Справа
№ 22ц- 1354/2008р          Головуючий у 1 інстанції - Овсієнко Ю.К.
- цивільна                    Доповідач -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12  серпня
2008 року

м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі :

головуючого-судді:

ОСТРЯНСЬКОГО В.І.

суддів:

Демченко Л.М.   БОБРОВОЇ
І.О.

при
секретарі:         з участю:

КУКСІ  М.В. Заступника військового прокурора  Ананко І.І. представника 8 навчального
центру Державної спеціальної служби транспорту Борисович О.В. відповідача
ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові
апеляційну
скаргу ОСОБА_1  на
рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова  від 11 червня
2008 року по справі за позовом
військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в
особі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту / військова
частина Т0500/ до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння
та стягнення боргу,

В С
Т А Н О В И В :

В лютому 2008 року
прокурор звернувся  з позовом в інтересах
держави в особі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту/
військова частина Т0500/  до  ОСОБА_1 про витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1є державною власністю, входить
до оперативного управління Міністерства транспорту та зв'язку України, передано
останнім до оперативного управління Державної спеціалізованої служби транспорту
та знаходиться на балансі 8 навчального центру Державної спеціальної служби
транспорту/ військова частина Т0500/ .  У
2004 році  приміщення по АДРЕСА_1було
переобладнане під тимчасове житло, однак статусу службового житла або
гуртожитку не набуло і в даний час залишається казарменим приміщенням. ОСОБА_1
який з 19 січня 2005 року проходив
службу у військовій частині було надане
приміщення для проживання на підставі договору найму від 21.12. 2005
року. Згідно з цим договором відповідач повинен щомісяця відшкодовувати
військовій частині вартість витрачених ним послуг щодо  тепло-електропостачання та водопостачання. 25.10.2007
року  звільнений зі служби в зв'язку з
систематичним  невиконання умов
контракту, отже втратив право займати це приміщення, що обумовлено п. 3.1
договору. Починаючи з 01 листопада 2007 року не виконав п. 5.1 договору щодо
звільнення приміщення в п'ятиденний термін з дня звільнення та перестав
відшкодовувати вартість використаних ним комунальних послуг, чим завдав збитків
на суму 674, 62 гривень, та порушив вимоги чинного законодавства щодо виконання
договірних зобов'язань та позбавив права володіння, користування та
розпорядження майном  позивача.

В ході розгляду справи військовий
прокурор  збільшив позовні вимоги, щодо
стягнення заборгованості за комунальні послуги до суми 988,46 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2008
року позовні вимоги задоволені повністю. Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити
приміщення № 6, яке розташоване на першому поверсі казарменної будівлі № 2
військової частини Т0500 по АДРЕСА_1. Стягнуто на користь 8 навчального центру
Державної спеціальної служби транспорту/ військова частина Т0500/
заборгованість за комунальні послуги в сумі 988 гривень 46 коп., та 98 грн. 85
коп.,  судового збору, 30 гривень витрат
на інформаційно-технічне забезпечення в доход держави.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення  скасувати,
ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись
на  порушення норм процесуального  та матеріального права, зокрема на те, що
суд  не зупинив провадження по даній
справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного
судочинства про поновлення його на роботі. Не врахував ст.. 12 Закону України „
Про соціальний  і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року, якою
передбачено, що у разі відсутності службового приміщення військовослужбовці
рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу
за контрактом розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у
розташування військової частини, а оскільки в даному випадку приміщення, яке
надано для проживання має статус казарми то і плата за найм  не стягується. Крім цього тривалий час  за реєстровий один, а розмір коштів, який
стягувалися, коли сім'я складалася з трьох осіб залишився попереднім.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, заступника військового
прокурора, представника 8 навчального центру Державної спеціальної служби
транспорту, які просили рішення залишити без змін, скаргу без задоволення,  дослідивши матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає  задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на  основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що оскільки 25.10.2007 року ОСОБА_1 звільнений з військової
служби то він відповідно до п. 3.1 договору найму від 21 грудня 2005 року  втратив право
займати приміщення  по АДРЕСА_1. З
1 листопада 2007 року не звільнив приміщення в п'ятиденний термін з дня
звільнення та перестав відшкодовувати вартість використаних комунальних послуг,
станом на 14.03.2008 року заборгованість становить 988, 46 грн.

Проте з такими висновками не може
погодитись апеляційний суд з наступних підстав.

По справі встановлено, що з 19 січня
2005 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині Т0500 і 21
грудня 2005 року йому було надано приміщення для тимчасового проживання на
підставі договору найму на час перебування в службових відносинах з наймодавцем
і відповідно до договору  він  повинен відшкодовувати військовій частині
вартість отриманих ним комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи приміщення
виділене для проживання ОСОБА_1 з сім»єю значиться відповідно до відомостей
Фонду Державного Майна України, як казарменне приміщення / а.с. 43/. При його
переобладненні  для проживання
військовослужбовців, всупереч
установленому законом порядку, зокрема ст.ст. 121-123, 128, 129
Житлового Кодексу України, не змінений статус самого приміщення, з огляду на
наявні докази це приміщення є ані гуртожитком, а ні службовим житлом. Отже в
даному випадку, відносини, що виникли не можуть
регулюватися діючим ЖК УРСР.

В позовних вимогах прокурор
посилається на статтю 387 ЦК України, яка передбачає витребування майна з
чужого незаконного володіння та ст.. 795 ЦК України, якою передбачено передання
будівлі або іншої капітальної споруди у найм, проте  дані норми цивільного законодавства не можуть
бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідно до ч 2 та 3 ст.
810 ЦК підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла,
що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються
законом.  До договору найму житла, крім
найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності,
застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з того, що дане приміщення за
статусом  є казармою, тобто державною
власністю, яка передана  в
оперативне  управління Державній
спеціальній службі транспорту і знаходиться на балансі 8 навчального центру,  укладення договору найму на  казармене приміщення, чинним законодавством
не передбачено, тому даний правочин є нікчемним.

Як встановлено судом ОСОБА_1 маючи
військове звання майора проходив службу
за контрактом в  військовій
частині Т0500 і відповідно до ст. 12 Закону України « Про соціальний і
правовий  захист військовослужбовців та
членів  їх сімей»  військова частина  зобов»язана була орендувати  житло, або за бажанням військовослужбовця
виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом / найом/ жилого приміщення, у
разі відсутності  службового житлового
фонду, а не  надавати приміщення казарми
для проживання, та заключати договір найму.

Невірним є і висновок суду першої
інстанції щодо стягнення з відповідача плати за комінальні послуги, оскільки
діючим законодавством не передбачено
стягнення комунальних послуг за користування казарменним приміщенням. В
судовому засіданні апеляційного суду
представник 8 навчального центру підтвердив, що  кошти за послуги нараховуються при  користування житлом, що в даному випадку не
підтдверджено жодним документом. Не може бути доказом  для стягнення   плати за комунальні послуги, постанова
Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 року, на яку
посилається позивач, так як в зі змісту не вбачається, що вона стосується саме
приміщення, в якому проживав   відповідач
та відноситься до даних правовідносин.

Суд першої інстанції
обгрунтовуючи рішення посилався на порушення договірних зобов»язань, не
врахувавши, що вимоги заявлені  про
витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивачем не наведено
будь-яких доказів відносно того, що ОСОБА_1 незаконно заволодів майном
позивача, оскільки встановлено судом, що приміщення надавалось зі згоди
начальника 8 навчального центру. Суд при постановленні рішення   керувався статтями цивільного законодавства,
які регулюють різні правовідносини, без урахування роз»яснень наданих
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року « Про судове
рішення» у мотивувальній частині рішення не послався на закон та інші
нормативні акти матеріального права на підставі яких визначено права й
обов»язки сторін у спірних правовідносинах, керуючись якими, суд встановив
обставини справи, права і обов»язки сторін.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам
справи, то відповідно до ст.. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню
з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та
стягненню судових витрат  на користь
ОСОБА_1 в сумі 78 гривень 43 копійки, відповідно до ст.. 88  ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209 ч 3, 218,
303, 307, 309,
313-314, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, ст.. 215, 387,
759, 810 ЦК України,  апеляційний суд, -

В И Р
І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
- задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 червня   2008 року - скасувати.

В позові військовому прокурору Чернігівського гарнізону в інтересах
держави в особі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту /
військова частина Т0500/ до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного
володіння та стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту
/ військова частина Т0500/ на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 78 гривень
43 копійки.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене
до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: