Справа
№ 2-132 08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

23 квітня 2008 року
Бородянський районний суд

Київської
області в складі : головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Шилан М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в смт.Бородянка справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Микулицької
сільської ради Бородянського району Київської області, Бородянської районної
ради Київської області, треті особи - Немішаївський агротехнічний коледж
Національного аграрного університету, Бородянський районний відділ земельних
ресурсів Київської області, про визнання бездіяльності Микулицької сільської
ради неправомірною, визнання  рішень
Микулицької сільської ради, рішень узгоджувальної земельної комісії Микулицької
сільської ради та рішень Бородянської районної ради незаконними, відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2007 року позивачі звернулися
до суду з вказаними позовами, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до
наказу № 673 по Немішаївському радгоспу-технікуму від 2 червня 1989 року їм та
іншим працівникам радгоспу-технікуму була виділена земельна ділянка площею 24
га в постійне користування для ведення городнього господарства. Тоді ж, в 1989
році, ця ділянка була відведена на місцевості і особисто кожному з позивачів
виділена земельна ділянка :ОСОБА_1. і ОСОБА_3. - площею по 0,15 га, ОСОБА_2,
ОСОБА_5., ОСОБА_6. - по 0,20 га,ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11
- по 0,10 га,ОСОБА_7. - 0,05 га.

В той час надана під городництво
земельна ділянка відповідно до Державного акту на землю знаходилась в
користуванні Немішаївського радгоспу-технікуму, правонаступником якого є
Немішаєвський агротехнічний коледж, і зміни до цього акту не вносились.

21 листопада 2006 року вони позивачі\
звернулися до Микулицької сільської ради із заявами про передачу виділених їм в
1989 році земельних ділянок в особисту власність, але вказані заяви до цього
часу не розглянуті.

Як стало відомо позивачам,
узгоджувальна земельна комісія Микулицької сільської ради своїм рішенням № 2
від 19 липня 2006 року рекомендувала земельні ділянки, які були надані під
городництво в тому числі і позивачам на площі 23,4 га, вилучити і передати їх
під індивідуальну забудову жителям с.Микуличі.

Микулицька сільська рада своїм
рішенням від 28 липня 2006 року земельну ділянку площею 24,5 га перевела із
земель городництва до земель житлової забудови та рішенням від 27 жовтня 2006
року затвердила список громадян, яким земельні ділянки були виділені під
забудову.

14 грудня 2006 року узгоджувальна
земельна комісія, розглянувши їх позивачів та інших громадян заяви, прийняла
рішення не передавати їм земельні ділянки у власність.

Вважали зазначені рішення Микулицької
сільської ради та узгоджувальної земельної комісії такими, що порушують їх
позивачів права як землекористувачів, оскільки земельні ділянки у них
належним чином не вилучались. Крім того, вказана земельна ділянка площею 24,3
га у встановленому законом порядку не вилучалась із Державного акту
Немішаївського агротехнічного коледжу НАУ та не була введена до земель
територіальної громади, а тому Микулицька сільська рада не вправі була
розпоряджатись даною ділянкою, змінювати її цільове призначення.

Тому просили визнати бездіяльність
Микулицької сільської ради по нерозгляду їх позивачів заяв про передачу в
особисту власність земельних ділянок незаконною, зобов»язати сільську раду
розглянути ці заяви, визнати нечинними та скасувати рішення четвертої сесії
п»ятого скликання від 28 липня 2006 року та рішення шостої сесії п»ятого
скликання Микулицької сільської ради від 27 жовтня 2006 року про зміну
цільового призначення земельної ділянки площею 24,3 га, рішення узгоджувальної
земельної комісії Микулицької сільської ради № 2 від 19 липня 2006 року та № 5
від 14 грудня 2006 року, стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів
на відшкодування моральної шкоди по 3000 грн.

В процесі розгляду справи позивачі свої
вимоги доповнили та просили також визнати незаконними і скасувати рішення
Микулицької сільської ради від 3 червня 1999 року в частині встановлення межі
с.Микуличі Бородянського району Київської області, рішення Микулицької
сільської ради від 1 серпня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо
встановлення і зміни меж села», рішення Бородянської районної ради від 14
вересня 2007 року «Про погодження проекту землеустрою щодо встановлення межі
с.Микуличі в межах Микулицької сільської ради», оскільки вони були прийняті з
порушенням діючого законодавства та без узгодження із землекористувачами.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_5., ОСОБА_6.,ОСОБА_7., ОСОБА_11., ОСОБА_8 та його представник
ОСОБА_12., ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_14., що є також представником ОСОБА_1.
та ОСОБА_9., представник позивача ОСОБА_4. -ОСОБА_15. позови підтримали і
викладне в них підтвердили, ОСОБА_2. уточнила, що спочатку в 1989 році їй була
надана земельна ділянка площею 0,10 га, яку вона пізніше розширила до 0,20 га,
ОСОБА_3. пояснила, що земельна ділянка надавалась її покійному чоловіку,
ОСОБА_5. також уточнила, що в 1989 році їй спочатку було надано 0,10 га,
пізніше ще 0.05 га, а 0,05 га вона зайняла самостійно, ОСОБА_6. визнала, що в
1989 році їй особисто було надано 0,10 га землі та 0,10 га виділено її
майбутньому на той час та покійному на даний час чоловіку.

Представники Микулицької сільської ради
Палій В.П. і Удовиченко О.В. в судовому засіданні позов не визнали, вважали
оспорювані рішення ради та узгоджувальної земельної комісії винесеними
правомірно, оскільки дані про землекористування позивачів на спірному полі в
сільській раді відсутні, до земельно-шнурової книги такі відомості не
вносились, більше 50% площі вказаного поля взагалі не оброблялось, позивачам
земельні ділянки належним чином не виділялись. В листопаді 2006 року до
сільської ради дійсно були передані сторонньою особою заяви від імені громадян
про приватизацію земельних ділянок, але в цих заявах не були зазначені їх ім»я
та по-батькові, місце проживання, тому вони не були розглянуті. Спірне поле
входить до меж с.Микуличі, а тому сільська рада вправі була виносити оспорювані
рішення.

Бородянська районна рада свого
представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без
його участі, в своїх письмових запереченнях позов не визнала.

Немішаївський агротехнічний коледж
Національного аграрного університету та управління земельних ресурсів у
Бородянському районі своїх представників в судове засідання не направили, про
місце і час його розгляду були належним чином повідомлені.

Вислухавши пояснення позивачів
ОСОБА_3., ОСОБА_5., ОСОБА_6.,ОСОБА_7., ОСОБА_11., ОСОБА_8 та його представника
ОСОБА_12., ОСОБА_10. та його представника ОСОБА_14., що є також представником
ОСОБА_1. та ОСОБА_9., представника позивача ОСОБА_4. -ОСОБА_15, допитаної в
якості свідка ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що
позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що згідно наказу №
673 від 2 червня 1989 року по Немішаївському радгоспу-технікуму працівникам
радгоспу-технікуму була виділена земельна ділянка площею 24 га в постійне
користування для ведення городнього господарства а.с.119 оглянутої в судовому
засіданні адміністративної справи № 2-а-2707.

Рішенням № 2 від 19 липня 2006 року
узгоджувальна земельна комісія Микулицької сільської ради рекомендувала
земельні ділянки, які були тимчасово надані під городництво на вказаному полі,
вилучити і передати їх для індивідуальної забудови жителям с.Микуличі в зв»язку
з тим, що вони ділянки використовуються не в повному обсязі всього
близько     30 % та без
правоустановлюючих документів а.с.207,212-215 т.1.

Рішенням четвертої сесії п»ятого
скликання Микулицької сільської ради від 28 липня 2006 року спірну земельну
ділянку площею 24,5 га було переведено із земель городництва до земель житлової
забудови а.с.208,216-218 т.1, а рішенням шостої сесії п»ятого скликання від
27 жовтня 2006 року затвержено список громадян, яким планується виділення
земельних ділянок під забудову а.с.219-227 т.1.

