Гагарінського районного суду м. Севастополя від 4 квітня                2007 року позов задоволено.
Постановлено виселити ОСОБА_1,
ОСОБА_2 з усіма членами сім'ї зі службового приміщення, що знаходиться
за адресою  АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Севастополя від 16 серпня
2007 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано, у позові відмовлено.

Не погодившись із
зазначеним рішенням апеляційного суду, Управління МНС України в м.
Севастополі подало до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення
скасувати.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення Гагарінського районного суду м.
Севастополя від         4 квітня 2007
року та ухвалюючи нове рішення, яким відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що спірне приміщення є службовим жилим
приміщенням, що відповідачі вселилися в спірне приміщення як члени сім'ї
учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що вони не можуть бути виселені
без надання іншого жилого приміщення, хоча в резолютивній частині рішення цю
обставину не зазначив.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не
можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах,
з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, спірне приміщення не є службовим жилим приміщенням
(а.с. 46, 47, 48, 50), а належить позивачу на праві
власності.

Рішенням Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 6 серпня 1996 року, яке було виконане добровільно, (а.с. 31) відповідачі виселені зі спірного приміщення без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідачі після виселення, повторно, у порушення встановленого законом
порядку, вселилися в спірне приміщення, тобто без укладення договору найму та видачі відповідного
ордера.

У порушення ст. 61 ЦПК України апеляційний суду не прийняв до уваги дане
рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, відносини, пов'язані з використанням під житло в нежилих
будинках, не призначених для постійного проживання громадян, регулюються
нормами цивільного, а не житлового законодавства, незалежно від їх
тривалості.

За таких обставин апеляційному суду слід було застосовувати ст. 48 Закону
України “Про власність”, який був чинним на момент виникнення спірних
правовідносин та пред'явлення позовної заяви.

Усупереч роз'ясненням, викладеним у п. 22 постанови Пленуму Верховного суду
України від 12 квітня 1985 року № 2 “Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України” та ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд, не дослідивши доказів, які є у справі, і не надавши їм
належної оцінки, помилково дійшов висновку, що спірне приміщення є службовим жилим приміщенням,
гуртожитком.

Оскільки обставини справи встановлені апеляційним судом із порушенням норм
матеріального та процесуального права, то рішення не може залишатися в силі.

Разом з тим судом першої інстанції повно та всебічно встановлені обставини
справи, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції
залишає без змін.

За викладених обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а
рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати  у цивільних справах Верховного
Суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу управління МНС України в м. Севастополі задовольнити.

Рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 16 серпня 2007 року скасувати.

Рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 4 квітня                2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В. Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова