У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2 жовтня 2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Яреми А.Г.

суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,
Гнатенка А.В., Григор'євої Л.І., Гуменюка В.І., Данчука В.Г., Косенка В.Й.,

Костенка А.В., Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М., Луспеника Д.Д., Мазурка В.А., Охрімчук Л.І.,

Патрюка М.В., Перепічая В.С.,
Прокопчука Ю.В., Пшонки М.П., Сеніна Ю.Л., Шабуніна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства “Київавтоматика”
далі - ЗАТ «Київавтамоитика), третя особа - ОСОБА_2, про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди, за скаргою ОСОБА_1 про перегляд у
зв'язку з винятковими обставинами рішення Святошинського районного суду м.
Києва від 18 травня 2005 року, ухвали апеляційного суду м. Києва від 29 вересня
2005 року та ухвали колегії суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апеляційного суду Донецької області від 21 грудня  2007 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2004 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ЗАТ
«Київавтоматика» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що наказ № 74-К від 25 жовтня 2004 року є
недійсним, тому що зазначений наказ грубо порушує норми ст. ст. 40, 42 КЗпП
України, а саме при звільненні за скороченням штату їй було запропоновано лише
посаду прибиральниці та двірника, інша робота в інших структурних підрозділах
не пропонувалась. Однак у період з 26 липня 2004 року на роботу приймались
працівники. Позивачка зазначала, що має переважне право на отримання іншої
вакантної посади, тобто залишення на роботі, оскільки на підприємстві є
працівники із середньою освітою, а в неї вища технічна освіта,  11 років безперервного трудового стажу на
підприємстві, вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей та є одною в сім'ї
із самостійним заробітком.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня       2005 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2005 року, у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку
апеляційного суду Донецької області, що діє в межах повноважень, наданих
Законом України від 25 травня 2007 року «Про внесення змін до Закону України
«Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ», відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 на оскаржувані рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції.

У скарзі про перегляд судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами
ОСОБА_1, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм
матеріального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.
Києва від 18 травня 2005 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 вересня
2005 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2007
року, постановлену в касаційному порядку, та передати справу на новий судовий
розгляд до Святошинського районного суду м. Києва в іншому складі суду.

На підтвердження цих доводів скаржниця надала рішення колегії суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 13 грудня
2005 року у справі за позовом ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства
“Київавтоматика”, третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
стягнення невиплачених при звільненні сум, їх індексацію та скасування наказу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 354 ЦПК України судові рішення у цивільних
справах можуть бути переглянуті у зв'язку з винятковими обставинами після їх
перегляду у касаційному порядку, якщо вони оскаржені з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної інстанції одного і того самого положення закону.

Перевіривши за матеріалами скарги наведені в ній доводи, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1, суд виходив із того, що в період з       25 жовтня 2004 року за відсутності вакантних
посад, що відповідають спеціальності провідного інженера, позивачці
пропонувались на момент звільнення посади двірника та прибиральниці, від яких
позивачка відмовилась.

Проте цей висновок суперечить вимогам закону й матеріалам справи.

Як убачається з матеріалів справи, під час звільнення ОСОБА_1 відповідачем
були допущені порушення трудового законодавства, що призвело до порушення її
права та законних інтересів.

Так, відповідно до ч. 14 п. 10.24 Статуту ЗАТ «Київавтоматика» штатний
розклад та організаційна структура акціонерного товариства визначається
правлінням, і відповідно до ч. 5 п. 10.11 узгоджується радою акціонерів та
відповідно до п. 10.3 затверджується загальними зборами акціонерів товариства.
Проте, як убачається з матеріалів справи, рішення про ліквідацію відділу, в
якому працювала ОСОБА_1, прийнято правлінням товариства без узгодження з радою
акціонерів. Зазначене рішення та штатний розклад не затверджено й загальними
зборами товариства.

Крім того, у період з 22 липня 2004 року до 13 грудня 2004 року в
товаристві було введено нові посади: 1) слюсар-ремонтник, 2) комерційний
директор, 3) уповноважений у справах збереження майна - та 4) чотири штатні
одиниці радника голови правління, були вільними й інші посади.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишаючи судові рішення у справі
без змін, суд касаційної інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення відсутні.

За таких обставин суди дійшли передчасного висновку про те, що відповідно
до ст. 40 КЗпП України та ст.ст. 15, 30, 62, 202, 202-1, 203 ЦПК України
підстав для задоволення позовних вимог немає.

Таким чином, судами допущено порушення норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст.
338 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з направленням
справи на новий розгляд. Оскільки зазначене порушення було допущене судом
першої інстанції і не було усунене апеляційним судом та касаційним судом, справу
слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, рішення Святошинського районного суду  м. Києва від 18 травня 2005 року, ухвала
апеляційного суду м. Києва від 29 вересня
2005 року та ухвала апеляційного суду Донецької області від 21
грудня         2007 року, постановлена в
касаційному порядку, підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 354 - 359 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня          2005 року, ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 29 вересня 2005 року та ухвалу колегії суддів з розгляду цивільних
справ у касаційному порядку апеляційного суду Донецької області від 21 грудня
2007 року, скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства
“Київавтоматика”, третя особа - ОСОБА_2, про визнання наказу незаконним,
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди передати на новий розгляд до суду першої
інстанції в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                 А.Г. Ярема

Судді :                           М.І. Балюк                                               Д.Д.
Луспеник

В.М. Барсукова                              В.А.
Мазурок

А.В. Гнатенко                                 Л.І.
Охрімчук

Л.І. Григор'єва                               М.В.
Патрюк

В.І. Гуменюк                                   В.С.
Перепічай

В.Г. Данчук                                     Ю.В.
Прокопчук

В.Й. Косенко                                  М.П.
Пшонка

А.В. Костенко                                 Ю.Л.
Сенін

Є.Ф. Левченко                                В.М.
Шабунін

Л.М. Лихута