У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 лютого
2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:                                Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,            Балюка
М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку, визнання майна  приватною власністю, визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні
житловим будинком, про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від       18 квітня 2007 року, додаткове рішення
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2007
року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2007
року,

встановила:

У серпні 2004 року позивач
звернувся в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що перебуваючи з 14 листопада 1995 року до 4
листопада 2003 року у шлюбі з  ОСОБА_2,
за спільні кошти побудували  будинок по
АДРЕСА_1, який в подальшому             6
травня 2003 року продали, гроші поділили між собою і з того часу спільного
господарства не вели.

8 травня 2003 року він придбав земельну ділянку по АДРЕСА_2 і без
участі  ОСОБА_2 побудував будинок, однак
відповідачка самовільно вселилась у спірний будинок, мотивуючи тим, що
Державний акт на право власності на земельну ділянку та інші документи на
будинок видані на її ім'я, хоча витрати понесені ним особисто.

Просив суд, визнати недійсним
Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий  ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 8 травня 2003 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,  визнати за ним право власності
на недобудований будинок та вказану земельну ділянку, зобов'язати відповідача
звільнити будинок та не чинити йому перешкоди у користуванні власним
будинком.

ОСОБА_2 звернулась в суд із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, мотивуючи його тим, що 8 травня 2003 року вони
за спільні кошти придбали земельну ділянку по АДРЕСА_2 у ОСОБА_3, на якій ними
було розпочато будівництво будинку, при цьому Державний акт право власності на
земельну ділянку та  документи на будинок
видані на її ім'я.

Вказувала, що  згодом її стосунки
з  ОСОБА_1 погіршились і  він сам
поділив будинок на дві частини, з влаштуванням окремих входів, таким
чином між ними було встановлено порядок користування спірним будинком.  Крім того, завершення будівництва своєї
частини будинку, в якій вона проживає здійснювалось нею.

Просила суд, відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1, здійснити  поділ майна
подружжя  визнавши за нею право власності
на &frac12; частину спірного будинку та на &frac12; частину  земельної ділянки на якій розташований
зазначений будинок.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Додатковим рішенням
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2007
року визначено приміщення будинку, які виділяються позивачу.

Рішенням апеляційного суду  Івано-Франківської області від 18 жовтня 2007
року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від
18 квітня 2007 року та додаткове рішення цього ж суду від  11 липня 2007 року скасовано в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання за
кожним з них права власності на &frac12; частину будинку і ухвалено в цій
частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. В решті рішення
першої інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду
України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2007 року, додаткове
рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11
липня 2007 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18
жовтня        2007 року, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до
вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

З наявних матеріалів
справи вбачається, що оскаржувані судові рішення постановлено з додержанням
норм матеріального і процесуального права та передбачені ст. 338 ЦПК України
підстави для їх обов'язкового скасування відсутні.

Керуючись ст.
ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2007
року  залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І. Балюк