Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

Справа № 2-798/2008 рік

11 червня 2008 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області
в

складі головуючої судді: Янжули С.А.

при секретарі: Лиман Н.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Залогіної
Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Першотравенську про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

05.05.2008 року позивач ОСОБА_2 заявив позов до відповідача - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що в
трудових відносинах з шахтою «Ювілейна» ВАТ ДХК «Павлоградвугілля» він
знаходився протягом тривалого часу. Працював на різних посадах. При виконанні
трудових обов'язків отримав травму хребта, про що був складений акт №15 від
04.03.2001 року. Висновком МСЕК від 01.10.2001 року ОСОБА_2 встановлено третю
групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності. Протягом хвороби
ОСОБА_2 систематично лікується в лікарнях на стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, санаторіях, більшість за свій рахунок. На сьогоднішній день с плином
часу стан його здоров'я стрімко погіршується, у нього сильно болить спина, біль
в грудях, віддишка при ходьбі, кашель, обмежений в рухах. Постійні болі,
постійне приймання ліків, нестача коштів на лікування, до фізичного болю
додаються душевні страждання від свого безсилля і безсилля ліків допомогти йому
позбавитися цієї болі, аби полегшити його страждання. В зв'язку з захворюванням
ОСОБА_2 не має змоги займатися не тільки своїми захопленнями, але й обмежений в
роботі по господарству. Почуття безпорадності та неповноцінності приносять
особливі страждання і приниження. Більшу частину часу ОСОБА_2 проводить в
лікарнях, або лікується амбулаторно. Розуміння того, що він не зможе дати дітям
всього, що міг би, якщо був би працездатним, завдають йому особливі страждання.
Згідно ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від
нещасних випадків і професійних захворювань України», сума страхових виплат
(немайнова) шкода визнається судом. При цьому сума страхових виплат не може перевищувати
двохсот розмірів мінімальної заробітної плати в день відшкодування, незалежно
від будь яких інших відшкодувань. Виходячи із викладеного і розміру страждань,
ОСОБА_2 оцінює свою моральну шкоду в сумі 103 000 або 200 мінімальних
заробітних плат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала
у повному обсязі, просить суд стягти з відповідача на користь позивача
відшкодування моральної шкоди в сумі 103 000 грн. або 200 мінімальних
заробітних плат.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Першотравенську позовні  вимоги ОСОБА_2 не визнала, так як вони
незаконні, необгрунтовані та не підлягають задоволенню,  надала суду заперечення, в судовому засіданні
пояснила, що по-перше, 1 січня 2008 року набрав чинності Закон України “Про
Державний бюджет України на 2008 рік” від 28.12.2007 року №107-VІ, в
якому на підставі п.44 розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів
України» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату працездатності» у п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»:
після абзацу третього доповнено новим абзацом такого змісту: «відшкодування
Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової)
шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Тобто з 01.01.2008 року у Фонду
соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній
обов`язок, щодо відшкодування моральної шкоди всім застрахованим і членів їх
сімей незалежно від часу настання страхового випадку.

По-друге, 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України “Про внесення
змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності”, яким були виключені статті Закону стосовно обов'язку
відшкодування Фондом моральної шкоди.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України не відшкодовує шкоду завдану каліцтвом, а
здійснює страхування від нещасного випадку, за допомогою якого здійснюється
соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх трудової
діяльності, чинне законодавство не передбачає обов`язкову виплату моральної
шкоди Фондом, моральна шкода повинна відшкодовуватися відповідно до ст.1167 ЦК
України

Крім того, потерпілим не надано жодних доказів про стрес, якого він зазнав
в результаті отриманого профзахворювання чи його наслідків, про депресію, чи
інші негативні вияви стану потерпілого.
Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995 року зі змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди”
обов'язковому  з'ясуванню при
вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки для вирішення питання
щодо наявності факту спричинення моральної шкоди ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків, необхідні спеціальні  медичні знання, якими суд не володіє, для
об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних доказів являється  медичний висновок про встановлення факту
наявності моральної шкоди. Який на думку Фонду і являється єдиним документом,
який може підтвердити факт спричинення потерпілому - моральної
шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями
ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким
нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві.

Вимоги позивача обгрунтовуваються тільки сиптомами ушкодження здоров`я та фактом
встановлення у зв'язку з
цим стійкої втрати професійної працездатності. Але відповідно до вимог п.2
ст.34 Закону позивач отримав одноразову допомогу, яка відповідно до п.Б частини
1 ст.21 Закону зветься як “Одноразова допомога у разі стійкої втрати
професійної працездатності”.

Позивач втратив професійну працездатність у професії, яка призвела до
виробничої травми але не втратив здатність вести звичайний спосіб життя, що
підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, які види робіт
позивач  не може виконувати. З огляду на
викладене, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити позивача
можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної
шкоди, це довідка МСЕК і акт розслідування нещасного випадку є документи, що
підтверджують виявлення професійного захворювання і встановлення зв'язку з цим
стійкої втрати працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і
ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної
шкоди вважаємо безпідставними.

Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД ФССНВУ в
м.Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає причинного
зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення,  не зазначено за  яких обставин
чи якими діями (бездіяльністю) ця шкода заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві виплачено одноразову
допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум, також відшкодовуються
витрати на медикаментозне та санаторно - курортне  лікування.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату професійної працездатності» ст. 128 ЦПК
України

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в
аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку -
тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну
шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права
застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої
умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1, 5, 6,
13, 21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку
тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності.

Поясненнями представника відповідача, матеріалами справи встановлено, що
позивач тривалий час працював в тяжких та шкідливих підземних умовах вугільної
промисловості на підприємстві ВАТ “Павлоградвугілля” на різних посадах.

За час роботи він отримав травму у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку.

Висновком первинної МСЕК від 01.10.2002 року йому встановлено 45% втрати
професійної працездатності та третю групу інвалідності по травмі від 04.03.2001
року. ВВД ФССНВУ в м. Першотравенську ОСОБА_2 призначені страхові виплати, але
моральна шкода йому не відшкодована.

Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,
згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача
входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в
відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в зв'язку з одержаною
травмою, встановленням стійкої втрати 45% профпрацездатності та третьої групи
інвалідності в 47-річному віці,  необхідність
лікування, встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать про отримання
ОСОБА_2 виробничої травми, та їх наслідками моральних страждань та переживань
(хвилювань), оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його
подальшого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, суд враховує,
характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної
виробничої травми, тривалості лікування, втрату можливості його повної трудової
та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих
зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя,
суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 потрібно стягнути з
відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 25 000 грн. за
встановлені 45% втрати професійної працездатності від травми. При цьому суд
враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200
мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності
на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з
мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого
мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, які діють на момент розгляду справи.

Оскільки ОСОБА_2 втрачено 45% профпрацездатності по травмі, згідно акту від
04.03.2001 року, первинного висновку МСЕК від 01.10.2002 року про стійку втрату
45% профпрацездатності від травми, тобто висновок МСЕК з приводу травми та дата
якого є датою страхового випадку, настала вже після 01 квітня 2001 року, тобто
вже після введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності, з урахуванням вказаних
позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди
позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості,
суд вважає можливим стягнути на його користь 25 000  грн.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача
виникло з 01.10.2002 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік»,
яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату працездатності» щодо припинення відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку
з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому
посилання  відповідача  на вказані Закони як на підставу відмови  у задоволенні позовних вимог суд вважає
необгрунтованими.

Так як право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 01
жовтня 2002 року,  дія Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік» на правовідносини сторін не поширюється.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу
моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу  висновку МСЕК, яку  повинен відшкодувати позивачу  відповідач як одну із передбачених Законом
України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату
працездатності» страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,  ст.8, ч.3 ст.22 Конституції України, ст.ст.
1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності»,- суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську на користь ОСОБА_2 в відшкодування моральної шкоди 25 000
(двадцять п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового
процесу, пов'язаного з розглядом цивільної справи у розмірі 1 (однієї)  гривні 50 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в апеляційний суд
Дніпропетровської області може бути подано через Першотравенський міський суд
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.А. Янжула