У х в а л а

іменем
україни

30 січня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Патрюка М.В.,

суддів:                  Пшонки М.П.,                       Костенка А.В.,

Лященко Н.П.,                       Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного
утримання, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення  апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2007
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним
позовом, в якому просили розірвати договір довічного утримання, укладений ними
1 квітня 2006 року з відповідачкою. Свої вимоги мотивували тим, що за цим
договором вони передають відповідачці у власність квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3
зобов'язується забезпечити відчужувачів утриманням та доглядом довічно. Проте
відповідачка не виконала взятих на себе обов'язків і не надала їм матеріальної
допомоги.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від            9 жовтня 2006 року задоволено
позовні вимоги. Розірвано договір довічного утримання від 1 квітня 2006 року
№1439, укладений між сторонами.

Ухвалою цього ж суду від 5 березня 2007 року заяву ОСОБА_4,  представника ОСОБА_3, про перегляд заочного
рішення від 9 жовтня 2006 року залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2007 року заочне рішення
районного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 жовтня 2007 року виправлено описку
в даті ухвалення рішення апеляційного суду − замість дати “15 червня 2007
року” вважати записаним “13 липня 2007 року”.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення апеляційного
суду й залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд виходив із того, що при укладенні спірного договору,
погоджуючись на залучення до виконання обов'язків набувача інших осіб, позивачі
були обізнані про стан здоров'я ОСОБА_3 і про те, що вона є інвалідом, тому сам
цей факт не може бути підставою для розірвання договору.

Проте з таким висновком повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2, ОСОБА_1 є людьми похилого
віку, інвалідами відповідно першої та другої групи.

Потребуючи сторонньої допомоги, позивачі 1 квітня 2006 року уклали з
відповідачкою нотаріально посвідчений договір довічного утримання, не знаючи,
що вона також є інвалідом першої групи, що підтверджено довідкою відділу
соціального захисту громадян Солом'янського району м. Києва.

Матеріали справи також свідчать про те, що дану справу суд першої інстанції
розглянув за відсутності відповідачки і її представника.

ОСОБА_3 у своїх скаргах посилається на те, що судові повістки їй  не вручалися, про час розгляду справи вона і
її представник не були повідомлені. Відомості про вручення відповідачці судових
повісток у справі відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд у таких випадках повинен
відкласти розгляд справи, проте суд усупереч вимогам зазначеної норми закону
розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 і ухвалив рішення на підставі доказів,
які належним чином не були перевірені в судовому засіданні.

Що стосується рішення апеляційного суду, яким скасовано рішення суду першої
інстанції й ухвалено нове рішення, то воно також підлягає скасуванню.

У порушення ст. ст. 212, 213 ЦПК України суд апеляційної інтанції не
перевірив у судовому засіданні обґрунтованість заяви ОСОБА_5, на яку посилався
в рішенні як на доказ про те, що в період з 9 червня 2006 року до 23 червня
2006 року під час хвороби ОСОБА_1 відповідачка неодноразово відвідувала
хворого.

Крім того, згідно з п. 2 ст. 60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо сторони не представили суду докази, то суд відповідно до ч. 4   ст. 10 ЦПК України повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснити особам, які беруть
участь у справі, їх права та обов'язки, попередити про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом, а саме запропонувати сторонам подати додаткові
докази.

На підставі наведеного рішення судів підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2006
року та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2007 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:

М.В. Патрюк   М.П. Пшонка

А.В. Костенко  Н.П. Лященко  Ю.В. Прокопчук