Справа № 22ц-820/2008
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Коренькова З.Д.
РІШЕННЯ

Іменем
України

20   червня
2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого:

Коренькової З.Д.

суддів:

Заболотного В.М.,

Острянського В.І.

при секретарі:

Куксі М.В.

з
участю: ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 03 березня 2008
року по справі за позовом Прилуцького міжрайонного прокурора в інтересах
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії відповідно до умов
договору про виконання робіт та відшкодування моральної шкоди, -

в
с т а н о в и в:

В лютому 2008 року Прилуцький
міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1
про зобов'язання вчинити певні дії відповідно до умов договору про виконання
робіт та відшкодування моральної шкоди, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що
12.12.2006 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 і ОСОБА_2 була укладена
побутова угода на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника із
матеріалів підприємця вартістю 3100 грн., з яких 2500 грн. становила вартість
пам'ятника, а 600 грн. - вартість роботи по його встановленню. Однією із умов
договору ОСОБА_1 визначив часткову сплату вартості матеріалу, з якого буде
виконано пам'ятник в сумі 1400 грн., яку ОСОБА_2 12.12.2006 року і сплатила,
решту суми, за домовленістю, позивачка повинна була сплатити після виконання
замовлення. Термін виконання був визначений до 01.02.2007 року. 05.01.2007 року
ОСОБА_2 заплатила 650 грн. на вимогу ОСОБА_1 за пам'ятник, який на той час ще
не був виготовлений. Наприкінці лютого 2007 року ОСОБА_1 повідомив позивачці,
що пам'ятник майже готовий, але встановити його слід пізніше, оскільки умови на
даний час не підходять для встановлення пам'ятників. ОСОБА_2 погодилась з його
пропозицією. В липні 2007 року вона звернулась до ПП з цього питання, маючи
намір розрахуватися повністю, але у відповідь ОСОБА_1 повідомив, що вартість
матеріалів та робіт збільшилась, і тепер вартість пам'ятника становить 3100
грн., а до усієї домовленої ціни вона повинна доплатити ще 200 грн. додатково і
850 грн. за установку пам'ятника. ОСОБА_2 відмовилась від цих умов. Таким
чином, ПП безпідставно в одноособовому порядку збільшив вартість робіт,
відмовившись виконати ці роботи за попередньою домовленістю. Звернувшись з
позовом в інтересах позивачки прокурор просив зобов'язати ОСОБА_1 виконати
договір по виготовленню та установленню пам'ятника згідно попередньої
домовленості, тобто за 3100 грн., а також просив стягнути з відповідача і
моральну шкоду в сумі 2000 грн., зазначивши, що своїми діями ОСОБА_1 заподіяв
позивачці моральні страждання, які негативно вплинули на стан її здоров'я.

В процесі судового розгляду ОСОБА_2
збільшила розмір моральної шкоди до 4000 грн., пославшись на те, що в
результаті неправомірних дій відповідача погіршився стан її здоров'я, який був
викликаний переживаннями, а також просила врахувати її похилий вік та статус
пенсіонера.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду від 03 березня 2008 року позовні вимоги Прилуцького міжрайонного прокурора
в інтересах ОСОБА_2 задоволені,
зобов'язано ПП ОСОБА_1 виконати договір по виготовленню та встановленню
пам'ятника відповідно до попередньої домовленості від 12.12.2006 року, тобто за
3100 грн., стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 4000 грн. у відшкодування
моральної шкоди. Суд встановив, що факт укладення договору побутового підряду
між сторонами підтвердився не тільки поясненнями сторін, але й наданими
доказами, які свідчать про те, що сторони домовлялись про оплату в сумі 3100
грн. за виконання робіт строком до 01.02.2007 року. Також, відповідач не довів,
що між ним і позивачкою була досягнута згода про зміну умов договору. Щодо
задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що
відповідно до пам'ятки для замовників, за затримку виконання робіт з власної
вини виконавець виплачує замовнику 0,5 %
за кожний день прострочення, що в даному випадку склало 6150 грн. Таким
чином, розмір, який просила позивачка не є завеликим, та відповідає розміру її
страждань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні
позову. Зазначає, що дійсно мало місце укладення договору побутового підряду,
але суд не звернув уваги, що в цей договір були внесені зміни, які
погоджувались обома сторонами. Таким чином, сама відповідачка поставилась
неналежно до виконання умов договору. Зміна умов договору відбулась 05.01.2007
року, про що свідчить внесення частини доплати вартості матеріалу. В усному
порядку при свідках замовниця погоджувалась на зміну умов, та просила надати їй
відстрочку, яка їй і була надана. В частині відшкодування моральної шкоди
зазначає, що в даному випадку йдеться про матеріальну відповідальність, а не
про відшкодування моральної шкоди, адже у пам'ятці не вказується на обрахування
моральної шкоди.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду - зміні шляхом зменшення суми морального
відшкодування, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 865, 866
Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який
здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням
фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових
та інших потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану
роботу. Такий договір  вважається
укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або
інший документ, що підтверджує укладення договору.

Згідно ст. 873 Кодексу, вартість
робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням
сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами
(цінниками), тарифами тощо.

Як встановив суд першої інстанції та
підтвердили сторони, 12.12.2006 року був укладений усний договір побутового
підряду. Предметом договору було те, що замовник зобов'язувався виготовити та
встановити надгробний пам'ятник у строк до 01.02.2007 року, а замовник
зобов'язувався сплатити за виготовлення пам'ятнику та оплатити роботи по його
встановленню в сумі 3100 грн.. Даний договір суд визнав таким, що був укладений
в належній формі і таким, що підтвердив досягнення сторонами всіх істотних його
умов.

З таким висновком погоджується і
апеляційний суд, адже відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №
14 від 12.12.2006 року ОСОБА_2 внесла 1400 грн., як частину суми за договором,
а 05.01.2007 року знову сплатила 650 грн., згідно квитанції № 18. Зазначене
підтверджує факт укладення договору. Крім того, в судовому засіданні сам
відповідач не заперечував, що між сторонами була домовленість виконати певну
роботу саме на суму 3100 грн.. Пояснення відповідача щодо досягнення згоди обох
сторін на зміни умов договору суд обгрунтовано не взяв до уваги, адже ОСОБА_1
свої доводи нічим не підтвердив. Ці ж самі необгрунтовані доводи містить і
апеляційна скарга. Також на них апелянт послався і в апеляційній інстанції при
розгляді справи. Апелянт в судовому засіданні стверджував, що доказом
узгодження сторонами змін до укладеного договору є квитанція № 18  про оплату позивачкою 650 грн. 05.01.2007
року, що на думку апеляційного суду не може бути прийнято до уваги.

ОСОБА_2 оплатила за договором  за
двома квитанціями 2050 грн., недоплата складає 1050 грн. (3100грн.-2050грн.), і
саме ця сума підлягає сплаті після остаточного виконання підрядником
замовлення.

Таким чином, ОСОБА_1 зобов'язаний
виконати договір по виготовленню і встановленню пам'ятника відповідно до
попередньої домовленості за 3100 грн.. Доводи апелянта, що роботи по монтажу
пам'ятників він не проводить і вартість цих робіт не входить до визначеної
договором суми спростовується як ескізом, виготовленим та підписаним
відповідачем так і Пам'яткою (а.с.16) де зазначено, що майстерня може проводити
доставку та монтаж пам'ятників.

Не погоджується апеляційний суд і з розміром моральної шкоди, яку стягнув
суд на користь ОСОБА_2, оскільки вважає, що 4000 грн. не відповідає завданим
стражданням позивачки.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, при
визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд має виходити із засад
розумності, виваженості та справедливості.

Тому, моральна шкода підлягає зменшенню до 200 грн.. Саме цей розмір
відповідає характеру та обсягу душевних страждань, та немайнових втрат ОСОБА_2.
За таких обставин, апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому
задоволенню, а щодо посилань ОСОБА_1 на те, що при даних обставинах, моральна
шкода не вішкодовується, то необхідно зазначити, що відповідно до положень п.4
ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань настають
правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування
збитків та моральної шкоди. Пам'ятка , на яку послався суд при розрахунку
розміру моральної шкоди, взагалі  її не
передбачає, а тому суд мав виходити з положень Цивільного кодексу України.

Керуючись ст. ст. 303,
307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 325 ЦПК України,  апеляційний суд,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду від 03 березня 2008 року - змінити, шляхом зменшення стягнутої суми
морального відшкодування до 200 грн..

В іншій частині рішення залишити без
зміни.

Рішення набирає чинності негайно
після його ухвалення, але може бути оскаржено до Верховного Суду України в
касаційному порядку  на протязі двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: