Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

08 січня 2008 року
Солонянський районний суд Дніпропетровської області

у складі:
головуючого судді - Іванченка О.Ю.,

при
секретарі - Філюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Солоне
цивільну справу за позовом прокурора Солонянського району Дніпропетровської
області в інтересах держави в особі Солонянської районної державної
адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в
інтересах держави в особі Солонянської райдержадміністрації звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення в порядку регресу заподіяної моральної
шкоди.

На обґрунтування
своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 працюючи головою Солонянської
райдержадміністрації незаконно звільнив з займаної посади ОСОБА_2, яку за
власним наказом від 06.12.2005 року поновив на роботі.

22.12.2005 року
рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з
Солонянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 у рахунок
відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи
стягнено 10000 гривен.

На підставі виконавчого листа № 2-2483 від 06.03.2006 року
виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, 13.04.2006
року державним виконавцем Галкіною К.В. було складено акт опису й арешту
автомобіля «Міцубісі Сігма» 1992 року випуску, належного Солонянській районній
державній адміністрації Дніпропетровської області, який згідно протоколу № 6040200-обл/209а-1
від 31.08.2006 року про проведення аукціону по реалізації рухомого майна, було
реалізовано ОСОБА_3 за 12930 гривень.

Вважає, що діями
ОСОБА_1 державі в особі Солонянської райдержадміністрації завдано шкоду у
розмірі 11000 гривень, яка складається у заподіянні шкоди Солонянській районній
адміністрації у розмірі 10000 гривень сплачених ОСОБА_2 на відшкодування
моральної шкоди та 1000 гривен виконавчого збору.

В судовому
засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на ст.
ст. 130, 134, 136 КЗпП України, Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4
від 31.03.1995 року та вищевказані обставини, просив суд позов задовольнити,
стягнувши з відповідача на користь держави в особі Солонянської районної
державної адміністрації у Дніпропетровській області 11000 гривень.

Представник
позивача Солонянської райдержадміністрації Дніпропетровської області в судовому
засіданні позовні вимоги не підтримав, просив відмовити в задоволенні позову,
оскільки автомобіль «Міцубісі Сігма» державний НОМЕР_1, який належав
Солонянській райдержадміністрації, на дату продажу був повністю зношений, його
залишкова вартість становить нуль гривень.

Крім цього
вважає, що прокурор вийшов за межі своєї компетенції, оскільки, Солонянська
райдержадміністрація є юридичною особою і має право самостійного звернення до
суду.

Відповідач та
його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили
відмовити в задоволенні позову, оскільки шкода Солонянській
райдержадміністрації фактично не спричинена, тому що вийшов амортизаційний
строк експлуатації автомобіля і він вже не має балансової вартості. Крім цього,
прокурор не мав права звертатись з позовом в інтересах Солонянської
райдержадміністрації до суду.

Свідок ОСОБА_4 в
судовому засіданні пояснила, що працювала в Солонянський райдержадміністрації,
головним бухгалтером. Солонянській райдержадміністрації належав автомобіль
«Міцубісі Сігма» 1992 року випуску державний НОМЕР_1. На момент продажу
залишкова вартість вказаного автомобіля складала нуль гривень тому що
автомобіль був зношений на сто відсотків. При цьому автомобіль списаний не був
і його можливо було реалізувати після оцінки експерта.

Суд в межах
позовних вимог та наданих сторонами доказів, встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В ході
примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 22.12.2005 року з Солонянської
райдержадміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 у рахунок
відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням було стягнуто
10000 гривень. Крім цього з Солонянської райдержадміністрації було стягнуто
виконавчій збір у розмірі 1000 гривень. (а.с. 15, 20)

Для виконання
рішення суду у примусовому порядку, державним виконавцем, за 12930 гривень було
реалізовано автомобіль «Міцубісі Сігма» 1992 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1, який належав Солонянській райдержадміністрації Дніпропетровської
області. (а.с. 5, 7, 9)

В ході судового
засідання Солонянською райдержадміністрацією Дніпропетровської області було
надано довідку про те, що балансова вартість автомобіля «Міцубісі Сігма»
державний НОМЕР_1, який належав Солонянський райдержадміністрації на дату
продажу становила 37851 гривня, знос на вищевказаний автомобіль нарахований
повністю в сумі 37851 гривня. Залишкова вартість автомобіля становить нуль
гривень. (а.с. 54)

Виходячи з
викладеного суд вважає, що в задоволені позову позивача в інтересах держави в
особі Солонянської райдержадміністрації Дніпропетровської області про стягнення
збитків в порядку регресу треба відмовити з наступних підстав - в обґрунтуванні
позовних вимог прокурор посилається на те, що діями відповідача державі в особі
Солонянській райдержадміністрації спричинена матеріальна шкода, а працівники
несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

З даним
обґрунтуванням суд не може погодитись, оскільки підстави і умови матеріальної
відповідальності працівників виникають при сукупності наступних юридичних
фактів: порушення працівником трудових обов'язків, наявності прямої дійсної
шкоди, причинного зв'язку між порушенням і шкодою та вини працівника.

Пряма дійсна
шкода повинна розумітися як шкода майну, яке знаходиться на балансі підприємства,
установи, організації як його активи, тому виражається у зменшені цих активів.

На момент
продажу залишкова вартість автомобіля «Міцубісі Сігма» 1992 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, який належав Солонянській райдержадміністрації
становила нуль гривень.

За таких
обставин прокурор всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК України не довів обставини,
на які він посилається, а саме: якими неправомірними діями була заподіяна шкода
і чи входили до функцій відповідача обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди, наявність самої шкоди державі в особі Солонянській
райдержадміністрації, оскільки не надав відповідних доказів, які б вказували на
зменшення активів держави і що це зменшення стало наслідком дій саме
відповідача. Хоча згідно з рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня
1999 року № 3-рп/99 прокурор, звертаючись до суду саме в інтересах держави, а
не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх
підпорядкування і форм власності, повинен визначити і обґрунтувати, в чому
полягає порушення інтересів саме держави.

Посилання
прокурора не те, що згідно Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час
виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою
працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в
порядку регресу, а тому відповідач відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України
повинен нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної
з його вини перед державою в особі Солонянської райдержадміністрації не
доведене і не обґрунтоване.

Прокурор не
довів та не надав суду доказів того, що стягнення з Солонянської
райдержадміністрації за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської
області від 22.12.2007 року 10000 гривен та виконавчого збору у розмірі 1000
гривен відбулось саме з вини відповідача.

Окрім
викладеного, згідно п. 8 ст. 134 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна
в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, але суд
відповідно ст. 237 КЗпП України покладає на службову особу, винну в незаконному
звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду,
заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові
часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий
обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням
закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення
суду про поновлення на роботі.

Отже
законодавство про працю не передбачає відшкодування працівником моральної
шкоди, заподіяної власникові, а тому таке відшкодування неможливе.

Таким чином
прокурор як позивач в інтересах держави, приймаючи участь у справі, не довів
суду ті обставини, на які він посилається, а рішення може бути винесено тільки
на підставі фактів, вказаних сторонами, та з використанням наданих ними
доказів.

Враховуюче
викладене, керуючись ст. ст. 130, 134, 237 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 56,
60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені
позову прокурора Солонянського району Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Солонянської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про
стягнення в порядку регресу 11000 гривень - відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або шляхом подання апеляційної скарги у вказаному порядку
протягом 10 днів із дня проголошення рішення або в порядку передбаченому ч. 4
ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                        Іванченко
О.Ю.