Справа № 2-45/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 лютого 2008 року
Кагарлицький районний суд Київської області

у складі:

головуючого        судді
Кириченко В.І.

при
секретарі                   Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Києві  про стягнення частково не
виплачених щомісячних страхових виплат і одноразової допомоги з урахуванням
індексів інфляції, відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1
вказав, що 20.11.2000 року, перебуваючи у відрядженні, він отримав травму. На 1
липня 2004 року йому була встановлена 2 група інвалідності і 80 відсотків
втрати працездатності. 6.12.2005 р. він звернувся з заявою до відповідача про
порахунок страхових витрат, які вважає нарахованими  невірно, так як неправильно обчислена середня
заробітна плата для розрахунку одноразової допомоги в разі стійкої втрати
професійної працездатності   і щомісячної
грошової суми у зв'язку з частковою втратою професійної працездатності, що
компенсує відповідну частину втраченого заробітку. А саме за основу не взято
5800 грн. зарплати, які він отримував в концерні «Тукурінга» та СД «Тукурінга -
Донецький кряж» разом за один місяць і розрахунковим періодом  слід було взяти три місяці 2000 року -
серпень, вересень і жовтень відповідно до ст. 1197 ЦК України, що не зроблено,
і виплачені значно менші суми.

Позивач просив
суд стягнути з відповідача на його користь 613252,66 грн. одноразової допомоги
з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, так як
йому в серпні 2004 року виплатили тільки 10746,40 грн. і не доплатили 453254
грн. Також просив стягнути на його користь за період з 15.07.2004 р. по
1.10.2007 р. 613925,84 грн. щомісячних страхових витрат з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, так як в період з
15.07.2004 р. по 1.03.2005 р. відповідач щомісячно сплачував 1556,07 грн., а
мав сплатити 10933,91 грн.   щомісячно. В
період з 1.03.2005 р. по 1.07.2005 р. щомісячно сплачував 1926,41, грн., а мав
сплачувати 13536,18 грн. щомісячно. В період з 1.07.2005 р. по 1.03.2006 р.
щомісячно сплачував 1444,81 грн., а мав сплачувати 11212, 49 грн. В період з
1.03.2006 р. по 11.07.2006 р. щомісячно сплачував 1738,11 грн., а мав
сплачувати 13488,63 грн. В період з 1.07.2006 р. по 1.03.2007 р. щомісячно
сплачував 2317,48 грн., а мав сплачувати 19313, 02 грн. В період з 1.03.2007 р.
по 1.10.2007 р. щомісячно сплачував 2741,58 грн., а мав сплачувати 22847,30
грн. Також просив стягнути з відповідача на його користь 92 грн. моральної
шкоди без вказання підстав.

В судовому
засіданні позивач збільшив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача
на його користь 655859,14 грн. одноразової допомоги з урахуванням встановленого
індексу інфляції станом на 23.01.2008 р., а також 704096,94 грн. щомісячних
страхових виплат з урахуванням встановленого індексу інфляції станом на
23.01.2008 .р з вказаних вище підстав. Також обґрунтував спричинення моральної
шкоди тим, що з 6.12.2005 р. відповідач не зробив вказаного розрахунку,
спричиняючи цим йому моральні переживання, підтримавши розмір відшкодування
моральної шкоди.

Представник
відповідача 1 - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Києві, яке суд притягував у якості співвідповідача, пояснила, що позов не
визнає. Позивач не працював по трудовому договору в СД «Тукурінга - Донецький
кряж»  і щомісячні страхові виплати та
одноразова допомога йому призначені і виплачувались згідно діючого
законодавства, моральна шкода позивачу не була заподіяна.

Представник
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в судове засідання не з'явився і справу
розглянуто без участі вказаного представника.

Судом
встановлено слідуюче.

