Справа № 2 - 900/2008 р.
У Х В А Л А

08 січня 2008
року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого- судді Агєєвої Л.І.

при
секретарі Вдовиченко І.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Миколаєві

справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність
державної виконавчої служби у Заводському районі м. Миколаєва,

В С
Т А Н О В И В:

28
березня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність
державної виконавчої служби у Заводському районі м. Миколаєві  по виконавчому провадженню по стягненню заборгованості
по аліментам з ОСОБА_2, що порушує її законні права та інтереси.

В
судовому засіданні заявник ОСОБА_1 неодноразово змінювала свої вимоги та
підстави звернення до суду зі скаргою, остаточно просила визнати неправомірною
постанову про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 від 07.03.2007 року,  зобов,язати ДВС у Заводському районі м.
Миколаєва винести постанову про арешт майна боржника та направити її на
виконання.

Представник
ДВС скаргу ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити у її задоволенні.

Заінтересована  особа ОСОБА_2 та його представник також
просили відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши
доводи сторін, заінтересованої особи, представника, дослідивши надані
матеріали, суд встановив наступне:

31.01.2006
року до ДВС у Заводському районі м. Миколаєва надійшло на виконання виконавче
провадження за виконавчим листом Заводського районного суду м. Миколаєва від
17.02.2003 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку. Тоді ж була
винесена постанова про відкриття провадження у ДВС у Заводському районі.

Судом
встановлено, що до 01 жовтня 2003 року аліменти ОСОБА_2 виплачував регулярно і
у визначеному судом розмірі, а потім втративши роботу, продовжив їх виплату
переказами у розмірі 40-50 грн. на місяць, тому виникла заборгованність.

За
боржником ОСОБА_2 станом на 01.12.2005 року рахувалась заборгованність з
виплати аліментів у розмірі 3 684 грн.

У лютому
2006 року державним виконавцем були зроблені необхідні запити про наявність
доходів, майна до ДПІ, БТІ та ДАІ Миколаївської області.

У
березні 2006 року державним виконавцем була винесена та направлена на виконання
постанова про арешт нерухомого майна ( квартири), яка  частково належала боржнику за даними БТІ.

18 травня
2006 року ДВС було проведено опис та накладено арешт на майно боржника,
виявлене за місцем його мешкання на суму 1 700 грн.

У травні
2006 року ДВС, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості,
нарахувала ОСОБА_2 заборгованність за аліментами у розмірі 4 738 грн.11 коп. і
запропонувала покрити її добровільно.

23
травня 2006 року ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з
позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліменти.

У свою
чергу,  15 червня 2006 року ОСОБА_1 також
звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва за скаргою на
бездіяльність ДВС у Заводському районі у стягненні заборгованості по аліментам
з ОСОБА_2

18 липня
2006 року за скаргою ОСОБА_1 Заводським районним судом була винесена ухвала про
часткове задоволення її вимог, а саме була визнана неправомірною бездіяльність
ДВС у квітні-травні 2006 року щодо звернення стягнення на майно боржника
ОСОБА_2 для погашення його заборгованності по аліментам, а також зобов,язано
ДВС звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_2 для погашення його
заборгованості по аліментам в разі її існування у боржника, але після розгляду
його позову про звільнення від сплати
заборгованості по аліментам.

Рішенням
місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2006 року
ОСОБА_2 у задоволенні позову було відмовлено за його недоведеність.

Ухвалою
колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 15 січня 2007 року рішення Заводського райсуду від 26
вересня 2006 року залишене без зміни.

Судом
встановлено, що 01 лютого та 21 лютого 2007 року ОСОБА_2 добровільно сплатив
заборгованість за аліментами у розмірі 3 800 грн., несплачена
заборгованість  станом на 07.03.2007 року
складала 1011,61 грн., що запезпечувалося вартістю особистого майна ОСОБА_2,
виявленого та описаного за місцем його мешкання.

Крім
того, оскільки ОСОБА_2 був студентом навчального закладу, з 02.02.2006 року
став отримувати стипендію з якої регулярно нараховувалися та сплачувалися
аліменти, з липня 2006 року став надавати довідки про  доходи, то
за усною заявою боржника ОСОБА_2, постановою ДВС у Заводському районі
від 07 березня 2007 року було знято арешт на майно ОСОБА_2, а саме квартиру
АДРЕСА_1. При цьому, слід відмітити, що ОСОБА_2 належала тільки частина
квартири, яка фактично ніким визначена не була. Інша, також не визначена
частина квартири, належала іншій особі, яка не мала будь-якого відношення до
виконавчого провадження і ніяких зобов,язань перед ОСОБА_1 не мала.

Не погодившись з постановою ДВС від 07.03.2007
р. ОСОБА_1 у березні 2007 року
звернулася до суду з даною скаргою.

При розгляді скарги у суді, у червні 2007
року, державним виконавцем ДВС у Заводському районі було встановлено, що
боржник ОСОБА_2 працює у Миколаївській обласній психіатричній лікарні, що
знаходиться у Центральному районі м. Миколаєва, тому 13 червня 2007 року ДВС
була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження і про
направлення виконавчого листа до ДВС у Центральному районі м. Миколаєва, а також
зроблений перерахунок його заборгованості за аліментами, сума
заборгованості  станом на 01 червня 2007
року складала 1446 грн.68 коп.

Оскільки  12.07.2007 року ОСОБА_2 звільнився з місця
роботи, а так як продовжував мешкати у Заводському районі, то  виконавче провадження  знову надійшло на виконання до ДВС у
Заводському районі м. Миколаєва, де 03.10.2007 року  була винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження і запропоновано ОСОБА_2 добровільно сплатити
заборгованість за аліментами (за час роботи аліменти не стягувалися).

05.10.2007 року ДВС були зроблені запити про
наявність будь-якого майна у боржника.

Станом на 01.11.2007 року заборгованість за
аліментами у ОСОБА_2 складала  2581
грн.68 коп.

05.12.2007 року ДВС була винесена постанова
про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_2- частки квартири АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_2 на праві власності,  а
27.12.2007 року  проведено опис
особистого майна, що знаходиться у квартирі, при цьому заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2, копії постанови направлені
на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи
проводять його перереєстрацію на іншого власника. Дана постанова ніким не
оскаржена і  підлягає виконанню, згідно
Закону України “Про виконавче провадження”.

При таких
обставинах, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню,
оскільки  правові наслідки відміни та
визнання у даний час  незаконною
оскаржуваної постанови ДВС у Заводському районі м. Миколаєва від 07.03.2007 року  про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2-
квартири АДРЕСА_1 у м. Миколаєві, а також направлення на виконання постанови
ДВС від 06.03.2006 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 не можуть мати
юридичну силу і діючим законодавством
України не передбачені.

Суд вважає, що
своїми діями ДВС у Заводському районі м. Миколаєва  законних прав ОСОБА_1 не порушила, а діяла в
межах наданих повноважень.

Крім того,
05.11.2007 року ДВС направила в прокуратуру Заводського району м.
Миколаєва  матеріали у відношенні ОСОБА_2
для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності згідно
ст. 164 КК України.

Керуючись ст.
387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Ухвала набуває
законної сили протягом 5 днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний
суд м. Миколаєва у порядку, передбаченому ст. 294 ЦПК України.

Суддя:                                                                         Л.І.
Агєєва.