Справа
№22Ц-2292/2008р.
інстанції  Тюхтій П.М.
інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 червня 2008 року  колегія суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого     Приходька К.П.,

суддів                Поліщука М.А., Коцюрби
О.П.,

при секретарі    Рудзінській А.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2008 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Гвоздівської сільської ради
Васильківського району, ОСОБА_1 про скасування рішення сільської ради від 30
серпня 2000 року за №531 та визнання недійсним Державного акту на право
приватної власності на землю виданого на ім'я ОСОБА_1 та зустрічною позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

встановила:

у липні 2007 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом від 12 січня
1987 року за №3 директора радгоспу «Рославичі» йому, як працівнику радгоспу,
виділено із земель радгоспу 0,25га., земельної ділянки, з яких 0,08га., під
будівництво житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням виконкому Гвоздівської
сільської ради від 23 січня 1988 року йому було надано дозвіл на будівництво
житлового будинку. Вказане рішення 19 квітня 1988 року було затверджене
рішенням виконавчого комітету Васильківської районної ради за №110 про
затвердження рішення сільських та селищних рад.

29 грудня 1988 року був складений
Акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку позивача.

На підставі вказаних рішень позивач
виготовив будівельний паспорт та вивіз на земельну ділянку частину будівельних
матеріалів (цеглу, щебінь та інше).

Крім того позивач за свої кошти
виготовив технічну документацію і збудував за свій рахунок до земельної ділянки
лінію електропередач.

Починаючи з 1987 року і по
сьогоднішній день позивач покористується земельною ділянкою, сплачує за неї
відповідний земельний податок, крім того восени 2006 року на виділеній
земельній ділянці позивачем побудований фундамент для будинку.

У січня 2007 року позивач звернувся
до Гвоздівської сільської ради з проханням про надання йому дозволу на
приватизацію земельної ділянки проте 25 квітня 2007 року отримав відповідь від
сільської ради про те, що рішення виконкому від 23 січня 1988 року за №3
втратило чинність і використання ним земельної ділянки є незаконним.

Через деякий час позивачу стало
відомо, що на підставі рішення Гвоздівської сільської ради від 30 серпня 2000
року за №531 відповідач ОСОБА_2 приватизував земельну ділянку площею 0,45га.,
включаючи і земельну ділянку позивача площею 0,25га.

Позивач вважає, що відповідач
ОСОБА_2 отримав та приватизував земельну ділянку з порушенням вимог діючого
законодавства і просив суд визнати не чинним
і скасувати рішення Гвоздівської сільської ради від 30 серпня 2000 року
за №531 про передачу безкоштовно у приватну власність відповідачу ОСОБА_2  земельну ділянку площею 0,45га., визнати
недійсним і скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії
НОМЕР_1 виданий на ім'я ОСОБА_1 10 листопада 2000 року.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що10
листопада 2000 року на підставі рішення Гвоздівської сільської ради від 30
серпня 2000 року за №531 йому було видано Державний акт на право приватної
власності на землю серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,45га., яка
знаходиться на території Гвоздівської сільської ради для будівництва та
обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства.

Протягом 2001-2006 рр. він
сплачував відповідний податок за землю, підібрав проект на будівництво будинку
і звернувся з проханням надити йому дозвіл на будівництво будинку.

У квітні 2007 року він виявив, що
на його земельній ділянці невідома особа проводить будівельні роботи. Пізніше
йому стало відомо, що будівельні роботи на земельній ділянці проводяться
ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що
позивач ОСОБА_1 проводить будівництво на його земельній ділянці незаконно і
тому просив суд усунути перешкоди його права власності на земельну ділянку із
сторони ОСОБА_3 зобов'язати ОСОБА_3  за
його власний рахунок демонтувати збудований фундамент будинку, привести
земельну ділянку в попередній стан, який існував до моменту самовільного
будівництва, повернути йому самовільно зайняту земельну ділянку.

Діями позивача ОСОБА_3.
відповідачеві спричинена моральна (немайнова) шкода, яку він оцінює у розмірі
10 000 гривень і просить стягнути з позивача на свою користь. Крім того
відповідач ОСОБА_2 просив суд стягнути із позивача понесені ним судові витрати
по справі.

Ухвалою суду від 15 серпня 2007
року цивільна справа за позовом ОСОБА_3. до Гвоздівської сільської ради
Васильківського району, ОСОБА_1 про скасування рішення сільської ради від 30
серпня 2000 року за №531 та визнання недійсним Державного акту на право
приватної власності на землю виданого на ім'я ОСОБА_1 та  цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди об'єднані в одне провадження.

Рішенням суду від 28 березня 2008 року
у задоволені основного позову, відмовлено, зустрічний позов задоволений
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3. усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_3
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтування збудованого на
ділянці фундаменту будинку, приведення земельної ділянки в попередній став,
який існував до початку будівництва, стягнено з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1 16
гривень судових витрат, у задоволені решти позовних вимог, відмовлено.

Позивачем ОСОБА_3подана на рішення
суду апеляційна скарга в якій він просить скасувати рішення і направити справу
на новий розгляд посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені основного
позову та частково задовольняючи основний позов суд першої інстанції виходив з
того, що у позивача ОСОБА_3. відсутнє право на користування спірною земельною
ділянкою.

Проте з таким висновкам суду першої
інстанції не можливо погодитися виходячи із наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним воно
вважається тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обґрунтованим - у разі ухвалення його на основі повно
і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом встановлено, що наказом від
12 січня 1987 року за №3 директора радгоспу «Рославичі» позивачу ОСОБА_1 як
працівнику радгоспу, виділено із земель радгоспу 0,25га., земельної ділянки, з
яких 0,08га., під будівництво житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням виконкому Гвоздівської
сільської ради від 23 січня 1988 року позивачу ОСОБА_3 було надано дозвіл на
будівництво житлового будинку. Вказане рішення 19 квітня 1988 року було
затверджене рішенням виконавчого комітету Васильківської районної ради за №110
про затвердження рішення сільських та селищних рад.

Статтею 19 ЗК УРСР (в редакції 1970
року), який був чинний на час надання позивачу ОСОБА_3 земельної ділянки
розміром 0,25га., було встановлено, що колгоспи,
радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом
випадках можуть надавати з
закріплених  за ними земель
земельні ділянки у вторинне користування.

Частиною 2 ст.20 ЗК УРСР (в
редакції 1970 року) встановлено, що  право короткострокового
тимчасового   користування   землею засвідчується рішенням  органу,
який  надав  земельну
ділянку  в користування.

Пленум Верховного Суду України в
свої постанові від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в п.8 вказав, що вирішуючи спори про припинення права власності на земельну
ділянку  чи права користування нею, суди
повинні враховувати,  що орган виконавчої
влади  або  орган
місцевого  самоврядування  має право прийняти рішення про це лише в
порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями  140-149
ЗК  України.  У
випадках, визначених цими нормами,
припинення права власності на
землю  чи права землекористування
провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу  місцевого
самоврядування  в  судовому порядку, недодержання якого є
підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів
недійсними. У разі пред'явлення до органу виконавчої влади або місцевого
самоврядування позову про незаконність припинення права землекористування через
відсутність судового рішення про
вилучення земельної ділянки відповідач вправі пред'явити  зустрічний
позов  про  таке
вилучення,  а  суд
має розглянути його разом із первинним позовом.

Виходячи з установлених
законодавством умов надання земельних ділянок не можна вважати  таким,
що  суперечить  закону,
рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про
скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у
власність чи користування. У цьому разі питання про недійсність документів,
виданих на підставі переглянутого рішення, вирішується в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволені основного
позову суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги вище вказаного закону та
роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України та не з'ясував чи було
припинене право користування ОСОБА_3. спірною земельною ділянкою на підставі
вимог закону, чи скасовував орган місцевого самоврядування рішення за яким
земельна ділянка одержана у користування.

Виходячи зі змісту статей 13,14,41,55
Конституції України, якими гарантовано державний захист майнових прав громадян
і не обмежено можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого
часу відповідно до чинного на той час законодавства, сама по собі відсутність у
особи документа, що посвідчує право на земельну ділянку, не може бути підставою
для відмови їй у судовому захисті таких прав.

Про такий підхід до вирішення
зазначених питань йдеться й у Рішенні Конституційного
Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 у справі №1-17/2005
щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.92, п.6
розділу X «Перехідні положення»
Земельного кодексу України (справа про
постійне користування земельними ділянками), в якому, зокрема,
підкреслено, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого
їм права користування земельною ділянкою.

У відповідності з вимогами ч.4
ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує
про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках встановлених цим кодексом.

Судом першої інстанції залишені
поза увагою вимоги вище зазначених законів та роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, не з'ясовано у відповідності з вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України у
позивача ОСОБА_3. чи ставив він питання про оскарження дії органу місцевого
самоврядування щодо втрати чинності рішення органу місцевого самоврядування від
23 січня 1988 року за №3.

У відповідності з п.5
ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не
міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що за таких
обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати наведене, уточнити позовні вимоги, з'ясувати у позивача чи
ставить він питання про оскарження дії органу місцевого самоврядування щодо
втрати чинності рішення органу місцевого самоврядування від 23 січня 1988 року
за №3, більш повно з'ясувати права та обов'язки сторін, перевірити обгрунтованість
їх доводів та заперечень, зібраним по справі доказам дати належну оцінку та
постановити по справі рішення відповідно до вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.307,311,313,314,315,317,319 ЦПК України колегія,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволити.

Скасувати рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2008 року, справу
направити на новий розгляд до того ж суду іншим складом.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -