Справа № 22-ц-405 2008р. Головуючий у 1-й інстанції Гура А.О.
Категорія 50 Суддя-доповідач Смирнова Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 травня 2008 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.

суддів - Ільченко О.Ю., Ведмедь Н.І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

та осіб, які беруть участь у справі - апелянтки ОСОБА_1,

представника позивача органу опіки та піклування

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,ОСОБА_2

на рішення Лебединського районного суду від 27 грудня 2007 року

у справі за позовом органу опіки та піклування Лебединського міськвиконкому в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1,ОСОБА_2

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Орган опіки та піклування звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була ними усиновлена 19 квітня 2001 року.

З листопада 2006 року в сім'ї почалися непорозуміння між дитиною і батьками, в зв'язку з чим сім'я була поставлена на облік у службі у справах дітей як неблагополучна. Матері ОСОБА_1 пропонувалось поставити сім'ю на облік та передати під соціальний супровід центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, від чого вона відмовилась.

Батьки не займались належним чином вихованням та утриманням доньки, тому вона почала займатись бродяжництвом, ночувала в під'їзді, бо батьки не впускали її ночувати додому, часто була брудна та голодна, просила їсти в сусідів.

28 лютого 2007 року неповнолітня ОСОБА_3 була вилучена з сім'ї та направлена службою в справах неповнолітніх до Сумського обласного притулку для неповнолітніх, де перебувала до квітня 2007 року, а потім за заявою матері дитину повернули в сім'ю, так як мати запевнила, що за поведінкою доньки буде посилено контроль.

Однак в подальшому ніяких позитивних змін не відбулось, відповідних мір по вихованню батьками не було прийнято, дівчинка не бажає навчатися, веде себе неадекватно, не ночує вдома, в зв'язку з чим 06 листопада 2007 року вона повторно була направлена до Сумського обласного притулку для дітей.

Рішенням Лебединського районного суду від 27 грудня 2007 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто з кожного з них аліменти на її утримання щомісячно в розмірі ј частина заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь дитячих закладів, де буде утримуватись дитина починаючи стягнення з 30 листопада 2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі подружжя ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити їх заяву про відмову від дитини і скасувати усиновлення.

Апелянти вважають, що їхньої вини у неадекватній поведінці дівчини немає, також не згодні з тим, що через їхнє неналежне виховання дочка не вчиться у школі, займається бродяжництвом і не ночує дома. Вони її не виганяли з дому, але вона краде гроші з дому, а потім боїться вертатись, хоча їй не перешкоджають, навпаки, вони її розшукують.

Апелянти зазначають, що в школі у дівчини виникають конфлікти та складності у спілкуванні з дітьми, за рік вони вимушені були змінити три школи, на зауваження щодо поведінки дівчина реагує бурхливо та істерично, батьки неодноразово розшукували її по всьому місту, коли вона прогулює уроки.

Апелянти вважають, що дитина психічно хвора, вона перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра, дуже агресивна, у неї бувають нервові зриви і істеричні припадки, з якими неможливо впоратись без лікаря, дівчинка погрожує самогубством, і вже п'ять разів за рік її направляли на лікування до Роменської психіатричної лікарні.

Підтримуючи апеляційну скаргу в засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на те, що займалась вихованням і утриманням дитини в силу своїх можливостей, але не знаходила спільної мови з дитиною. Як мати, вона постійно контактувала з вчителями, зверталася за допомогою до органів у справах дітей, до міліції, але безрезультатно. Донька стала некерованою і це примусило їх з чоловіком звернутися до служби у справах неповнолітніх із заявою про проведення судового скасування усиновлення. Відповіді на свою заяву вони не отримали, а замість відповіді до них подано позов про позбавлення батьківських прав, в якому звинувачено їх в ухиленні від виконання батьківських обов'язків.

Представник органу опіки та піклування в засідання апеляційного суду заперечував проти апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача органу опіки та піклування Вернидуб Н.В., колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Ст. 164 СК України встановлені підстави для позбавлення батьківських прав.

Позивач свій позов обґрунтовує лише однією з підстав: ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України. тобто що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

При цьому позивачем не наведено конкретних фактів ухилення відповідачів від виховання та утримання своєї доньки, а зроблено лише посилання на негативні вчинки дитини, а саме: що вона уходила з дому, ночувала у під'їзді, що її два рази направляли до Сумського обласного притулку для дітей.

Крім того, позивач посилається на те, що 3 листопада 2007 року батьки вигнали доньку з дому і вона ночувала у чужих людей.

Судом першої інстанції не було перевірено та встановлено такого факту, що відповідачі вигнали неповнолітню дитину з дому, та не впускали її додому.

Натомість суд вважав, що відповідачі не змогли забезпечити належного виховання дитини і в подальшому відмовилися від її виховання, та не забрали до себе доньку з дитячого притулку, що на думку суду, є підставою для позбавлення батьківських прав.

Проте висновок суду про наявність підстав для задоволення позову суперечить матеріалам справи, наданим доказам, позов взагалі обґрунтовувався іншими фактами.

Крім того, суд не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Так, суд не зазначив конкретних фактів, на підставі яких можна зробити висновок про навмисне ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків.

Суд допустив суттєву неповноту у з'ясуванні обставин справи, і зокрема, не взяв до уваги факт звернення відповідачів до органу в справах неповнолітніх (а.с.9).

В цій заяві (а.с.9), йдеться про занепокоєння батьків станом психічного здоров'я дитини, її агресивної поведінкою, висловлюється думка, що вона мала психічне захворювання на час удочеріння, і як висновок - прохання провести через суд скасування акту удочеріння, оскільки дитина психічно хвора і між нею та батьками склалися стосунки, які роблять неможливим виконання батьківських обов'язків.

В справі є дані про те, що дійсно дитина знаходиться на «Д» обліку у психіатра, що вона неодноразово знаходилася на лікуванні у психіатричних лікарнях.

На підставі матеріалів позову суд зазначив у рішенні, що дитина була забезпечена одягом, необхідними речами для навчання, що відповідачі позитивно характеризуються як на роботі, та і сусідами, що шкільні педагоги відмічали неадекватну поведінку дитини, її конфлікти з однокласниками, разом з тим пояснювали, що мати постійно відвідує школу, дитину любить як рідну і страждає від того, що не може впоратись з донькою.

За таких обставин, висновок суду щодо ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є невірним, а тому рішення суду у відповідності з пп.1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Матеріалами справи не доведена вина відповідачів в прямому ухиленні від виконання батьківських обов'язків.

По справі встановлено, що сім'я хоча і не забезпечена житлом навіть за мінімальними нормами та має дуже незначний доход: близько 1000 грн. на чотирьох членів сім'ї, дитина була забезпечена і одягом, і їжею, і речами для шкільного навчання (акт обстеження житлових умов, а.с. 48).

Мати постійно відвідувала школу і навіть переводила доньку до інших шкіл, щоб уникнути конфліктів з однокласниками доньки.

За результатами навчання шкільну програму дитина засвоювала.

Відомості про те, що батьки не слідкували за здоров'ям дитини, в справі відсутні, навпаки, донька була проконсультована у лікарів відповідного профілю з приводу психічного стану, проходила лікування.

В справі є дані про те, що донька відповідачів перебуває на «Д» обліку у дитячого психіатра з діагнозом «Розлад психологічного розвитку», а на запит апеляційного суду, Сумський обласний психоневрологічний диспансер повідомив, що дитина ОСОБА_3 лікувалась в Роменській обласній психіатричній лікарні в період з 15 листопада 2007 року по 12 лютого 2008 року з діагнозом «Несоціалізований розлад поведінки».

Відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що без дозволу батьків донька виносила з дому значні суми грошей і витрачала їх, потім боялась повертатися додому, її доводилось розшукувати, внаслідок чого вона двічі поміщувалась до дитячого притулку.

ОСОБА_1 також пояснила, що на неодноразові звернення батьків за допомогою у вихованні дитини до відповідних органів, ніякої дієвої допомоги не було надано, тобто не надавались путівки до дитячого табору відпочинку, або санаторно-курортного лікування, або матеріальну допомогу як малозабезпеченій сім'ї.

Таким чином, позивачем не спростовано посилання відповідачів на те, що негативна поведінка дитина обумовлена її хворобою, а не відсутністю належного виховання.

Надані до справи фотознімки, на яких дівчина знаходиться поза своєю домівкою, не є прямим доказом провини відповідачів, які пояснювали, що донька уходила з дому без їх дозволу після того, як «викрадала» гроші, не бажаючи повертатися, хоча вони її умовляли.

Колегія суддів вважає, що по справі не надано достатніх доказів ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків, тому відсутні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів.

Разом з тим, відсутні підстави для скасування удочеріння, як просять апелянти, оскільки позову про це не заявлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, пп.1, 3 ч. 1 ст. 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів:

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду від 27 грудня 2007 року в даній справі скасувати та відмовити органу опіки та піклування Лебединського міськвиконкому в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 та стягнення аліментів.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -