Справа
№ 2-61
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р
А Ї Н И

07 липня 2008 року                                                                                                м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді                         Хоминець М.М.

секретаря                                                  Гундич
Г.В.

з участю представників сторін -
адвокатів            ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Павлівської
сільської ради Тисменицького району, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними
рішень сільської ради та державного акту на право власності на земельну
ділянку, -

в с т а
н о в и в :

Позивач
13.11.2007
р. звернувся у суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення Павлівської сільської ради
від 24.12.2002
р. у частині вилучення у нього земельної ділянки площею 0,12 га в
урочищі «За церквою» і надання її у приватну власність відповідачу ОСОБА_4 та
визнання недійсним державного акту на право власності на цю земельну ділянку,
виданого відповідачці ОСОБА_5 Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно
рішення виконкому Павлівської сільської ради від 30.01.1996 р. № 7 йому надано
під будівництво індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 0,15
га, що розташована в урочищі «Вище церкви» в с. Павлівка Тисменицького району.
У зв'язку з тим, що побудувати будинок на цій ділянці неможливо, бо вона
вузька, він тимчасово використовував її під город і одночасно підшукував
варіанти обміну. Оскільки варіантів не було, орієнтовно у 2001 р. він дозволив
відповідачу ОСОБА_4 тимчасово використовувати спірну ділянку під город. Весною
2007 р. йому стало відомо, що рішенням сільської ради від 24.12.2002 р. ця
земельна ділянка була вилучена у нього, позивача, і передана ОСОБА_4, а пізніше
на цю земельну ділянку був виданий державний акт відповідачці ОСОБА_5 Вважає
оскаржуване рішення та державний акт незаконними, так як був порушений порядок
вилучення земельної ділянки, передбачений ст.149 ЗК України, оскільки він як
землекористувач не давав згоди на вилучення у нього земельної ділянки, та
передбачений ст.118 ЗК України порядок безоплатної приватизації, так як
земельна ділянка не перебувала у користуванні ОСОБА_5, тому остання не мала
права на її приватизацію.

Позивач
у судовому засіданні позов підтримав, після уточнення позовних вимог просив
визнати недійсними: рішення Павлівської сільської ради від 24.12.2002 р. «Про
надання, вилучення і передачу земельних ділянок» у частині вилучення у нього
земельної ділянки площею 0,12 га в урочищі «За церквою» і надання її у постійне
користування відповідачу ОСОБА_4, рішення Павлівської сільської ради від
24.12.2002 р. «Про приватизацію земельних ділянок» у частині передачі земельної
ділянки у приватну власність відповідачу ОСОБА_4 та виданий відповідачці
ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку. Просив також
стягнути з відповідачів судові витрати в його користь.

Представник
відповідача - Павлівської сільської ради - в судовому засіданні позов не визнав
і пояснив, що оскаржуване рішення сільської ради про вилучення земельної
ділянки у позивача було прийнято на підставі заяви останнього про добровільну
відмову від земельної ділянки, тому рішення сільської ради є законним,
відповідно законним є і друге рішення. При цьому викликає сумнів законність користування
позивачем земельною ділянкою, що була надана йому згідно рішення виконкому від
1996 р., оскільки виконком не мав таких делегованих від сільської ради
повноважень. Просив у позові відмовити.

Відповідач
ОСОБА_4, який одночасно представляв інтереси відповідачки ОСОБА_5, у судовому
засіданні позов не визнав і пояснив, що у грудні 2002 р. позивач, який є його
двоюрідним дядьком, відмовився від спірної земельної ділянки на його користь,
пояснивши, що він не обробляє земельну ділянку, тому сільська рада може її
вилучити і віддати чужим людям; вони обоє прийшли в сільську раду,
землевпорядник ОСОБА_6 порадила їм написати заяви. Оскільки позивач спішив, не
мав окулярів, то попросив його, відповідача, написати від його імені заяву.
Він, ОСОБА_4, написав заяву від імені ОСОБА_3, а головний бухгалтер сільської
ради ОСОБА_7 написала заяву від його імені, яку він підписав. Заяви віддали на
реєстрацію секретарю сільської ради. Після цього сесія сільської ради своїми
рішеннями вилучила земельну ділянку у позивача і передала йому, відповідачу,
спочатку у постійне користування, а потім - у приватну власність. У
травні-червні 2003 р. він повідомив позивачу, що розпочав приватизацію
земельної ділянки, останній не мав ніяких претензій і не заперечував. Оскільки
він одночасно приватизовував земельні ділянки на себе і на матір ОСОБА_5, у
цьому урочищі знаходилась спірна земельна ділянка і земельна ділянка, якою
користувалась їх сім'я (вони суміжні), була допущена помилка при складанні
технічної документації, що виготовлялась окремо на нього і на маму, і спірна
земельна ділянка передана у приватну власність матері, а не йому. Але для нього
це не суттєво, бо він з матір'ю проживає однією сім'єю і ніяких спорів щодо земельних ділянок у них немає. Просив у позові
відмовити.

Вислухавши
пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить
до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено,
що згідно рішення виконкому Павлівської сільської ради від 30.01.1996 р. № 7 (а.с.5)
позивачу ОСОБА_3 надано під будівництво індивідуального житлового будинку
земельну ділянку площею 0,15
га, що розташована в урочищі «Вище церкви» в с. Павлівка Тисменицького району
Івано-Франківської області. Оскільки межі виділеної йому земельної ділянки в натурі не відводились та
не видавався
документ, який
би
посвідчував
право користування наданою
земельною
ділянкою,
відповідно до вимог ст. 22 чинного на той час ЗК України, тому
позивача не можна вважати належним землекористувачем. При цьому суд також
враховує, що рішення про надання земельної ділянки позивачу приймав виконавчий
комітет у той час, як згідно вимог діючого законодавства, зокрема чинного на
той час Закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування» питання регулювання земельних відносин було
виключною компетенцією сільської ради, і ці повноваження сільська рада
виконкому не делегувала.

Встановлено,
що позивач, який не обробляв спірну земельну ділянку і у зв'язку з цим був
попереджений про можливість її вилучення, у грудні 2002 р. добровільно
відмовився від своєї земельної ділянки на користь свого племінника -
відповідача ОСОБА_4 Ці обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в
якості свідків працівники сільської ради, а саме секретар ОСОБА_8, головний
бухгалтер ОСОБА_7, землевпорядник ОСОБА_6 Зокрема, ОСОБА_8 пояснила, що вона
особисто зареєструвала заяву позивача про відмову від земельної ділянку та
заяву відповідача про надання йому цієї земельної ділянки; ОСОБА_7 підтвердила
обставини написання заяв сторонами, на які посилався відповідач; ОСОБА_6
пояснила, що направила відповідача та позивача, який заявив їй, що
відмовляється від земельної ділянки лише на користь свого племінника Павла,
писати відповідні заяви; вона як депутат сільської ради брала участь в
засіданні сесії сільської ради в кінці грудня 2002 р., де розглядалась заява
позивача про добровільну відмову від земельної ділянки, рішенням сільської ради
у нього було вилучено земельну ділянку і надано відповідачу. Вказані заяви сторін
зареєстровані в журналі реєстрації пропозицій, заяв та скарг громадян
Павлівської сільської ради за 2002 р. (під № 127 - заява ОСОБА_4 від 20.12.2002
р. про виділення земельної ділянки для ведення ОСГ, під № 128 - заява ОСОБА_3
від 20.12.2002 р. про добровільну відмову від земельної ділянки, під № 130 -
заява ОСОБА_4 від 20.12.2002 р. про приватизацію земельної ділянки), оригінал
якого оглянуто в судовому засіданні, а засвідчена ксерокопія долучена до
матеріалів справи (а.с.34-35).

Твердження
позивача про те, що мова йшла лише за надання відповідачу земельної ділянки у
тимчасове користування, спростовується показаннями вказаних вище свідків. Крім
того, свідок ОСОБА_6 підтвердила, що сільська рада не приймала і не розглядала
заяви від землекористувачів про передачу земельних ділянок у тимчасове
користування.

Оскаржуваним
рішенням Павлівської сільської ради від 24.12.2004 р. (а.с.55) обґрунтовано
спірну земельну ділянку вилучено у позивача згідно поданої ним заяви і надано
відповідачу у постійне користування. Другим оскаржуваним рішенням від
24.12.2002 р. (а.с.56) спірну земельну ділянку передано у приватну власність
відповідачу. Суд вважає, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем
відповідно до вимог чинного земельного законодавства та прав позивача як
землекористувача не порушують. Тим більше не порушені права позивача як
землекористувача у процесі подальшої приватизації спірної земельної ділянки
сім'єю ОСОБА_4, тому його позовна вимога про визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну ділянку (а.с.36) є безпідставною.

У
позові ОСОБА_3 слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних
вимог.

На
підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 118, 149 ЗК України, керуючись
ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити
у позові ОСОБА_3 до Павлівської сільської ради Тисменицького району, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень сільської ради та державного акту на
право власності на земельну ділянку.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються через Тисменицький районний суд.

Головуюча                                                                                                             М.М.Хоминець

Копія вірна:

Суддя                                                                                                                    М.М.Хоминець