У х в а л а

і м е н е м
у к р а  ї н и

23 січня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В., Прокопчука
Ю.В.,  Лященко Н.П., Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Рокитнівської
центральної районної лікарні (далі -                             Рокитнівська ЦРЛ),
третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання наказів незаконними
та поновлення на роботі, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 20
березня 2007 року,

в с т а н о в
и л а:

У січні 2006 року
ОСОБА_1 звернулася в суд із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона
працювала на                      0,5
ставки лікарем - невропатологом стаціонару Рокитнівської ЦРЛ та на             0,5 ставки лікарем -
невропатологом Рокитнівської районної поліклініки, а також головою
лікарсько - консультативної комісії Рокитнівської ЦРЛ.                    6 грудня 2005 року
виконуючий обов'язки головного лікаря Рокитнівської ЦРЛ ОСОБА_2 видав наказ №
136 "Про створення лікарсько - консультативної комісії'' для вдосконалення
роботи лікарської консультативної комісії з
метою посилення контролю над термінами тимчасової непрацездатності, у п.
4 якого зазначено "звільнити від обов'язків голови ЛКК з 7 грудня 2005 року ОСОБА_1 у зв'язку зі створенням
лікарсько - консультативної комісії". Такі дії позивачка вважала
неправомірними, тому просила суд позов задовольнити та визнати дії виконуючого
обов'язки головного лікаря Рокитнівської
ЦРЛ ОСОБА_2 щодо видання наказу №136 від 6 грудня 2005 року неправомірними,
скасувати наказ №136 від 6 грудня 2005 року та відновити порушені трудові
права шляхом поновлення її на посаді голови лікарсько-консультативної комісії
Рокитнівської ЦРЛ.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської
області від           26 грудня 2006 року позов задоволено. Визнано дії
виконуючого обов'язки головного лікаря Рокитнівської
ЦРЛ ОСОБА_2 по виданню наказу від                     6 грудня 2005 року
№136  "Про створення лікарсько-консультативної комісії"
неправомірними. Скасовано зазначений наказ та зобов'язано Рокитнівську ЦРЛ
поновити ОСОБА_1 на посаді голови лікарсько-консультативної комісії
(далі - ЛКК) Рокитнівської ЦРЛ.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2007 року рішення Рокитнівського районного суду Рівненської
області від                26 грудня 2006
року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення, ухваленого апеляційною інстанцією, та
залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстав порушення апеляційним
судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим та відповідати на запитання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Ухвалене апеляційним судом рішення суперечить цим нормам.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність змін в організації
праці, оскільки з виданням наказу № 136 від
6 грудня 2005 року фактично припинено функціонування попередньої ЛКК і
її утворено в новому складі. Ці зміни не зачепили умов праці за займаною                ОСОБА_1 посадою
лікаря-невропатолога, а саме по собі                           непопередження
відповідачем позивачки за 2 місяці про звільнення від обов'язків голови ЛКК не може бути безумовною підставою для
її поновлення на цій посаді, що випливає з роз'яснення, що міститься в
абз. 2 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 6 листопада 1992 року               № 9 “Про практику розгляду трудових спорів”.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та
нормам матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 31  постанови від 6 листопада 1992 року № 9 “Про
практику розгляду судами трудових спорів”, згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України в
межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором,
зміна істотних умов праці: систем і розмірів
оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій, зміна
розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано
змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник
був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов праці проведена не у зв'язку зі зміною в
організації виробництва і праці на
підприємстві, установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних
обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або
уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

У ході розгляду справи відповідачем не було доведено, що зміни істотних умов праці позивачки були
пов'язані із змінами в організації виробництва й праці Рокитнівської
центральної лікарні. У цьому випадку мала
місце зміна складу ЛКК, що не можна вважати зміною в організації виробництва та
праці.

Суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги пояснення
представника районної лікарні, в яких останній визнав, що внаслідок звільнення ОСОБА_1 від обов'язків голови ЛКК було
змінено істотні умови її праці, і не заперечував той факт, що відповідно до ч.
3 ст. 32 КЗпП України її не було повідомлено про зміну таких істотних умов
праці у встановлений законом строк.

Відповідно до положень ст. 105 КЗпП України позивачка
поряд зі своєю основною роботою лікаря
невропатолога, обумовленою трудовим договором, виконувала додатковий обсяг
робіт за посадою голови ЛКК, що призвело до збільшення обсягу виконуваних нею робіт, скасування
яких повинно регулюватися нормами ч. 3 ст. 32 КЗпП України.

Усупереч вищезазначеним вимогам закону виконуючий обов'язки головного
лікаря Рокитнівської центральної районної
лікарні при виданні наказу № 136 від 6 грудня 2005 року не були дотримані
вимоги ст. 32 КЗпП України, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що  даний наказ
є неправомірним та підлягає скасуванню.

Наведене свідчить про те, що апеляційний суд помилково скасував
рішення  суду першої інстанції, яке
постановлено відповідно до вимог
ст. ст. 213, 214 ЦПК України, тому рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Рівненської області від 20 березня 2007 року скасувати, а рішення
Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2006 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка