Справа № 2-29/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

08
липня 2008 року    Інгулецький районний суд м.Кривого
Рогу  Днепропетровської області в складі:

головуючого  судді     Соловйової Л.Я.,

при
секретарі  Берест
К.Є.,

за участю позивача-ОСОБА_1.,
представника позивача-ОСОБА_2.

представника відповідача ТОВ
„Автооранссервіс”- Грачова М.С., третьої особи- ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
товариства з обмеженою відповідальністю “Автотранссервіс” в м.Дніпропетровськ,
третьої особи- ОСОБА_3про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача   позовні вимоги  визнав частково.

Позивач ОСОБА_1. в судовому засіданні
уточнені позовні вимоги підтримав, при цьому пояснив, що 09.08.2004 року з
метою отримання високооплачуваної престижної посади радіоінженера, він виїхав з
м.Кривого Рогу на маршрутному таксі на співбесіду з керівництовом ЗАТ
“Українські радіомережі”, яке знаходиться
в м.Дніпропетровську. В цей же день, приблизно о 12 годині на дільниці
автошляху Київ-Луганськ-Ізварино, розташованому на території Дніпропетровського
району Дніпропетровської області водій ОСОБА_3.,  керуючи маршрутним таксі -“Мерседес-Бенц 312
Д”, державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ “Автотранссервіс”, не впорався з
управлінням автомобіля, виїхав за межі проїзжої частини і допустив зіткнення з
деревом. Внаслідок чого, позивачу були завдані тілесні ушкодження середньої
тяжкості у вигляді закритого перелому лівої вертлужної впадини.

Після скоєння ДТП, позивач
дуже погано
себе почував, відчував біль у нозі, але приблизно через 40-50 хв.  поїхав разом з деякими пасажирами  легковим автомобілем до м.Дніпропетровськ,
так як йому необхідно було потрапити на співбесіду з приводу працевлаштування
на роботу.  Водій автомобіля підвіз його
в Дніпропетровськ, потім він поїхав на таксі, а в подальшому  до офісу ЗАТ “Українські радіомережі” йшов
пішки.  Прибувши на співбесіду, йому
стало погано і швидкою допомогою був доставлений в міську клінічну лікарню № 6
м.Дніпропетровська. Де було встановлено діагноз: закритий перелом вертлужної
впадини зліва без зміщення. На пропозицію
лягти в лікарню в м.Дніпропетровську, він відмовився  і  о 22
годині 30 хв. за його бажанням на легковому автомобілі був доставлений в міську
лікарню № 17 м.Кривого Рогу за місцем свого проживання.

Знаходився на стаціонарному лікуванні в міській лікарні № 17 м.Кривого
Рогу з 09.08.2004 року по 11.10.2004 року.
24.11.2004 року його було
визнано
інвалідом другої групи (загального захворювання). В зв'язку з погіршенням стану
здоров”я у
травматологічному відділенні  лікарні №
17 м.Кривого Рогу проходив курс лікування з 14.06.2005 року по 14.07.2005 року,
систематично вживав медичні препарати та витрачав кошти на придбання ліків.

Також,
зазначив, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської
області від 10.10.2005 року  водія
ОСОБА_3. було звільнено від кримінальної відповідальності по ст.286 ч.1 КК
України, справу провадженням закрито в зв'язку з застосуванням до
останього  ст.1 п.”б” Закону “Про
амністію”.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, йому  були завдані
матеріальні збитки в сумі 12327 гривень 38 коп., які складаються з
різниці між розміром зарплати та розміром пенсії, не отримання зарплати і
пенсії в січні та лютому 2005 року. Окрім отриманого фізичного болю, йому
завдана також моральна шкода, оскільки втратив життєві та ділові зв'язки,  змінився його повноціний звичний спосіб
життя. Свої моральні страждання оцінює в 100000 гривень. Просить стягнути з ТОВ
“Автотранссервіс” на його користь матеріальні збитки в розмірі 12327 гривень 38
коп. та 100000 гривень моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_2. підтримав вимоги
позивача, пояснив, що з вини ОСОБА_3.- ОСОБА_1. отримав травму, був визнаний
інвалідом 2 групи та втратив роботу в ВАТ „ІнГЗК”.  Причинний зв”язок між ДТП та травмою позивача
встановлений у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3. за ст.286 ч.1 КК
України, по якій позивач був визнаний потерпілим. В наслідок отриманої травми,
ОСОБА_1. втратив значну частину заробітку, постійно змушений витрачати  кошти на придбання ліків та проведення курсів
лікування. Загальний розмір матеріальної шкоди склав 12327 гривень 38 коп.
Захворювання ОСОБА_1. прогресує, він зазнає моральних страждань, став
утриманцем в сім”ї, втратив статус годувальника, що для нього образливо, не
може мати дітей. Власником джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу
яким керував ОСОБА_3, є ТОВ „Автотранссервіс”, яке повинно нести
відповідальність за спричинену шкоду,
тому позивач звернувся до відповідача про стягнення моральної та матеріальної
шкоди. Просить вимоги позивача задовольнити.

Представник відповідача Грачов М.С.,
пояснив, що розмір матеріальної шкоди не відповідає дійсності, оскільки
ОСОБА_1. отримав страхове відшкодування, окрім цього він не отримував вчасно пенсію
з вини управління Пенсійного фонду і саме Пенсійний фонд повинен здійснити йому
доплату. Вважає, що позивачу було завдано
матеріальної шкоди в розмірі 3517 гривень 57 коп. Зазначив, що стан
здоров”я позивача погіршився в тому числі і з
вини останнього, оскільки він не залишився в лікарні в
м.Дніпропетровську як пропонували лікарі, це підтверджується  висновком експертизи, де зазначено, що
несвоєчасне звернення до лікарні вплинуло на стан здоров”я ОСОБА_1. Визнає
моральну шкоду в розмірі 15000 -20000 гривень, матеріальну шкоду в розмірі 3517
гривень 57 коп. В іншій частині вимог просить відмовити позивачу.

Третя особа - ОСОБА_3. пояснив, що він був
притягнутий до кримінальної відповідальності по ст. 286 ч.1 КК України по факту
ДПТ від 09.08.2004р. Потерпілим по справі був визнаний і ОСОБА_1.. Постановою
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2005р.
його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України
„Про амністію”. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1. завищеними.

Свідок
ОСОБА_4.  в судовому засіданні
пояснив, що він працює лікарем-травматологом в 17-й міській лікарні м.Кривого
Рогу. При первинному зверненні ОСОБА_1. в лікарню виявили перелом лівої
вертлюжної впадини. В подальшому він ще декілька раз проходив лікування  в їх відділенні та лікувався амбулаторно.
Самостійне пересування позивача та несвоєчасне звернення  за медичною допомогою вплинуло на стан його
здоров”я. Однак будь-яка травма приводе до коксоартроза, тобто дегенерації
суставного хряща,  зміни в суставах
необратимі.

Вислухав позивача, представника позивача, представника відповідача,
третю особу, допитавши свідка,  дослідив
письмові докази данної справи, матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3.
за ст.286 ч.1 КК України, суд
вважає  встановленими такі обставини.

Згідно постанови  Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 10.10.05р.- 09.08.2004р. ОСОБА_3., під час
виконання своїх виробничих обов'язків, керуючи автомобілем “Мерседес-Бенц 312
Д”, державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ “Автотранссервіс”, порушив
12.3   Правил дорожнього руху України і
допустив зіткнення з деревом. Внаслідок чого, ОСОБА_1. було завдано тілесних ушкоджень
у вигляді закритого перелому лівої вертлужної впадини, які згідно висновку
Криворізького бюро СМЕ № 1516 відносяться
до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу
здоров'я. ОСОБА_3.  було звільнено від
кримінальної відповідальності, провадження по закрито на підставі ст.1 п „б”
Закону України «Про амністію» (а.с.5-6). З 22.11.2004р. ОСОБА_1. була
встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням на строк до
01.12.2005р.(а.с.11). Пенсія по інвалідності призначена з 04.03.2005р. в
розмірі 310,74 гривень (а.с.7). За призначенням пенсії ОСОБА_1. не міг
звернутися раніше, у зв”язку з тяжким станом здоров”я. Згідно чеків та довідок,
які знаходяться на аркушах справи 12,17-18, 21-25 - ОСОБА_1. на придбання
медичних препаратів, проведення медичних процедур, транспортні витрати,
пов”язані з поїздками для придбання ліків було затрачено 4124,50 гривень.

ОСОБА_1. працював на ВАТ „ІнГЗК” з
07.05.2001р. та був звільнений з роботи 22.11.2004р. по ст.40 п.2 КзПП України.
Його середньомісячний заробіток на ВАТ „ІнГКЗ”
складав 1190,48 гривень (а.с.26, 69). В період з 01.06.2005р. по
30.11.2005р. позивач працював в ТОВ „СП Південенергочермет” і отримував
заробітну плату в розмірі 314 гривень (а.с.69,70).

Згідно висновку експерта №251  від 28.11.2007р. на час звернення у 6-ту
міську лікарню м.Дніпропетровськ 09.08.04р. ОСОБА_1. була запропонована
госпіталізація у стаціонар, де б йому була надана кваліфікована медична
допомога, але він відмовився. Звернення постраждалого за кваліфікованою
допомогою на 22 год. 09.08.04р. є несвоєчасне. На час проведення рентгенограми
у 6-й міській лікарні м.Дніпропетровськ має місце закритий перелом лівої
вертлюжної западини із задовільним стоянням уламків (без зсуву), а на
рентгенограмах від 10.08.04р. з 17-ї міської лікарні м.Кривого Рогу має місце
осколковий з сувом уламків перелом лівої вертлюжної западини, що могло бути
викликане тривалим навантаженням на ліву нижню кінцівку після виникнення
первинного пошкодження. При останнньому обстеженні та лікуванні у травні-липні
2007р. ОСОБА_1. встановлений діагноз „Лівосторонній коксартроз  ІІ-ІІІст. із згинально-розгинальною
контрактурою лівого кульшового суглобу і помірно вираженим порушенням функції
опори та ходи”. Перебіг дегенеративно-дистрофічних захворювань суглобів у вигляді
післятравматичного коксартору як правило, має прогресуючий характер, тривале
відновлення функцій ураженого кульшового суглобу малоімовірно (а.с.159-169).

Виходячи з розрахунку середньомісячного
заробітку в ВАТ „ІнГЗК”, отриманої пенсії по інвалідності та заробітної плати в
ТОВ „СП Південенергочермет” ОСОБА_1. зазнав матеріальних збитків в наступному
розмірі: 1190.48 грн.- 310.74 грн. =879.74 грн - різниця між розміром зарплати
та розміром пенсії; в січні і лютому 2005 року ні пенсія, ні зарплата не
отримувалась: 1190.48 грн.х 2 =2380.96 грн. В період з 04.03.2005р. по
01.11.2005р. втрачено 879.74 грн х 8міс. =7037.92 грн.  Заробітна плата в  ТОВ „СП Південенергочермет” за 4 місяці
склала 314грн х 4 міс.= 1256 грн. Загальний розмір збитків становить
(2380.96грн.+7077.92 грн.-1256грн.+4124.50 (витрати на лікування та транспортні
витрати)- 12327,38 гривень.

Встановлено  також завдання моральної шкоди позивачу внаслідок
отриманої травми в результаті  дій третьої особи, що виявилось в фізичному болі, моральних
стражданнях і переживаннях,   перенесенні
психологічної травми, зміні способу життя.

Викладеним обставинам відповідають
правовідносини, що випливають з обов”язку юридичної особи відшкодувати  шкоду, завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових обов»язків, обов»язку відшкодувати моральну шкоду
особою, яка її завдала, якщо встановлена її вина, а також правовідносини щодо
відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме
транспортним засобом.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України,
юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров”я
фізичній особі, зобов”язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності,
а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого
харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. Згідно ч.3 зазначеної статті -шкода, завдана фізичній
особі  каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров”я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв”язку з
втратою здоров”я, або пенсії, яку вона одержала до цього, а також інших
доходів.

Факт вини працівника відповідача знайшов
підтвердження в судовому засіданні та встановлений матеріалами кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3. по ст.286 ч.1 КК України, яка була
досліджена  в даному судовому засіданні.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1. про стягнення матеріальної шкоди з ТОВ
„Автотранссервіс” слід задовільнити в повному обсязі.

При визначені розміру грошової суми, що
підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу
дійсно завдана моральна шкода. При цьому, суд враховує глибину, тривалість
душевних страждань, суттєвість вимушених змін способу життя, неможливість
поновлення первинного становища та вважає, що позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди підлягають зменшенню, оскільки пересування позивача
після травми та відмова від госпіталізації в м.Дніпропетровську, призвела до
погіршення стану здоров”я, що викликало в подальшому сильні, довготривалі
моральні страждання. Виходячи з принципів розумності і справедливості, суд
вважає необхідним  задовільнити моральну
шкоду в розмірі 20000 гривень. В іншій частині стягнення моральної шкоди
відмовити.

Керуючись ст.ст.1166-1168,
1172, 1187, 1195
ЦК України, ст.ст. 10,11,60, 88, 212 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Автотранссервіс” в м.Дніпропетровськ,
третьої особи- ОСОБА_3про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки
задовільнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю “Автотранссервіс” м.Дніпропетровськ на користь ОСОБА_1завдану
матеріальну шкоду в розмірі 12327 (дванадцять тисяч триста двадцять сім)
гривень 38 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю “Автотранссервіс” м.Дніпропетровськ на користь ОСОБА_1моральну шкоду в
розмірі 20000 (двадцять
тисяч) гривень.

В іншій
частині стягнення моральної шкоди
відмовити.

Стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю “Автотранссервіс” м.Дніпропетровськ на користь
ОСОБА_1сплачений судовий збір в розмірі 11 гривень

Стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю “Автотранссервіс” м.Дніпропетровськ на
користь держави
судовий збір у розмірі 40
(сорок)
гривень та 8 (вісім) гривень 50 коп.

Заяву про апеляційне оскарження рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на
рішення може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Заява та скарга подаються до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд
м.Кривого Рогу.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не подано, або після закінчення строку
на подачу апеляційної скарги,          якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, а скаргу - ні, або  після розгляду справи апеляційним судом, якщо
рішення не скасовано.

Судя