Справа № 22ц-1436/2008 р.
Головуючий у I інстанції -
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2008 р.

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого - судді

Литвиненко І.В.,

суддів:

Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

при
секретарі

Штупун О.М.,

за участю:

позивача та її представника
ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ВАТ „Державний ощадний
банк України” Маршалової Т.Г.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.06.2008 р. по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відкритого акціонерного товариства
„Державний ощадний банк України” про визнання недійсним договору поруки,

в с т а н о в и в:

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати дане рішення і задовольнити її вимоги.

Оскаржуваним рішення у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду,
позивач посилається на наступне. Судом І інстанції зазначено, що згідно з
оспорюваним нею договором її чоловік - відповідач ОСОБА_2 зобов'язується перед
кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне й повне
виконання боржником зобов'язань за кредитним договором і поручається майном,
яке належить особисто йому (ОСОБА_2). Суд також вказав, що вона (позивач) має
право на належну їй частину у спільному з ОСОБА_2 майні подружжя, тому
укладенням цього договору поруки ніяких правових наслідків для неї не настане.
Але ці висновки є невірними, оскільки в укладеному між відповідачами договорі
поруки не вказано, що поручитель поручається майном, яке належить особисто
йому. Представник ВАТ „Держаний ощадний банк України” у судовому засіданні
пояснив, що під час укладення договору поруки наявність у ОСОБА_2 особистого
майна не перевірялася. Між нею й ОСОБА_2 не встановлено порядку користування
спільно придбаним у період шлюбу майном, частки кожного з них у цьому майні не
визначено й не виділено. Її чоловік і на момент укладення оспорюваного
договору, і на даний час не мав особистого майна. Оспорюваний нею договір не є
дрібною побутовою угодою; його було укладено у зв'язку з тим, що її чоловік мав
перед відповідачем ОСОБА_3борг у сумі 700 грн., які було витрачено на потреби
їхньої сім'ї. Отже, добровільно укладати цей договір для ОСОБА_2 не було сенсу.
Таким чином, оскаржуване рішення суперечить ст.ст. 54, 65, 67 СК України. Отже,
укладений між відповідачами договір поруки на підставі ч. 1 ст.215 ЦК України
має бути визнаний  недійсним як такий, що
укладений одним з подружжя без згоди іншого.

У судовому засіданні позивач підтримала
апеляційну скаргу; відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнав.

Представник ВАТ „Державний ощадний банк
України” апеляційну скаргу не визнала. Сенс її доводів зводиться до того, що
рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд І
інстанції виходив з того, що договір, який є предметом спору по справі,
відповідає вимогам закону. Цей висновок суду є вірним.

Так, по справі встановлено, що:

- з
14.09.2002 р. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, від якого вони мають
синаОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб
та про народження дитини (а.с. 5,6),

-
03.08.2007 р. між ОСОБА_2 з однієї сторони та ВАТ „Держаний ощадний банк
України” з другої сторони і ОСОБА_3з третьої сторони у простій письмовій формі
укладено договір поруки № 295/837. Згідно з цим договором ОСОБА_2
зобов'язується перед ВАТ „Держаний ощадний банк України” відповідати солідарно у
повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3зобов'язання про
погашення кредиту у розмірі 15000 грн., сплату процентів за користування
кредитом в розмірі 19% річних, штраф, пеню та інші платежі у розмірі, порядку
та на умовах, визначених кредитним договором № 295/___ від 03.08.2007 р. між
ОСОБА_3та ВАТ „Держаний ощадний банк України”, а також додатковими угодами до
нього, що укладені й можуть бути укладені в майбутньому. Якщо ОСОБА_3 не в
змозі вчасно здійснити черговий платіж за кредитним договором, або якщо при
настанні строку платежу відповідно до цього договору ОСОБА_3не буде сплачено
платіж ВАТ „Держаний ощадний банк України”, то останній зобов'язується
повідомляти ОСОБА_2 про прострочення платежу. У разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язань за даним договором ОСОБА_2 сплачує ВАТ
„Держаний ощадний банк України” штраф (копія цього договору на а.с.7).

Ч. 2 ст. 65 СК України передбачено право
одного з подружжя  на звернення до суду з
позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із
подружжя без його (її) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного
побутового.

Згідно з позовною заявою (а.с.3-4),
ОСОБА_1 просить визнати недійсним укладений між відповідачами договір поруки на
підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, посилаючись на те, що згоди на його укладення
вона не давала, що цей договір виходить за межі дрібного побутового, що її
чоловік уклав даний договір всупереч своїй волі - під впливом погрози фізичною
розправою з боку ОСОБА_3, що останній для його укладення представив паспорт на
своє ім'я, який згідно з обліковими даними значиться втраченим.

Але жодна правова норма не передбачає
обов'язку суду визнати такий договір недійсним з підстав відсутності згоди
другого з подружжя на його укладення. Тобто сама по собі відсутність цієї згоди
не є безумовною підставою для визнання таких договорів недійсними. Отже, при
вирішенні даних спорів у кожному конкретному випадку суд має виходити з
встановлених по справі обставин. По цій справі не встановлено, що відсутність
згоди ОСОБА_1 на укладення між ОСОБА_2, ОСОБА_3та ВАТ „Держаний ощадний банк
України” договору поруки є такою обставиною, що має наслідком недійсність
даного договору - у ході розгляду справи не встановлено, що законні права та
інтереси позивача цим договором порушено.

Жодного доказу того, що оспорюваний
договір ОСОБА_2 укладено під впливом погроз фізичною розправою з боку ОСОБА_3,
у ході судового розгляду справи не здобуто.

Та обставина, що ОСОБА_3 для укладення
договору, про який йдеться, представив паспорт на своє ім'я, який згідно з
обліковими даними значиться  втраченим,
на суть спірних правовідносин не впливає.

Тож оскаржуване рішення є законним та
обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.06.2008 р. залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                         Судді: