У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом малого приватного підприємства
“Екофільтр” до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус
Білгород-Дністровського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання
угод недійсними за касаційною скаргою малого приватного підприємства
“Екофільтр” на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28
вересня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 лютого
2008 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2006 року мале приватне підприємство “Екофільтр” (далі - МПП
“Екофільтр”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання угод недійсними. Позивач зазначав, що 12 грудня 2005 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_3, а також між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори купівлі-продажу
шести каркасних дерев'яних будинків садового типу, які розташовані на території
бази відпочинку “Райдуга” в с. Миколаївка Білгород-Дністровського району
Одеської області. Оскільки база відпочинку є цілісним майновим комплексом, право
власності на неї належить МПП “Екофільтр”, а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
власниками відчужених ними будівель не були, позивач, посилаючись на
невідповідність угод вимогам цивільного законодавства, просив про задоволення
позову.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду
від 28 вересня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 6 лютого 2008 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі МПП “Екофільтр”, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені
судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач набув право
власності на 1/2 частку бази відпочинку на підставі договору купівлі-продажу,
укладеного 25 жовтня 1993 року з акціонерним комерційним агропромисловим банком
“Україна”, а на іншу &frac12; частку - на підставі аналогічного договору від 17 січня 2003 року,
укладеного позивачем з державним підприємством “Рівнеліспостач”. Факту набуття
за цими договорами права власності в тому числі і на спірні будинки садового
типу, які в березні 1993 року були відчужені попереднім власником - акціонерним
товариством “Спецстальконструкція” відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивачем
не доведено.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин, право власності у набувача майна за договором
виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або
договором.

Встановивши, що позивачем не доведено факту передачі йому за укладеними в
жовтні 1993 року з акціонерним комерційним агропромисловим банком “Україна” та
в січні 2003 року з державним підприємством “Рівнеліспостач” договорами
купівлі-продажу часток бази відпочинку “Райдуга” спірних будинків садового
типу, які ще в березні 1993 року, тобто до моменту виникнення в позивача права
на майно бази відпочинку, були відчужені її попереднім власником - акціонерним
товариством “Спецстальконструкція” відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд
обґрунтовано відмовив в позові МПП “Екофільтр” як неналежному позивачу.

Таким чином, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для
відхилення касаційної скарги.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 336, ст. 337, п. 1 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу малого приватного підприємства “Екофільтр” відхилити і
залишити рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28 вересня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 лютого 2008 року
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Ю.Л.Сенін

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк