Справа № 2-147-1/08
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2008 року Печерський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді Вовк С.В.

при секретарі  - Горовій Н.Г.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву про
роз'яснення рішення суду у справі за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничи-комерційної фірми «Олімпекс ЛТД» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності, стягнення штрафу та
визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2008 року позовна заява ТОВ
ВКФ «Олімпекс ЛТД» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права
власності, стягнення штрафу та визнання договору недійсним - задоволено
частково, визнано  за ТОВ ВКФ “Олімпекс
ЛТД” право власності на квартири № 1 та № 2 в будинку АДРЕСА_1 у місті Києві;
зобов'язано ОСОБА_3 звільнити та передати ТОВ ВКФ “Олімпекс ЛТД” квартиру № 1 в
будинку АДРЕСА_1 в місті Києві; зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити та
передати ТОВ ВКФ “Олімпекс ЛТД” квартиру № 2 в будинку АДРЕСА_1 в місті Києві;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ ВКФ
“Олімпекс ЛТД” штраф у розмірі 1000000,00 гривень за невиконання
зобов'язань щодо двох попередніх договорів купівлі-продажу квартир за №1 і 2 в
будинку АДРЕСА_1 в місті Києві; стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ТОВ ВКФ
«Олімпекс ЛТД» по 850 грн.; в решті задоволення позовних вимог відмовлено.

29.02.2008 року адвокат ОСОБА_5 -
представник ОСОБА_3 подав до суду заяву про роз'яснення рішення суду по
цивільній справі за позовом ТОВ ВКФ «Олімпекс ЛТД» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу
ОСОБА_4 про визнання права власності, стягнення штрафу та визнання договору
недійсним.

Вказана заява мотивована тим, що
адвокат ОСОБА_5 вважає, що дане рішення суду є не законним та не обґрунтованим,
а тому для нього є зовсім не зрозумілим.

Відповідно до ч.1 ст. 221 ЦПК
України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі,
або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Керуючись
ст. 221 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Роз'яснити  рішення Печерського районного суду м. Києва
від 22 лютого 2008 року по справі за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничи-комерційної фірми «Олімпекс ЛТД» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності, стягнення штрафу та
визнання договору недійсним, та зазначити, що ухвалюючи вказане рішення суд
виходив з наступних підстав:

ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 - обидва з подружжя станом на 11 листопада 2004 року були учасниками ТОВ ВКФ «Олімпекс ЛТД».

11 жовтня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
одночасно діючи і як подружжя, і маючи корпоративні права та виконуючи функції голови та секретаря зборів учасників,
надали згоду на укладання договорів
купівлі-продажу належного їм як фізичним особам по праву спільної сумісної власності нерухомого майна, про що
свідчить протокол № 06/04 зборів
учасників товариства від 11 жовтня 2004 року.

Відповідно до
ст. 11 Закону України «Про господарські товариства» загальні збори учасників
товариства є вищим органом товариства, а прийняті загальними зборами товариства
рішення є обов'язковими для виконання всіма його учасниками.

Таким чином учасники ТОВ ВКФ
«Олімпекс ЛТД» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взяли на себе зобов'язання щодо продажу
вказаних квартир № 1 та № 2 в будинку АДРЕСА_1 в місті Києві на користь ТОВ ВКФ
«Олімпекс ЛТД».

ОСОБА_2 отримав від ТОВ ВКФ “Олімпекс ЛТД”
грошові кошти у сумі 1568248,23 гривень, що підтверджується видатковими касовим
ордерами, таким чином отримав оплату передбачену попередніми договорами, а ТОВ
ВКФ «Олімпекс ЛТД» виконало взяті на себе зобов'язання з оплати квартир № 1 та
№ 2 в будинку АДРЕСА_1 в місті Києві.

Зобов'язанням є правовідносини, в
якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання
однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови
від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється (ст. 615 ЦК України).

Попередні
договори, посвідчені 11 жовтня 2004 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського нотаріального округу, та зареєстровані за №9649, №9650, не є
договорами щодо розпорядження майном, а укладання цих договорів у
відповідності до ст. ст. 14, 629 ЦК України визначає
обов'язковість виконання прийнятих сторонами на себе зобов'язань.

Таким чином ОСОБА_2. отримавши
грошові кошти від ТОВ ВКФ «Олімпекс ЛТД» взяв на себе зобов'язання щодо
укладення договору купівлі-продажу квартир № 1 та № 2 в будинку АДРЕСА_1 в
місті Києві, які не виконав в майбутньому.

Так ОСОБА_2 міг відмовитися від
отримання грошових коштів від ТОВ ВКФ «Олімпекс ЛТД» і вказане свідчило про
припинення зобов'язань між ТОВ ВКФ «Олімпекс ЛТД» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за
попередніми договорами, що посвідчені 11
жовтня 2004 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу, та зареєстровані за №9649, №9650.

У разі невиконання боржником
обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену
індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та
вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право
на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі,
якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. (ст. 620
ЦК України).

Квартира № 1 в будинку АДРЕСА_1 в
місті Києві була відчужена ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь громадянина ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року.

Відповідно до ст. 388 ЦК України,
якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач),
власник, або особа, яка має право користуватися тими ж засобами захисту, що
і власник, має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у
володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від
добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для
виконання судових рішень.

Згідно із ч. 1. ст. 658 ЦК України
право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить власникові товару.

Якщо продавець товару не є його
власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має
права вимагати його повернення.

Водночас, згідно із ст. 330 ЦК
України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на нього тільки, якщо таке майно згідно із ст.
388 ЦК України не може бути витребуване у нього.

Приписи ст. 330 та ст. 388 ЦК
України не пов'язують право власника на витребування майна від добросовісного
набувача із визнанням недійсним договору, на підставі якого спірне майно вибуло
із володіння власника, в тому числі і договорів про відчуження, які укладалися
його подальшими набувачами.

Таким чином, згідно вказаних норм
право позивача на визнання за ним права володіння, користування і розпорядження
спірним майном, а також права вимагати його звільнення і повернення базується
на визнанні права власності абсолютним правом, яке не втрачається із незаконним
вибуттям речі з володіння власника і переходом у володіння інших осіб. ТОВ ВКФ
«Олімпекс ЛТД» не є стороною вказаного правочину і тому не може вимагати
визнання його недійсним. Таким чином право ТОВ ВКФ «Олімпекс ЛТД» може бути
захищене віндикацією (витребуванням майна) та визнанням права власності.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК
України, та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

У ч.1  ст. 228 ЦК України встановлено ознаки
правочину, який порушує публічний порядок. Відповідно до цієї норми таким
правочином є правочин, якщо він спрямовується на порушення конституційних прав
і свобод людини і громадянина, знищення і пошкодження фізичної або юридичної
особи, держави, територіальної громад, незаконне заволодіння ним.

У ч.2  ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин
який порушує публічний порядок є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України,
якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним і визнання
його недійсним судом не вимагається.

Відчуження квартир було здійснено з
порушенням конституційних прав ТОВ ВКФ «Олімпекс ЛТД»та було спрямоване на
незаконне заволодіння земельними ділянками. Тому суд вважає, що немає підстав
визнавати недійсними правочини, які по самій суті вже за законом є нікчемними,
тобто недійсними на визначених законом підставами, оскільки спрямовані на
порушення конституційних прав та незаконне заволодіння майном господарського
товариства - юридичної особи (ТОВ ВКФ «Олімпекс ЛТД»), а тому договір
купівлі-продажу квартири № 1 в будинку АДРЕСА_1 в місті Києві від 10 листопада
2006 року укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є нікчемним відповідно до
ч. 2 ст. 215 ЦК України і визнання його недійсним судом не вимагається.

Пунктом 2 попередніх договорів
визначено, що сторона яка необґрунтовано ухиляється від укладення основних
договорів купівлі-продажу квартир зобов'язана сплатити потерпілій стороні штраф
у розмірі 500 000,00 грн. за кожний договір при цьому потерпіла сторона має
право подати позов у суд з вимогою укласти договір.

Таким чином ОСОБА_2 не виконав
взяті на себе зобов'язання з укладення договорів купівлі-продажу квартир № 1 та
№ 2 в будинку АДРЕСА_1 в місті Києві, а тому з нього на користь ТОВ ВКФ
«Олімпекс ЛТД» підлягає стягненню штраф у розмірі 500000,00 гривень за кожним
попереднім договором, а всього 1000000,00 гривень.

Заяву про апеляційне оскарження
ухвали суду першої інстанції може бути подано протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга  може бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: