р і ш е н н я

іменем  україни

5 березня 2008 року                                            м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України у складі :

Головуючого -Яреми А.Г.,

Суддів :
Левченка Є.Ф.,   Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,     Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства ( далі - ВАТ) “Луцьке ремонтно-транспортне підприємство”
про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки
розрахунку,

в  с  т
а  н  о  в  и
л  а :

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом про стягнення заробітної плати,
посилаючись на те, що він працював на посаді генерального директора ВАТ “Луцьке ремонтно-транспортне підприємство”,
18 березня 2006 року був звільнений з роботи на підставі пункту 8 ст. 36 КЗпП
України, однак при звільнені йому не було виплачено зарплату в сумі 4517 грн.
99 коп.

Згодом позивач доповнив свої
вимоги, просив також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток
за час затримки розрахунку в сумі 31435 грн. 87 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного
суду від 11 травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Волинської області від 19 липня 2007 року, позов задоволено частково,
постановлено стягнути з ВАТ “Луцьке ремонтно-транспортне підприємство”
на користь ОСОБА_1 4517 грн. 99 коп. заборгованості по зарплаті та   9035 грн. 98 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить змінити ухвалені в справі судові рішення в частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку, збільшивши суму стягнення до 47957 грн.
14 коп.,  посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав

Відповідно до ст.
116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому
від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України
встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені вимоги закону судом при
вирішенні спору не були враховані.

Задовольняючи позов частково та
стягуючи на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку,
суд  помилково виходив із положень статей
235, 238 КЗпП України, і визначив суму стягнення за період з дня звільнення до
дати звернення до суду, а не по день ухвалення рішення про стягнення заробітної
плати (суми розрахунку).

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають
зміні з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення на користь позивача середнього
заробітку за час затримки розрахунку в сумі 31435 грн. 87 коп. в межах заявлених
ним вимог з підстав,
передбачених  ч. 2 ст. 335, ч. 2 ст. 338,
ст. 341 ЦПК України.

Керуючись  ст.
336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

в  и  р
і  ш и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення  Луцького міськрайонного суду від 11 травня
2007 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 19 липня 2007 року
в частині стягнення з ВАТ “Луцьке ремонтно-транспортне підприємство” на користь
ОСОБА_1 9035 грн. 98 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні змінити.

Стягнути з ВАТ “Луцьке
ремонтно-транспортне підприємство” на користь ОСОБА_1 31435
грн. 87 коп.  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:                                                                                 Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін