УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого  2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
збитків, заподіяних неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором
позики,

в с т а н о в и л а :

У березні 2001 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до
ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних неналежним виконанням грошових
зобов'язань за договором позики. Зазначав, що 16 листопада 1998 року між ним та
відповідачкою було укладено договір позики, за умовами якого він позичив
відповідачці 80 000 грн., а вона зобов'язувалася повернути позичені кошти до 10
квітня 1999 року.  25 лютого 2002 року
ОСОБА_2 повернула позивачу лише 10 000 грн. боргу. Посилаючись на те, що
відповідачка не повністю виконала зобов'язання за договором позики і цим
завдала збитки у вигляді знецінення грошових коштів унаслідок інфляції, позивач
просив з підстав ст. 203 ЦК УРСР стягнути з ОСОБА_2  35 812 грн. 64 коп. збитків.

У подальшому позивач збільшивши позовні вимоги, просив
стягнути з ОСОБА_2 40 915 грн. 28 коп. збитків за прострочення виконання
зобов'язання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від
20 вересня 2002 року позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на
його користь 40 915 грн. 28 коп. збитків, 358 грн. 13 коп. витрат на оплату державного
мита та 42 грн. 78 коп. державного мита в доход держави.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17
грудня 2002 року зменшено розмір стягнення збитків до 35 977 грн. та державного
мита в доход держави до 1 грн. 60 коп. , у решті - рішення залишено без змін.

На зазначені судові рішення ОСОБА_2 подала касаційну
скаргу, в якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу
апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі, а касаційна
скарга ОСОБА_1підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 338 ЦПК України
судове рішення підлягає обов'язковому
скасуванню з передачею справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за
відсутності будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не
повідомлених про час і місце судового засідання.

Як убачається з матеріалів справи, у порушення вимог ст.
172 ЦПК України (1963 року) судом першої інстанції справу розглянуто за
відсутності ОСОБА_2 (а.с. 81). У справі відсутні будь-які дані про належне її
повідомлення про час і місце слухання справи відповідно до ст. ст.  90-94 ЦПК України (1963 року).

Розглянувши справу за відсутності ОСОБА_2, суд допустив
суттєву неповноту в з'ясуванні дійсних обставин справи, прав та обов'язків
сторін у даних правовідносинах.

Указані порушення суду першої інстанції апеляційний суд
залишив поза увагою.

За таких обставин постановлені судові рішення не можуть
залишатися в силі й підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 332, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю, касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                 20 вересня 2002 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 17 грудня 2002 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд у суд першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка