Колегія суддів Судової палати у цивільних
справах
Верховного Суду України в складі:
головуючого         Патрюка М.В.,
суддів:                   Берднік І.С.,                       Ляшенко Н.П.,
Костенка А.В.,                            Пшонки
розглянувши в судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до управління комунального майна Львівської
міської ради, треті особи: ОСОБА_2, обласне комунальне підприємство Львівської міської ради
«Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Львівське комунальне підприємство
№ 505, про визнання недійсним договору оренди приміщення, за касаційною скаргоюОСОБА_1
на  рішення  апеляційного
суду  Львівської  області
від   16 квітня 2007 року,
У березні 2005 року ОСОБА_1
звернувся у суд із позовом до управління комунального майна Львівської міської
ради, в якому просив визнати неправомірною діяльність відповідача, який
протягом тривалого часу укладав та продовжував термін дії договору оренди
нежитлового приміщення на горищі будинку АДРЕСА_2 з ОСОБА_2; скасувати рішення
комісії управління комунального майна Львівської міської ради від 16 березня
2005 року про продовження терміну договору оренди; визнати  недійсним договір оренди від 25 травня 2005
року  та передати йому у власність
частину нежитлового приміщення над його квартирою.
Позивач зазначав, що він є
власником приватизованої квартири АДРЕСА_1 та одночасно співвласником
допоміжного нежитлового приміщення на горищі цього будинку.
На нежитлове приміщення на
горищі будинку управління комунального майна Львівської міської ради тривалий
час укладає договори оренди з ОСОБА_2 без згоди мешканців цього будинку як
співвласників спірного допоміжного приміщення.
ОСОБА_2 є неналежним
орендарем, оскільки має заборгованість з
оплати послуг із постачання газу та електроенергії, неодноразово заливав
Посилаючись на викладене,
позивач просив задовольнити позов.
У травні 2005 року ОСОБА_1,
змінивши позовні вимоги,  просив визнати
недійсною угоду оренди на приміщення горища будинку АДРЕСА_2, укладену
відповідачем  із  ОСОБА_2
25 травня 2005 року.
Позивач указував на те, що
ОСОБА_2, використовуючи нежитлове приміщення на горищі під майстерню, порушує
Правила користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, а
саме: спричинив пошкодження його приватизованої квартири шляхом неодноразового
залиття, збиваючи підрамники під картини, створює гуркіт, чим порушує його
права власника приватизованої квартири. Відповідач, укладаючи договір оренди нежитлового
приміщення на горищі з ОСОБА_2 без  згоди
позивача, порушив вимоги ст. 369 ЦК України.
У судовому засіданні 30
листопада 2006 року позивач просив визнати недійсним  та
розірвати  договір  оренди на житлове приміщення квартири
АДРЕСА_3(мезонін) з тих підстав, що житлове приміщення використовується не за
призначенням, договір оренди укладений на це приміщення як на нежитлове.
Під час розгляду до участі у
справі були залучені як треті особи:
ОСОБА_2 та обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради  „Бюро технічної інвентаризації та експертної
Рішенням Личаківського районного суду м.
Львова від 30 листопада 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди приміщення під літерами 10-1, 10-2,
загальною площею 21, 3 кв.м, у будинку АДРЕСА_2, укладений 25 травня 2005 року
між управління комунального
майна Львівської міської ради та ОСОБА_2, зареєстрований за № Л-2819-5.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від
16 квітня 2007 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2006 року
скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову       ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального й процесуального
права, просить рішення апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2007
року скасувати й залишити в силі рішення Личаківського районного суду               м. Львова від 30 листопада 2006
року.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.  ст. 11, 31 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи за зверненнями фізичних чи юридичних осіб,  у межах заявлених ними позовних вимог, при
цьому визначення предмета та підстав заявленого позову належить позивачу.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи неодноразово змінював обсяг заявлених
вимог і підстави заявленого позову.

Не уточнивши в позивача зміст і підстави
заявлених ним вимог, суд першої інстанції розглянув та ухвалив рішення стосовно
частини вимог ОСОБА_1, задовольнивши вимоги про визнання недійсним  договору оренди на приміщення  квартири
АДРЕСА_3 з тих
підстав, що орендоване приміщення
є житловим, фактично не переведено в нежитловий фонд, а тому укладення договору
оренди на це приміщення як на нежитлове є незаконним.

Крім того, визнаючи недійсним договір оренди приміщення, укладений 25 травня
2005 року між управління комунального
майна Львівської міської ради та  ОСОБА_2, суд вирішив питання про права й обов'язки
ОСОБА_2, не залучивши його до участі у справі як
відповідача.

Не звернувши увагу на вказані порушення
норм процесуального права,  апеляційний суд
ухвалив своє рішення про відмову в задоволенні позову також із порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні  позовних
вимог про визнання недійсним  договору  оренди на житлове приміщення квартири АДРЕСА_3, апеляційний суд не погодився з
висновком суду першої інстанції та  зазначив, що спірне приміщення впродовж декількох
десятків років обліковувалось і фактично використовувалось як нежитлове, а відсутність
у матеріалах справи рішення виконкому щодо переведення цього  приміщення у фонд нежитлових не свідчить про перебування
приміщення у статусі житлового та про порушення сторонами норм житлового законодавства
при його укладенні.

Разом з тим апеляційний суд ухвалив рішення
й стосовно вимог про визнання недійсним договору оренди з підстав його укладення
без згоди позивача як співвласника приміщення, яке є допоміжним, і зазначив, що
це приміщення не є допоміжним, на нього не розповсюджується дія ст. 10 Закону України
„Про приватизацію державного житлового фонду”,
воно належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської
міської ради, яка. діючи через свій виконавчий орган в особі управління
комунального майна, на законних підставах уклала договір оренди.

Таким чином, апеляційний суд
ухвалив рішення щодо позовних вимог, стосовно яких рішення судом першої
інстанції  не ухвалювалось.

Ураховуючи, що порушення норм
процесуального права допущені як судом першої інстанції, так і судом
апеляційної інстанції, що могло призвести до неправильного вирішення справи,
скасуванню підлягають усі ухвалені у справі судові рішення з передачею справи
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішенням Личаківського районного суду м.
Львова від 30 листопада 2006 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 16 квітня
2007 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                             М.В.
Патрюк

Судді :                                                       І.С.
Берднік

А.В.  Костенко

Н.П.
Лященко

М.П.
Пшонка