Справа № 2-125/2008 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М

У К Р А Ї Н И

15 квітня 2008 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого

Мамаєва В.А.

при секретарі

Елоян Л.А.

представника позивача

ОСОБА_4

представника відповідача

Сухорукової К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26 вересня 2007 року до нього звернулась громадянка
ОСОБА_2
. з проханням надати їй у борг гроші у сумі 26 000 грн. Він дав згоду і
ОСОБА_2
. отримала від нього гроші у сумі 26 000 грн. В свою чергу вона при отриманні грошей написала розписку від 29.09.2007 року в присутності свідка
ОСОБА_3
За згодою між ними
ОСОБА_2
. обіцяла повернути гроші за його вимогою. Однак, коли у грудні 2007 року та у січні 2008 року він звернувся до
ОСОБА_2
. з вимогою про повернення грошей, то отримав відмову. Неповернення позики
ОСОБА_2
. пояснила їх відсутністю та відмовилась взагалі повертати борг. Таким чином,
ОСОБА_2
. порушила умови позики та його законні права. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України позивач просить суд стягнути з
ОСОБА_2
на його користь 26 000 грн. та судові витрати у сумі 290 грн.

Позивач позов підтримав та пояснив, що він займається підприємницькою діяльністю. Приблизно 28 вересня 2007 року мати сказала йому, що
ОСОБА_2
. попросила в борг 26 000 грн.
ОСОБА_2
. він знає, так як вона працювала продавцем у магазині, не раз завозив їй товар у магазин. Мати сказала, що їй можна довіряти і він вирішив дати
ОСОБА_2
. позику у розмірі 26 000 грн. 29.09.2007 він разом з
ОСОБА_3
на автомобілі
ОСОБА_4
поїхав до додому до
ОСОБА_2
. і у веранді, де раніше здійснювався продаж товарів в присутності
ОСОБА_3
передав
ОСОБА_2
. гроші у розмірі 26 000 грн. Це було близько 15-16 год., оскільки на дворі почало сіріти. Гроші були великими купюрами, у пакеті.
ОСОБА_2
. особисто перерахувала гроші. При передачі грошей окрім нього,
ОСОБА_2
. та
ОСОБА_3
нікого не було.
ОСОБА_2
написала розписку, що зобов’язується повернути суму і він поїхав. Про недостачу яка була виявлена під час проведення ревізії на момент передачі грошей нічого не знав, про недостачу дізнався від матері пізніше. Гроші особисто передав відповідачці для її власних потреб, навіщо їй були гроші не говорила. Недостача у магазині до цього не має ніякого відношення.

Представник позивача –
ОСОБА_4
.- позов підтримав, позивач передав відповідачу у позику 26000 грн. для власних потреб, відповідачка пообіцяла повернути кошти, але до теперішнього часу не повернула. Особисто він при передачі грошей присутнім не був, дізнався про це від позивача та матері позивача, надав позивачеві власний автомобіль для того, щоб той відвіз гроші
ОСОБА_2
Н.С. Вранці 29.09.2009 року він був присутнім при ревізії у
ОСОБА_2
., недостача у магазині не має відношення до позики грошей, яку позивач надав
ОСОБА_2
. Просить задовольнити позов.

Відповідач надала до суду письмове заперечення до позову, в якому позов визнала частково. Пояснила, що не брала в борг гроші у позивача. У квітні 2006 року вона з
ОСОБА_5
домовилась, що остання буде завозити їй товар додому, а вона буде його реалізовувати за що
ОСОБА_5
повинна виплачувати заробітну плату в розмірі 3% від виручки. У 2007 році
ОСОБА_5
взяла в оренду приміщення колишнього фельшерсько-акушерського пункту, зробила там ремонт та відкрила магазин. У зв’язку з цим 29 вересня 2007 року до неї приїхала
ОСОБА_5
. разом з
ОСОБА_6
та
ОСОБА_3
за товаром. Одночасно була проведена ревізія. При проведенні ревізії була виявлена нестача на суму 26 006 грн. 89 коп., яка виникла в наслідок того, що вона надавала жителям села товар у борг, який вони вчасно не повернули.
ОСОБА_5
сказала написати розписку на суму 26000 грн. на ім’я
ОСОБА_1
, так як він є власником магазину. Вона написала розписку особисто. На протязі жовтня-грудня 2007 року боржниками були повернуті кошти у розмірі 23 013 грн. 15 коп., які вона повернула
ОСОБА_5
, про що свідчить розписки від 24.10.2007 року, в якій відображено коли саме було передано борг
ОСОБА_5
Таким чином з недостачі, яка виникла в наслідок продажу товару в борг залишилось невиплаченою 2 993 грн. 74 коп., які вона згодна повернути.

Представник відповідача
ОСОБА_7
. позов не визнала, пояснила, що відповідач кошти від позивача не отримувала. Відповідачка винна позивачу кошти за недостачу товарів, яку майже повністю сплатила згідно наданої розписки. Просить відмовити у задоволені позову.

Свідок
ОСОБА_8
. пояснив, що приблизно 29 вересня 2007 він в вечері зайшов до веранди будинку
ОСОБА_2
. В ній були присутні
ОСОБА_3
,
ОСОБА_5
та
ОСОБА_2
. Остання сиділа за столом і щось писала, він чув слово розписка, але що саме писала
ОСОБА_2
. не знає. Про гроші, які ніби то брала в борг
ОСОБА_2
. у
ОСОБА_1
., він нічого не знає.

Свідок
ОСОБА_9
. суду пояснив, що він проживає з
ОСОБА_2
Н.С. Вона працювала реалізатором у магазині
ОСОБА_5
Гроші в борг в сумі 26 000 грн. вона не брала, так як їм така велика сума ні для чого, кредитів
ОСОБА_2
. не має. Він за договором поруки сплатив за
ОСОБА_10
близько 3000 грн. Він не був присутнім при написання відповідачкою розписки.

Свідок
ОСОБА_11
. пояснив, що живе по сусідству з
ОСОБА_2
Н.С. Раніше у неї вдома був магазин, в якому вона здійснювала торгівлю. Кому належав цей магазин не знає, бачив лише людей, які привозили товар. Так як вони сусіди, то часто брав товар у борг, а пізніше віддавав гроші. Про те, чи брала
ОСОБА_2
Н.С. позику у розмірі 26 000 грн., він нічого не знає.

Свідок
ОСОБА_12
. пояснив, що часто брав в борг у
ОСОБА_2
Н.С. продукти, так як не було грошей, а потім віддавав. Бувало так, що брав товар на суму 1000 грн.

Свідок
ОСОБА_3
пояснила, що вона допомагає
ОСОБА_13
. поставляти товар до магазину її сина, який знаходиться в с. Демидівка.
ОСОБА_13
. сказала їй, що
ОСОБА_2
Н.С. попрохала позичити 26 000 грн. Так як у неї грошей таких не було тому, що вона зробила ремонт магазину, то вона візьме їх у сина. 29.09.2007 року вона разом з
ОСОБА_1
. поїхали до с. Демидівка додому до
ОСОБА_2
Н.С. для того, щоб передати гроші, було це приблизно після 15.00 год.
ОСОБА_1
. передав гроші
ОСОБА_2
Н.С. у веранді будинку, якими купюрами вона непам»ятає, але знає суму 26 000 грн. Остання написала на вказану суму розписку, в якій пообіцяла повернути борг і поставила свій підпис. В розписці також підписалися
ОСОБА_1
. та вона як свідок. При передачі грошей більше ніхто присутнім не був.