Постановою
відповідача 1 від 4 травня 2005 року ОСОБА_1 призначено щомісячну грошову суму,
що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1556,07 грн. з
15 липня 2004 року до 1 липня 2005 року, так як за висновком МСЕК  від 16 липня 2004 року ОСОБА_1 встановлена
стійка втрата професійної працездатності 80 %, так як він ушкодив здоров'я
внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 20 листопада 2000 року за
час роботи на СУР багатогалузевий концерн «Тукурінга». Вказаний розмір
призначено правильно. При цьому відповідно до вимог ст. 34 п.п. 10, 11 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
і п.п. 3, 4, 7, 9, 12 Порядку обчислення середньої заробітної плати
(доходу)  для розрахунку виплат за  загальнообов'язковим державним соціальним
страхуванням, затвердженим постановою КМ України № 1266 від 26.09.2001 р.,
обчислено середню заробітну плату для розрахунку виплати в розмірі 1945,09 грн.
з урахуванням її коригування за формулою, вказаною в п.12 вказаного Порядку.
При цьому за розрахунковий період
правильно взято останні шість календарних місяців, що передують місяцю,
в якому настав страховий випадок, а не три місяці, як вказує позивач, так як
ст. 1197 ч.1 ЦК України  не регулює це
питання, а є спеціальний Закон, вказаний вище. І вірно, що вказані 6 місяців по
роботі в концерні «Тукурінга». Позивач подав відповідачу додаткові документи -
договір про сумісну господарсько-економічну і інвестиційну діяльність від
27.08.1999 р. між концерном «Тукурінга» і ТОВ «Донецький кряж», коригуючий звіт
за 2000 рік, поданий 13.12.2004 р. до Управління ПФУ в Ленінському районі м.
Луганська , поданий ТОВ «Донецький кряж» про те, що за 8, 9, 10 місяці  позивач отримував зарплату по 4000 грн.
щомісячно, а тому подав довідку про середню заробітну плату за вказані місяці,
видану ТОВ «Донецький кряж», також надав виписку з протоколу засідання вказаних
учасників сумісної діяльності від 1.08.2000 р. про призначення його керівником
сумісної діяльності і його наказ № 1 від 1.08.2000 р. про те, що він приступає
до виконання обов'язків керівника сумісної діяльності. Але суд вважає, що
вказані документи не підтверджують, що позивач працював за трудовим договором у
ТОВ «Донецький кряж», де отримав по 4000 грн. за серпень, вересень і жовтень
2000 року, що він і сам не заперечує. А керівник сумісної діяльності, яка
започаткована відповідно до ст. 430 ЦК України (1963 р.), не є працівником по
трудовому договору, а отримані в ТОВ «Донецький кряж» суми не є додатковою
зарплатою позивача. Тому правильно відповідач не погоджується здійснювати
перерахунок середньої зарплати для розрахунку виплат з вказаних вище підстав.
Тому розрахунок щомісячної страхової виплати позивачу, а саме 1945,09 х 80 :
100 =  1556,07 грн., виконано правильно.

Також постановою
від 1.11.2004 р. відповідач 1 правильно призначив позивачу одноразову допомогу
у зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності в сумі 10640 грн.
відповідно до ч.2 ст. 34 вказаного вище Закону. Сума визначена із розрахунку
середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим
професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми
заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду. А саме: 1945,09 х 80 =
155607,20 грн. Ця сума вище чотирикратного розміру граничної суми   заробітної плати, з якої справляються внески
до Фонду, так як цей розмір становить 2660 х 4 = 10640 грн. відповідно до ст.
47 ч.4 вказаного Закону і п.1 постанови КМ України від 7.03.2001 р.        № 225.
Позивач отримав 10640 грн.
одноразової допомоги. Щомісячні страхові виплати за період з 15.07.2004
р. по 1.10.2007 р. позивач отримував у розмірах, вказаних ним вище, правильно.
Тому відмовивши позивачу в перерахунку страхових виплат, вказаних вище,
відповідач не порушив прав позивача і на підставі ст. 23 ЦК України відсутні
підстави для відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи
позов, позивач також посилався на Європейський кодекс соціального забезпечення,
який не ратифікований Україною і тому судом не застосовується при вирішенні
спору. Також позивач посилався на порушення вимог ст.ст. 3, 22, 46, 58
Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 р.,
але вказане вище законодавство, на яке посилався суд при вирішенні спору, не
протирічить  Конституції України та
рішенню Конституційного Суду України.

Керуючись ст. 34
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», ст.ст. 15, 30, 62 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову відмовити повністю.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду  може
бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду, а апеляційну
скаргу на рішення суду протягом 20 днів після подачі вказаної заяви. Рішення
суду набирає законної сили відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя :   підпис

З оригіналом згідно:
суддя