В листопаді 2006 року позивачі подали
до Микулицької сільської ради заяви про передачу їм земельних ділянок, якими
вони користувались на спірному полі, у власність, що підтверджується копією
журналу реєстрації заяв по Микулицькій сільській раді а.с.199-204 т.2 справи №
2-а-27 та визнається сторонами.

Узгоджувальною земельною комісією
Микулицької сільської ради 14 грудня 2006 року були розглянуті вказані заяви та
прийнято рішення не надавати дозволу на приватизацію земельних ділянок,
оскільки подані заяви не відповідають вимогам ст.5 ЗУ «Про звернення громадян»,
відсутні відомості про надання земельних ділянок на даному полі та використання
їх громадянами, крім того, за рішенням ради дана ділянка переведена із
городництва до земель індивідуальної житлової забудови а.с.205,209-211 т.1.

Відповідно до ст.118 ЗК України
громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до відповідної районної державної адміністрації або
сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки і
рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування
приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
посилаються на те, що земельні ділянки на спірному полі були надані їм за
вищезазначеним наказом Немішаївського радгоспу-технікуму в 1989 році і з того
часу перебувають у їх постійному користуванні.

Однак, виділення земельних ділянок
позивачам на полі площею 24,3 га не знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні, жодних доказів про це суду не надано.

При цьому суд не приймає до уваги копію
списку працівників коледжу, яким виділені земельні ділянки під город, на який
посилаються позивачі, оскільки цей список складено без посилання на документи,
які підтверджують таке землекористування, він ніким не підписаний та не
засвідчений, в ньому не вказані розміри ділянок. Як вбачається з цього списку,
він був складений вже в даний час, так як є списком працівників «коледжу»,
якого на час надання земельних ділянок в 1989 році ще не існувало
а.с.76-79,119-121 т.2 справи № 2-а-2707. Крім того, позивачі ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_13 навіть і не зазначені в цьому списку.

Позивачка ОСОБА_3. в судовому
засіданні визнала, що їй взагалі не надавалась земельна ділянка на спірному
полі, а виділялась її покійному чоловіку. ОСОБА_2., ОСОБА_6. та ОСОБА_5. теж в
своїх поясненнях вказали, що земельні ділянки їм виділялись за вищезазначеним
наказом в розмірі по 0,10 га, а не 0,20 га, які вони оспорюють.

Також не приймаються до уваги і акти
від 31 січня 2007 року про користування позивачами земельними ділянками
а.с.3-10,52 т.2, так як в даних актах зазначено, що вони складені за участю
депутата районної ради, але його підпис радою не засвідчено, печатка ж
агротехнічного коледжу проставлена на цих актах безпідставно. До того ж,
фактичне користування земельними ділянками не може свідчити про належне їх
виділення та не надає землекористувачам ніяких прав на ці ділянки.

Відповідно до ст. 19 ЗК
України 1970 року, який діяв на час винесення Немішаївським
радгоспом-технікумом наказу про надання земельних ділянок своїм працівникам в
1989 році,

колгоспи,
радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом
випадках могли
надавати із  закріплених
за ними
земель земельні ділянки у вторинне користування.

Відповідно до ст.20 вказаного Кодексу право землекористування громадян,  які проживають в сільській місцевості,  засвідчується
записами  в  земельно-шнурових  книгах сільськогосподарських підприємств і
організацій та по господарських книгах
сільських  Рад, а  в
містах  і селищах міського типу -
в реєстрових  книгах  виконавчих
комітетів  міських,  селищних
Рад народних депутатів.

Як вбачається з оглянутих в судовому
засіданні земельно-шнурових книг Микулицької сільської ради, в даних книгах
відсутні записи про землекористування позивачів, що підтверджується також і
довідкою Микулицької сільської ради а.с.37 т.2.

Відповідно до ст.22 цього ж Кодексу приступати до  користування
наданою  земельною  ділянкою
до встановлення  відповідними
землевпорядними  органами   меж
цієї ділянки   в
натурі  (на  місцевості)
і  видачі  документа,
який засвідчує
право користування землею, забороняється.

Таким чином, враховуючи викладене,
суд вважає, що права на користування земельними ділянками на спірному полі позивачі
не мають, а тому жодні їх права вищезазначеними рішеннями сільської ради та
узгоджувальної комісії не порушуються.

Не знайшло свого підтвердження в
судовому засіданні і посилання позивачів на перевищення сільською радою своїх
повноважень при винесенні вказаних рішень.

Як вбачається з копій Державних актів
на право постійного користування землею а.с.148-157 т.2, повідомлення самого
Немішаївського агротехнічного коледжу а.с.204 т.1, спірна земельна ділянка
відноситься до земель с.Микуличі та не перебуває в користуванні Немішаївського
агротехнічного коледжу як стверджують позивачі.

За таких обставин, оскільки оспорювані
рішення винесені сільською радою та узгоджувальною комісією в межах своєї
компетенції і підстав для їх скасування не вбачається, то суд вважає за
необхідне в цій частині в позові відмовити. До того ж, рішення узгоджувальної
комісії не є правоустановлюючими і носять лише рекомендаційних характер.

Не підлягають до задоволення, на думку
суду,  і вимоги позивачів щодо розгляду
їх заяв про передачу у власність земельних ділянок, оскільки, як визнали самі
позивачі та їх представники в судовому засіданні, в даних заявах дійсно не були
зазначені повні ім»я та по-батькові заявників, їх місце проживання, що не
відповідає вимогам ст.5 ЗУ «Про звернення громадян».

Відповідно до ст.8 вказаного Закону
письмове звернення без зазначення місця проживання визнається анонімним і
розгляду не підлягає.

Тому суд вважає, що відповідачем
правомірно вказані заяви були залишені без розгляду.

Так як суд не встановив порушення
Микулицькою сільською радою прав та інтересів позивачів, то не підлягають до
задоволення і їх вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Також судом встановлено, що рішенням
Бородянської районної ради від 3 червня 1999 року були затверджені межі
сільських рад та сіл району, в тому числі по Микулицькій сільській раді та
с.Микуличі. При цьому площа земельної ділянки с.Микуличі встановлена в розмірі
580,1 га а.с.79-81 т.2.

Тринадцятою сесією п»ятого скликання
Микулицької сільської ради від 1 серпня 2007 року було погоджено та вирішено
просити районну адміністрацію та Бородянську районну раду погодити зміну меж
населеного пункту с.Микуличі загальною площею 1314,15 га а.с.65-66 т.2.

Рішенням одинадцятої сесії п»ятого
скликання Бородянської районної ради Київської області від 14 вересня 2007 року
вказаний проект землеустрою було погоджено та вирішено просити Київську обласну
раду затвердити даний проект а.с.75 т.2.

Відповідно до ст.65 ЗК України 1991
року, який діяв на час прийняття районною радою оспорюваного рішення від 3
червня 1999 року, межі сільських населених пунктів встановлювались і
змінювались районною, міською в адміністративному підпорядкуванні якої є район,
Радою народних депутатів.

Відповідно до ч.2 ст.174 ЗК України в
редакції 2001 року рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються
Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи
Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських,
селищних рад.

Оскільки вказані рішення прийняті
районною та сільською радами в межах своїх повноважень, жодних прав позивачів
вони не порушують, підстав для їх скасування не вбачається, то суд вважає за
необхідне і в цій частині в позові відмовити.

Керуючись ст.19,20,22 ЗК України 1970
року, ст.65 ЗК України 1991 року, ст.12,116,118,158,173-174 ЗК України 2001
року, ст.23,1167 ЦК України, ст.5,8 Закону України «Про звернення громадян»,
ст.10,11,209,212-215,218  ЦПК України,
суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Микулицької сільської ради
Бородянського району Київської області, Бородянської районної ради Київської
області, треті особи - Немішаївський агротехнічний коледж Національного
аграрного університету, Бородянський районний відділ земельних ресурсів
Київської області, про визнання бездіяльності Микулицької сільської ради
неправомірною, визнання  рішень
Микулицької сільської ради, рішень узгоджувальної земельної комісії Микулицької
сільської ради та рішень Бородянської районної ради  незаконними, відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження до Апеляційного суду Київської області
через Бородянський районний суд Київської області.

Головуюча-суддя
Міланіч А.М.