Свідок
ОСОБА_5
суду пояснила, що вона займалась діяльністю магазина, який раніше належав їй, а тепер її сину, так як син знаходиться на навчанні.
ОСОБА_2
. працювала продавцем магазину у с. Демидівка. У вересні 2007 року
ОСОБА_2
. декілька разів просила у позику гроші у розмірі 26000 грн., останій раз просила у кінці вересня 2007 року. Вона відповіла, що у неї таких грошей не має, так як всі гроші пішли на ремонт магазину, але вона поговорить з сином у нього є і він може позичити. 28 вересня приїхав син вона поговорила з ним і він дав згоду. 29 вересня 2007 року син відвіз гроші відповідачці. Про те як передавав гроші, якими купюрами їй не відомо, оскільки вона не була присутньою при передачі грошей. Їй відомо, що син їздив разом з
ОСОБА_3
і що
ОСОБА_2
. написала розписку. Так як магазин перевозили на нове місце, то вона разом з
ОСОБА_3
. проводила ревізію. Так як ревізія проводилась в три етапи, то недостачу в сумі 26 006 грн. вона виявила пізніше ніж 29 вересня 2007 року. У розписці на яку посилається
ОСОБА_2
. є лише один запис зроблений нею про отримання виручки у розмірі 343 грн. за 24.10.2007 року. Інші записи зроблені не нею, так як написані іншим почерком і підписувалась не вона. Вона, як бухгалтер, завжди суму додатково пише прописом і ставить дату отримання коштів. Крім того, отримання нею виручки не має ніякого відношення до позики грошей, яку отримала
ОСОБА_2
. від її сина.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов’язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ст.ст. 208, ч.1 ст. 1047 ЦК України сторони повинні були укласти договір позики у письмовій формі, але не зробили цього.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Законом не передбачено недійсність договору позики у разі недодержання сторонами письмової форми правочину. Тому відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України для підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позивач на підтвердження укладення договору позики та його умов надав суду письмову розписку написану відповідачем у присутності позивача та свідка
ОСОБА_3
, зі змісту якої видно, що вона винна позивачу кошти у розмірі 26000 грн. і зобов»язується їх повернути.

Відповідач пояснила, що дійсно написала вказану розписку, але заперечує укладення договору позики з позивачем. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Статтею 1051 ЦК України також передбачено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані від позикодавця. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Але відповідачка не надала суду письмових доказів, аудіо-, відеозапису або будь-яких інших доказів на заперечення факту отримання від позивача грошей та укладення договору позики. Показання свідків суд не бере до уваги відповідно до абз.2 ч.1 ст. 218, ч.1 ст. 1051 ЦК України. Відповідачка надала суду лише розписку написану
ОСОБА_5
про отримання виручки від
ОСОБА_2
., але вказана розписка не може взятися судом як доказ часткового погашення відповідачем боргу за договором позики, що був укладений з позивачем, оскільки
ОСОБА_5
не є стороною договору позики і підтвердила отримання від відповідачки саме виручки у розмірі 343 грн., що була отримана нею у зв»язку з роботою відповідача у магазині і ніяким чином не пов»язана з договором позики, що був укладений між сторонами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, але відповідачем не доведено обставини що вона не отримувала від позивача позику, тобто не укладала договору позики.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами, а зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1040 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно письмової розписки, наданої позивачем на підтвердження укладення договору позики, між сторонами не були обумовлені строки повернення позики, а тому відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем (позивачем) вимоги про це. Позивач у грудні 2007 року та січні 2008 року звертався до відповідача з вимогою повернути кошти за договором позики, але відповідачка йому відмовила, обґрунтовуючи це відсутністю коштів, чим порушила взяте на себе зобов»язання. Тому відповідно до ст.ст. 526, 629, 1046, 1049 ЦК України відповідач повинна повернути позивачеві позику у розмірі 26000 грн., а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 290 грн., що складаються із судового збору у розмірі 260 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 30 грн. і документально підтверджені квитанціями № 69 від 21.02.2008 року та № 71 від 21.02.2008 року.

На підставі ст. ст. 208, 218, 526, 629, 1046, 1047,1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 88, 212-125 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1
задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_2
, 25.12.1965 р.н., уродженки с. Отрадівка Новотроїцького району Херсонської області, на користь
ОСОБА_1
грошові кошти за договором позики у розмірі 26000 грн. та судові витрати у розмірі 290 грн., а всього кошти у розмірі 26290 (двадцять шість тисяч двісті дев»яносто) грн.

Рішення суду може бути оскаржене через Великолепетиський районний суд до апеляційного суду Херсонської області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий

підпис

КОПІЯ ВІРНА

В.о. голови суду

В.А. Мамаєв