РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-809-1/08

09 липня 2008 року Печерський районний суд м. Києва в складі

Головуючого судді: Вовк С.В.,

при секретарі: Горовій Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Київської
обласної організації «Товариство сприяння обороні України” (ТСО України)
доОСОБА_1 Колективного підприємства «Київський обласний спортивно-технічний
клуб ТСО України» про визнання недійсним договору та визнання права власності
на нерухоме майно -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2008 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій
просив визнати недійсним договір про співробітництво № 13 від 21 січня 2008
року, укладений міжОСОБА_1. (в подальшому - Відповідач 1) та КП «Київський
обласний спортивно-технічних клуб ТСО України» (в подальшому - Відповідач 2),
пояснюючи це тим, що вказаний договір є удаваною угодою, що вчинено сторонами
для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме - договору
оренди.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, та просить
посилаючись на ст. 392 ЦК України також визнати за ним право власності на  нежиле приміщення літ. «А» загальною площею
420, 3 кв. м., яке складається з групи приміщень № 1 площею 376, 1 кв. м.,
групи приміщень № 2 площею 44, 2 кв. м.; нежиле приміщення літ «Б» , загальною
площею 106, 3 кв. м., яке складається з групи приміщень № 1 площею 68, 4 кв. м.
та групи приміщень № 2 площею 37, 9 кв. м.; нежиле приміщення літ. «В»,
загальною площею 23, 7 кв. м.; вбиральню літ. «Г», загальною площею 2, 0 кв.
м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, пояснюючи це тим, що оскаржуваним
договором про співробітництво було порушено його право власності. Так,
Відповідач 2, уклавши договір, фактично виступив в ньому в якості орендодавця,
а отже вчинив дії щодо розпорядження майном, тобто здійснив повноваження,
властиві лише власнику майна і фактично своїми діями заявив свої права на
майно, яке належить позивачу на праві власності.

ОСОБА_1. в судове
засідання не з'явилась, направила до суду письмову заяву, в якій просила справу
слухати в її відсутність.

В судовому засіданні представник КП «Київський обласний спортивно-технічний
клуб ТСО України»  заперечував проти
позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що між відповідачами було укладено
договір про співробітництво, який є різновидом договору про сумісну діяльність,
містить істотні умови, такого договору, також Відповідач 2 заперечував проти
доводів позивача щодо порушення його прав власності, зазначаючи при цьому, що
приміщення в оренду не передавав, а здійснював своє право на користування,
обумовлене його статутними документами.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та
дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 21 січня 2008 року між відповідачами було укладено
договір про співробітництво № 13 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.2. Договору відповідачу 1 передавалося право
користування приміщенням № 2 площею 44, 2 кв. м. по пров. Моторному, 11 в літ.
«А».

Відповідно до ст. 3.1. договору про співробітництво Відповідач 2
гарантував, що мав право розпоряджатися приміщенням, зазначеним у п. 1.2.
договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору відповідач 1 зобов'язаний був за користування
Приміщенням сплачувати щоквартально Відповідачу 2 до 10 числа місяця,
наступного за останнім місяцем звітного кварталу 2000 (дві тисячі) гривень.
Строк дії Договору був встановлений до 21 січня 2009 року.

Суд відхиляє доводи представника відповідача 2 стосовно того, що укладений
між відповідачами договір є договором про спільну діяльність, оскільки містить
істотні умови такого виду договорів - спільну мету, визначену у п. 1.1.
договору, а також об'єднання вкладів, які були зроблені сторонами для
досягнення спільної мети.

Так, відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи
для досягнення певної мети, що не суперечить закону. Спільна діяльність може
здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або
без об'єднання вкладів учасників.

Укладений між відповідачами договір про співробітництво не є за своєю
природою договором про сумісну діяльність, оскільки відповідно до умов договору
сторони здійснювали різнонаправлені дії, які виключають досягнення спільної
мети - істотної умови договору про спільну діяльність.

Так, відповідно до п. 1.2. договору про співробітництво, Відповідач 1
отримував право користування визначеним нежитловим приміщенням, тобто його дії
були направлені на отримання приміщення в користування. Відповідач 2,
відповідно до умов п. 4.2 договору про співробітництво щоквартально отримував
від Відповідача 2 плату за користування цим приміщенням, а отже отримував
прибуток від передання приміщення в користування.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на
певний строк. Відповідно до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може
бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний
вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Істотними умовами
договору оренди є предмет договору, строк, ціна.

Укладений між відповідачами договір містить всі істотні умови договору
найму (оренди) - предмет (п. 1.2 договору), строк (п. 7.1 договору) та ціну (п.
4.2. договору). Предмет договору, а саме приміщення, що передавалося
Відповідачем 2 Відповідачу 1 відповідно до п. 1.2. договору про
співробітництво, що був укладений між відповідачами відповідає предмету
договору найму (оренди).

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір про співробітництво є
удаваною угодою та був укладений між відповідачами для приховання іншого
правочину, а саме - договору оренди приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин
був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Отже, до відносин, що виникли на підставі укладеного між відповідачами
договору повинні застосовуватись правила, що регулюють орендні відносини.

Відповідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм (оренду) має
власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також
особа, уповноважена на укладення договору найму.

Тобто повноваженнями передання майна в оренду володіє насамперед власник
майна, і лише у випадках, коли власник уповноважує іншу особу укладати договори
оренди, ця особа має право укладати такі договори. Здача майна в оренду є актом
розпорядження, що є однією з правомочностей власника, яка полягає в юридичній
можливості власника визначати фактичну і юридичну долю майна. Передаючи майно в
оренду, власник реалізує своє право власності шляхом тимчасової передачі майна
за плату іншій особі.

Суд, відхиляє доводи представника Відповідача 2 стосовно того, що він не
вчиняв дій щодо розпорядження майном, не передавав його в оренду, а лише
здійснював своє права користування приміщення, що належало йому на підставі
його Статуту.

Так,
відповідно до наданих суду документів, в 1976 році нерухоме майно було передано
на позивачем на баланс відповідача 2.

Відповідач
2 є професійно-технічним навчальним закладом Товариства сприяння обороні
України. Відповідно до установчих документів відповідача 2 майно, що передане
клубу Київською обласною організацією ТСОУ належить йому на засадах повного
господарського відання та є колективною власністю ТСО України (п. 6.3. Статуту
відповідача 2).

Відповідно до п. 6.4. Статуту відповідача 2, майно, навчально-виробничі,
побутові, культурно-освітні, оздоровчі споруди та будівлі ... та інше майно, що
перебуває в користуванні клубу і відображено у балансі не підлягає відчуженню,
передачі іншим організаціям або використанню для цілей, що суперечать основним
завданням клубу.

Управління відповідачем 2, у відповідності до п. 5.1. Статуту, здійснюється
Київською обласною організацією ТСО України, яка є засновником відповідача 2.

Відповідно до п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1998
р. N 1240 «Про затвердження Положення про професійно-технічний навчальний
заклад» на підставі якого діє відповідач 2, об'єкти права власності, закріплені
засновником за державним професійно-технічним навчальним закладом, перебувають
у користуванні цього закладу. Функції управління майном професійно-технічного
навчального закладу здійснює його засновник. Професійно-технічний навчальний
заклад несе відповідальність перед засновником за збереження та використання за
призначенням закріпленого за ним майна. Контроль за використанням цього майна
здійснюється засновником.

Аналогічні положення містяться у Положенні про професійно-технічний
навчальний заклад Товариства сприяння обороні України та Положенні про
навчальний заклад Товариства сприяння обороні України у відповідності до п.
5.4. якого майно, що передано навчальному закладу Засновником належить йому на
засадах повного господарського відання та є власністю ТСО України. Функції
управління майном навчального закладу здійснює його Засновник на підставі діючого
законодавства та нормативних документів ТСО України.

Відповідно до Положення про порядок володіння, використання і розпорядження
майном, що є у власності ТСО України всі організації ТСО України повинні
забезпечити ефективне використання, зберігання і примноження майна. До складу
ТСО України входять створені ним відповідно до діючого законодавства і
нормативних актів навчальні, спортивні, ... та інші організації. Підприємства,
організації, створені або засновані за рішенням виборчих органів користуються
майном Товариства згідно затверджених Статутів (Положень). Голови комітетів,
керівники організацій та підприємств приймають рішення та укладають договори
оренди на основні засоби, які знаходяться на їх балансі, за виключенням
цілісних учбових, виробничих, спортивних та інших об'єктів.

Відповідно до п. 3.5. зазначеного вище Положення Бюро Київського міського
комітету ТСО України приймає рішення про передачу в оренду цілісних об'єктів
обласного підпорядкування за виключенням навчальних організацій, які готують
призовників по технічним спеціальностям для Збройних Сил України. Отже у
відповідності до зазначеного положення без відповідного рішення Бюро Київського
обласного комітету ТСО України повноваження щодо розпорядження відповідним
майном не можуть бути здійснені.

Відповідно
до ст. 317 ЦК України, права володіння, користування та розпоряджання майном
належать власникові цього майна. Право розпорядження полягає в юридичній
можливості власника визначати фактичну і юридичну долю майна. Здача майна в
оренду є актом розпорядження ним. Передаючи майно в оренду, власник реалізує
своє право власності шляхом тимчасової передачі майна за плату іншій особі.

Відповідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм (оренду) має
власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути
також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Тобто повноваженнями передання майна в оренду володіє насамперед власник
майна, і лише у випадках, коли власник уповноважує іншу особу укладати договори
оренди, ця особа має право укладати такі договори.

Оскільки відповідач 2: не є власником майна, переданого ним в користування
(оренду) згідно Договору про співробітництво; не має повноважень щодо
розпорядження та управління майном, оскільки приміщення знаходяться на балансі
без права розпорядження ними; не був уповноважений укладати відповідні
договори, укладений між відповідачами договір суперечить положенням ст. 761 ЦК
України.

Відповідно до ч .3 ст. 215
ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Таким чином, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання недійсним укладеного між
відповідачами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є правонаступником Київської
обласної організації ДТСААФ України.

Відповідно до п. 2, п. 4 ст. 21 Закону України „Про об'єднання громадян”
об'єднання громадян набуває право власності на кошти та інше майно, передане
йому засновниками, членами (учасниками) або державою, набуте від вступних та
членських внесків, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та
організаціями, а також на майно, придбане за рахунок власних коштів чи на інших
підставах, не заборонених законом. Громадські організації також мають право на
майно та кошти, придбані в результаті господарської та іншої комерційної
діяльності створених ними госпрозрахункових установ та організацій, заснованих
підприємств.

Відповідно до рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради
депутатів трудящих № 45 від 7 січня 1974 року (п.3) Київської обласної
організації ДТСААФ України було дозволено по домовленості з Корчуватським
заводоуправлінням стінових матеріалів і конструкцій влаштувати тимчасовий
спортсектор АДРЕСА_1. На виконання цього рішення, відповідно до Протоколу від
14 березня 1974 року Корчуватським заводоуправлінням було передано на баланс
обкому ДТСААФ безкоштовно будинок зі спортивним залом по АДРЕСА_1 що потребує
капітального ремонту для створення бази технічних видів спорту. Також було
передано для облаштування спортивного комплексу ділянку спортивної площадки з
роздягальнею та спортивним полем (2, 8 га) за адресою: АДРЕСА_1. Зазначені
об'єкти були передані по Акту від 05.04.1974 року Корчуватським
заводоуправлінням стінових матеріалів і конструкцій позивачу щодо передачі на
баланс «дім/спортивний зал/» по АДРЕСА_1 Також за Актом від 05.04.1974 року
було передано в оренду футбольне поле та волейбольну площадку по провулку
Моторному.

Також з
матеріалів справи вбачається, що протягом 1975-1976 рр. позивачем була
проведена реконструкція та капітальний ремонт будівель та споруд АДРЕСА_1 що
були до цього передані з балансу Корчуватського заводоуправління на баланс
позивача на підставі рішення Виконкому № 45 від 7.01.1974 року.

Відповідно
до Акту №1 від 20 листопада 1976 року створеною комісією було встановлено, що
на капітальній ремонт та реконструкцію були витрачені значні власні грошові
кошти Київського обласного комітету ДТСААФ за рахунок статті фонду розвитку
виробництва, які були витрачені у відповідності до кошторису на капітальний
ремонт та реконструкцію будівель та споруд.

На
підставі зазначеного Акту було поставлено на баланс: адміністративну будівлю
літ. «А», роздягальню літ «Б», диспетчерську літ. «В», туалет цегляний літ.
«Г», що підтверджується Актом №1 від 20 листопада 1976 року.

Відповідно
до даних інвентаризації, проведеної Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухоме майно, зазначені вище
нежилі приміщення по пров. Моторному, 11 мають наступні характеристики: нежиле
приміщення літ. «А» загальною площею 420, 3 кв. м., яке складається з групи
приміщень № 1 площею 376, 1 кв. м., групи приміщень № 2 площею 44, 2 кв. м.;
нежиле приміщення літ «Б» , загальною площею 106, 3 кв. м., яке складається з
групи приміщень № 1 площею 68, 4 кв. м. та групи приміщень № 2 площею 37, 9 кв.
м.; нежиле приміщення літ. «В», загальною площею 23, 7 кв. м.; вбиральня літ.
«Г», загальною площею 2, 0 кв. м.

Враховуючи
те, що: позивачу було передано для облаштування спортивного комплексу ділянку
спортивної площадки та спортивного поля площею 2, 8 га по АДРЕСА_1 позивачу
було передано на баланс об'єкти нерухомості, що знаходяться по АДРЕСА_1;
позивач здійснив капітальній ремонт та реконструкцію об'єктів нерухомості, були
витрачені значні власні грошові кошти, суд вважає достатніми докази щодо того,
що позивач є власником нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 а саме:
адміністративної будівлі літ. «А», роздягальні літ «Б», диспетчерської літ.
«В», туалету цегляного літ. «Г».

Статтею 392 ЦК України
передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в
разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 235, 215, 317, 761, 392 ЦК
України, ст., ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про співробітництво № 13 від 21 січня 2008 року,
укладений між ОСОБА_1 та Колективним підприємством «Київський обласний
спортивно-технічних клуб ТСО України».

Визнати за Київською обласною організацією Товариства сприяння обороні
України” (АДРЕСА_2) право власності на: нежиле приміщення літ. «А» загальною
площею 420, 3 кв. м., яке складається з групи приміщень № 1 площею 376, 1 кв.
м., групи приміщень № 2 площею 44, 2 кв. м.; нежиле приміщення літ «Б» , загальною
площею 106, 3 кв. м., яке складається з групи приміщень № 1 площею 68, 4 кв. м.
та групи приміщень № 2 площею 37, 9 кв. м.; нежиле приміщення літ. «В»,
загальною площею 23, 7 кв. м.; вбиральню літ. «Г», загальною площею 2, 0 кв.
м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя