Справа № 4с- 2/2008 року
УХВАЛА

26  лютого
2008 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області
в складі:

головуючої - судді          Коновалової Н.І.

секретаря                       Кейван
В.М.

з участю   скаржника: - ОСОБА_1, представника
відповідача: представника ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції
- Стельмаха С.Л..

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську скаргу ОСОБА_1на
незаконні дії ДВС ГУЮ м. Івано-Франківська,скасування постанов,  суд, -

встановив:

ОСОБА_1звернувся в суд із скаргою на
незаконні дії ДВС ГУЮ м. Івано-Франківська та скасування постанов.

В судовому
засіданні скаржник вимоги скарги підтримав, суду пояснив, що державною
виконавчою службою   під час виконання
судового рішення  було допущено ряд
грубих порушень. Зокрема, йому належним чином не вручено копії постанови про
відкриття виконавчого провадження , його адреса у виконавчих документах вказана
неправильно, поскільки він проживає  по
АДРЕСА_1.  Його дочкою ОСОБА_2 були отримані
постанови про арешт автомобілів  з ДВС,
які вона 08.06.2007 року повернула та вказала, що боржник , тобто він,  за вказаною адресою не проживає. Державним
виконавцем було накладено арешт на два автомобілі ”Део Ланос”2004 року випуску,
тоді як сума боргу, яка підлягала до стягнення становила 1999, 98 грн. та
судові витрати в сумі 81 грн., що в 45 раз перевищувало суму боргу.  Після скасування заочного рішення та відмови
позивача від позову він направив ДВС
15.01.2007 року копії ухвал суду з вимогою закінчити виконавче
провадження по справі, чого не було зроблено до 22.02.2007 року і на даний час
йому не вручено постанов про закінчення виконавчого провадження та про
скасування арешту майна, вказані постанови не направлені відповідним органам
для виконання. Просить визнати  дії ДВС
по виконанню рішення суду незаконними, скасувати постанови ДВС про відкриття
виконавчого провадження від 16.03.2007 року,
про арешт  майна та оголошення
заборони його відчуження від 30.05.2007 року, постанову про затримання транспортних
засобів  від 05.06.2007 року.

Представник
відповідача доводи скарги заперечив, пояснив суду що всі оскаржувані постанови
виносилися правомірно на  забезпечення
виконання рішення суду, адреса боржника була вказана у виконавчому листі, по
якій і повідомлявся боржник. Оскільки іншого майна боржника не було
встановлено, то накладався арешт на належні скаржнику транспортні засоби,
погоджується з тим, що їх вартість значно перевищувала суму боргу. На
даний  час 22.02.2008 року  виконавче провадження закінчено,
постанови  про накладення арешту на майно
та оголошення заборони його відчуження 22.02.2008 року скасовані. На даний час
скаржнику вони не вручені, оскільки не було достатньо часу на їх відправку.
Просить відмовити в задоволенні скарги.

Вислухавши
пояснення сторін,  дослідивши письмові
матеріали справи, оглянувши виконавче
провадження , та оцінивши зібрані докази   в
сукупності, суд приходить до
висновку, що скарга підлягає до часткового  задоволення, виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що 16.03.2007 року постановою державного виконавця було
відкрито  виконавче провадження  по виконанню виконавчого листа за № 2-1211,
виданого 12.03.2007 року  про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ПП „АНТИ” 1999, 98 коп. боргу, 30 грн.  інформаційних
витрат  та  51 грн. державного мита. У постанові про
відкриття виконавчого провадження адреса боржника вказана відповідно до
виконавчого листа  по АДРЕСА_1. Боржнику
надано строк для добровільного виконання
до 23.03.2007 року.

Суд вважає, що
постанова про відкриття виконавчого провадження видана правомірно на підставі
виконавчого листа суду.

Однак, при
подальшому виконанні, при отриманні
08.06.2007 року державним виконавцем
листа від ОСОБА_2 про відсутність за вказаною адресою божника, державний
виконавець не встановив місця проживання боржника, продовжував виконувати  рішення суду за  вказаною у виконачому листі   адресою
боржника за якою він не проживав.

Відповідно
до ст. 20 Закону України „Про виконавче провадження”, якщо у процесі   виконавчого
провадження  змінилися  місце проживання
чи місцезнаходження боржника,  місце  його
роботи  або з'ясувалося,  що майно боржника,  на яке можна звернути стягнення,

відсутнє
чи його недостатньо, державний виконавець негайно складає про це акт і не  пізніше
наступного дня надсилає виконавчий документ
разом з копією цього акта до відділу Державної виконавчої служби за новим місцепроживанням
боржника, місцем його роботи чи місцем
знаходження майна боржника, про що одночасно повідомляє стягувача та орган, який видав
виконавчий документ.

З відповіді ОБТІ
від 11.04.2007 року вбачається, що  права
власності на нерухоме майно за адресою по АДРЕСА_1 за боржником не
зареєстровано.

Відповідно до
листа  від 22 .05.2007 року  начальника ВДАІ УМВС в області слідує, що за
ОСОБА_1, мешканцем АДРЕСА_1, зареєстровано два транспортних засоби: автомобілі
„Део Ланос”.

Постановою  державного виконавця   від 30.05.2007 року  накладено арешт на майно боржника  та оголошено заборону  на його
відчуження , яке складається з
двох  автомобілів „Део  Ланос”.

Постановою від
05.06.2007 року вказані транспортні засоби затримані для подальшого їх
опису  та реалізації  для погашення боргу.

Відповідно до
вимог ст. 50 ЗУ „Про виконавче провадження”, стягнення на майно боржника
звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим
документом з урахуванням витрат на
виконання.

Суд вважає, що
державним виконавцем  вживалися заходи до
розшуку майна боржника, оскільки іншого майна
боржника  крім автомобілів не було  встановлено, держаним виконавцем накладався
арешт на автомобілі, однак, вирішуючи питання про накладення арешту на два
автомобілі боржника державним виконавцем не враховано вартість транспортних
засобів та  суму, яка підлягала до
стягнення.

Ухвалою
Івано-Франківського міського суду від 17.12.2007 року по справі  за позовом ПП „АНТИ” до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості  заочне рішення суду від
21.02.2007 року  скасовано.

Ухвалою  суду від 25.12.2007 року по вказаній
справі  провадження було закрито  з зв”язку з відмовою позивача від позову.

Скаржником
вказані ухвали направлені ДВС поштою
15.01.2008 року  з вимогою
закінчити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 12.03.2007
року . Вказані ухвали суду ДВС було отримано 14.02.2008 року, що свідчить
відмітка про їх отримання., однак у визначений
законом  трьохденний строк  державним виконавцем рішення щодо закриття
виконавчого провадження не прийнято.

22.02.2008 року
виконавче провадження закінчено, постанови
про накладення арешту на майно боржника
та оголошення заборони його відчуження 22.02.2008 року скасовані.

Суд вважає, що в
задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині
вимоги скасувати постанови ДВС про відкриття виконавчого провадження від
16.03.2007 року,  про арешт  майна та оголошення заборони його відчуження
від 30.05.2007 року, слід відмовити, оскільки на час вирішення  судом справи вказані постанови не
виконуються  в зв”язку з закінченням
виконавчого провадження  та скасовані
державним виконавцем .

Щодо постанови
про затримання транспортних засобів
від  05.06.2007 року, винесеної
державним виконавцем Козак Л.М., то вона підлягає до скасування .

На
відповідача слід покласти судові витрати.

Керуючись
ст.ст. 383-389  ЦПК України,  Законом України „Про виконавче провадження”,  суд -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1на
незаконні дії ДВС ГУЮ м. Івано-Франківська задоволити частково .

Визнати дії ДВС
по виконанню  рішення Івано-Франківського
міського суду від 21.02.2007 року
по  цивільній справі за позовом ПП
„АНТИ” до ОСОБА_1 про стягнення боргу неправомірними.

Скасувати
постанову державного виконавця Козак Л.М. про затримання транспортних
засобів  від  05.06.2007 року.

В частині
скарги про скасування постанови ДВС про відкриття виконавчого провадження від
16.03.2007 року,  про арешт  майна та оголошення заборони його відчуження
від 30.05.2007 року, - -відмовити.

Стягнути з
ДВС  на користь  ОСОБА_1
державне мито в сумі 3 грн. 40 коп., 7 грн. 50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвала суду
може бути оскаржена до апеляційної інстанції. Заява про оскарження ухвали суду
першої інстанції подається протягом 5 днів з дня отримання ухвали. Апеляційна
скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 10 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Коновалова Н.І.