Справа
№ 22ц - 554/08
Головуючий у 1 інстанції Гончарук О.Н.
Доповідач Осіпук В.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

2 липня
2008 року
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого Завидовської-Марчук О.Г.

суддів Расевича С.І.,  Осіпука В.В.

при секретарі Масляній С.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Забожчук О.В., Гережун Н.Д.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу  за позовом ОСОБА_1до Державного казначейства
України, УМВС України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, за
апеляційною скаргою відповідача УМВС України у Волинській області на ухвалу
Камінь-Каширського районного суду від 7 травня 2008 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом.
Покликався на те, що 8 травня 2001 року працівниками Любешівського РВ УМВС
України у Волинській області відносно нього було порушено кримінальну справу за
ст. 229-1 ч. 2 КК України і затримано. Після чого йому обиралась міра
запобіжного заходу підписка про невиїзд, яку 14 вересня 2001 року Любешівським
районним судом було змінено на тримання під вартою.

23 листопада 2001 року Камінь-Каширським районним судом його було засуджено
за ст. 229-1 ч. 2 КК України, в редакції 1960 року, на 5 років позбавлення волі
з конфіскацією всього майна. Даний вирок ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 12 травня 2002 року скасовано, а кримінальну справу скеровано на
додаткове розслідування. Через два місяці змінено міру запобіжного заходу на
підписку про невиїзд.

Крім того зазначав, що лише у березні 2008 року йому стало відомо про те,
що кримінальна справа щодо нього закрита на
підставі    п. 2 ст. 6 КПК України
із-за недоведеності його участі у вчиненні злочину.

Вважаючи, що незаконними діями органів досудового слідства, за весь
зазначений період часу, йому було завдано моральну шкоду то просив стягнути з
відповідачів в його користь 44100 грн. та понесені судові витрати.

7 травня 2008 року ухвалою Камінь-Каширського районного суду заявлені
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державного казначейства України
за рахунок коштів Державного бюджету України в його користь 15000 грн. та 290
грн. витрат на правову допомогу в даній справі.

В поданій на ухвалу апеляційній скарзі УМВС України у Волинській області
просить її скасувати, як постановлену з порушенням норм матеріального і
процесуального права, без повного з'ясування обставин справи і прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні вимог заявника.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини
справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до вимог статей 1, 2 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року   № 266/94 (далі Закон) ОСОБА_1 вправі
порушувати питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього
вчинялися незаконні дії у вигляді незаконного притягнення як обвинуваченого в
кримінальній справі, обрання щодо нього запобіжних заходів - тримання під
вартою, підписки про невиїзд, так як 4 вересня 2002 року кримінальна справа
відносно нього органом досудового слідства закрита у зв'язку з недоведеністю
його участі у вчиненні злочину (а.с. 28-34, 40, 58-59).

Згідно з вимогами частин 5, 6 ст. 4 зазначеного Закону відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові,
призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими, інших негативних наслідків морального характеру.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь 15 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що
незаконне перебування під слідством, тривала ізоляція від суспільства завдало
йому фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення стану здоров'я та
зміни його звичного способу життя.

Згідно зі ст. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою
громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства.

За наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір
визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством, але не менше одного мінімального розміру заробітної
плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом з урахуванням вимоги
розумності та справедливості, як це передбачено п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду заяви становив 525
грн.

Постановляючи ухвалу про стягнення з держави в користь ОСОБА_1 15000 грн.
моральної шкоди суд першої інстанції, виходячи із зазначених ним обставин і
керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, не врахував вимог розумності, виваженості
та справедливості і завищив розмір відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи зазначений розмір мінімальної заробітної плати та час
перебування заявника під слідством і судом, подані докази заподіяння моральної
шкоди, колегія суддів, виходячи з наявності підстав, передбачених ст.309 ЦПК
України, а також вимог розумності, виваженості та справедливості, вважає, що
постановлена ухвала в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні з
визначенням цієї шкоди у розмірі 9000 грн. Крім того, на думку колегії суддів з
мотивувальної частини ухвали підлягає виключенню посилання суду першої
інстанції на ст.ст. 23, 1167 ЦК України в редакції від 16 січня 2003 року, так
як  це суперечить п.4 Прикінцевих та
перехідних положень даного Кодексу. Оскільки цей Кодекс застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача УМВС України у Волинській області задоволити
частково.

Ухвалу Камінь-Каширського районного суду від 7 травня 2008 року по даній
справі змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди, визначивши суму
стягнення моральної шкоди з держави в користь ОСОБА_1у розмірі 9000 грн. шляхом
списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного
бюджету України.

Виключити з мотивувальної частини ухвали покликання суду на ст.ст. 23, 1167
ЦК України в редакції від 16 січня 2003 року.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
/-/  Завидовська-Марчук О.Г.

Судді
/-//-/          Расевич С.І.,  Осіпук В.В.

Оригіналу відповідає:

Суддя апеляційного суду

Волинської області
В.В.Осіпук

Друк.зма