УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 вересня 2008
року                                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Гнатенка А.В.,

суддів:                    Барсукової В.М.,                Григор'євої Л.І.,

Балюка М.І.,
Гуменюка В.І., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Рікона» до
ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої працівником підприємству,

в с т а н о
в и л а:

У січні 2007 року позивач, звернувшись до
суду з указаним позовом, зазначав, що відповідач у період з 17 листопада 2004
року до 11 вересня 2006 працював на посаді техніка ділянки Інтернет. До його
посадових обов'язків входило обслуговування кабельних мереж товариства,
виявлення несправностей, монтаж, демонтаж обладнання тощо.

Виконуючи свої посадові обов'язки,
ОСОБА_1отримав зі складу товариства обладнання, інші матеріальні цінності,
всього на суму 285 грн. 71 коп.

Оскільки зазначене майно підприємству повернуто
не було, просило стягнути вказану суму з відповідача на підставі ст. 134 КЗпП
України.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 11 червня 2007 року позов задоволено та стягнуто з відповідача
на користь позивача 285 грн. 71 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 січня 2008 року зазначене судове рішення скасовано та у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Рікона» просить рішення
апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони  посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов на підставі ст. 134 КЗпП
України, районний суд виходив із заподіяння відповідачем шкоди підприємству та
її відшкодування.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного
суду та відмовляючи в позові, посилався на те, що посада техніка вузла Інтернет
не входить до переліку посад працівників, з якими можуть укладатися договори
про повну матеріальну відповідальність. Крім того, позов районним судом був
задоволений на підставі ст. 134 КЗпП України, однак позов з таких підстав
товариством не заявлявся.

Проте з таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1з 17 листопада 2004 року до 11 вересня 2005
року працював у ТОВ «Рікона» на посаді техніка ділянки Інтернет і з ним був укладений
договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 7). ОСОБА_1був
ознайомлений з посадовою інструкцією, в п. 3.1 якої вказано про забезпечення
збереження матеріальних цінностей, які знаходяться на підприємстві, про що
свідчить його підпис (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що зі складу товариства за накладними (а.с.
9-13) № 1337 від 5 липня 2006 року, № 1536 від 28 липня 2006 року, № 789 від 31
березня 2006 року, № 1257 від 24 червня 2006 року ОСОБА_1отримав обладнання,
всього на суму 146 грн. 04 коп. Крім того, він демонтував обладнання вартістю
загальною вартістю 139 грн. 67 коп., яке повернуто на склад не було. Загальна
сума заподіяної шкоди складає 285 грн. 71 коп.

Відповідач позов визнав частково на суму 4 грн. 52 коп., не заперечуючи
того, що отримував вказані деталі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у
випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за
разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Відповідно до п. 8 роз'яснень, даних у постанові Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх  працівниками» суд, розглядаючи справи про
матеріальну відповідальність на підставі письмового договору про повну
матеріальну відповідальність (п.1 ст. 134 КЗпП України), зобов'язаний
перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими може бути
укладено такий договір. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним
шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо
згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної
відповідальності у повному розмірі шкоди.

Оскільки ОСОБА_1отримував матеріальні цінності в позивача за накладними,
тобто під звіт за разовими документами, він може нести матеріальну
відповідальність в повному обсязі.

Крім того, ТОВ «Рікона» просило задовольнити позов, посилаючись саме на ст. 134
КЗпП України.

За таких обставин районний суд вірно дійшов висновку про наявність підставі
для задоволення позову та ухвалив законне рішення, яке було помилково скасовано
апеляційним судом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом,
скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рікона» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 січня 2008 року скасувати, а рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В. Гнатенко

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

Л.І.
Григор'єва

В.І.
Гуменюк