Справа №2-2482008р.
Р І Ш Е Н Н Я|розв'язання,вирішення,розв'язування|

Іменем  України

04.04.2008 р.
Красноперекопський міськрайонний суд АР Крим в складі:

головуючого  судді
Литвиненко В.П.,

при
секретарі
Гірській Н.М.,

розглянувши|розгледівши| у відкритому|відчиненому| судовому засіданні в м.
Красноперекопську справу|річ| за
позовом ОСОБА_1до
відкритого акціонерного товариства «Кримський содовий завод»  про визнання незаконними наказів  про реорганізацію структури управління  та звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач|позовниця,позивачка|
12 липня 2004 року звернувся до суду з позовом до ВАТ „Кримський содовий
завод” про визнання незаконними  пунктів
1,2,3,4 наказу №121 від 05 червня 2003 року та абзацу 1 пункту 2, пунктів 3,4,5
наказу №124 від 28 травня 2004 року  про
реорганізацію структури управління товариства, оскільки вважав, що виключення
із штатного розкладу посади начальника виробництва мінеральних солів є
наслідком упередженного ставлення до нього адміністрації товариства.

13 вересня 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ „Кримський содовий завод” про
визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, мотивуючи вимоги тим, що працював у  відповідача на різних посадах з 07 вересня
1987 року. З 29 січня 1997 року обіймав посаду начальника цеху №2 по
виробництву мінеральних солей. На підставі наказу № 100-к від 08 серпня 2003
року він був переведений з 11 серпня 2003 року заступником начальника виробництва
мінеральних солей по реконструкції і розвитку, а за наказом №141-к від 03
серпня 2004 року звільнений із займаної посади за пунктом 6 ст.36 КЗпП України.
Звільнення вважає незаконним, оскільки відповідачем порушені вимоги ст.ст. 49-2
та 39-1 КЗпП України. Просив поновити його на
роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Красноперекопського міськрайонного
суду від 04.11.2004 року цивільні справи за позовом ОСОБА_1  до ВАТ „Кримський содовий завод” про визнання
незаконними наказів  №121,124 та
поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
об'єднані в одне провадження (а.с. 113)

Рішенням Красноперекопського
міськрайонного суду від 09.12.2004 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
було відмовлено.(а.с.204-207)

Ухвалою суду Апеляційного суду АРКрим
від 20.07.2005 року  апеляційна скарга
ОСОБА_1 на рішення суду від 09.12.2004 року - відхилена.(а.с.258-259)

Ухвалою  апеляційного суду  Запорожської області  касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково,
рішення суду від 09.12.2004 року і ухвала суду від 20.07.2005 року - скасовані,
справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с.275-277)

В судовому засіданні позивач підтримав
вимоги позову і наполягає на їх задоволенні, також просив поновити йому строк
для звернення до суду з трудовим спором в частині вимог про поновлення на
роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з
пропуском цього строку з поважної причини, а саме - з причини хвороби з 04 по
10 вересня 2004 року, що підтверджується медичною довідкою  Олександрівської ЦРЛ Донецької області.(
а.с.300)

Представник відповідача з вимогами
позову не згодний, мотивуючи тим, що
реорганізація виробництва  як у
2003 році, так і у 2004 році дала позитивні результати, звільнення позивача
здійснено на правових підставах, для поновлення на роботі відповідача та
стягнення середнього заробітку не має законних підстав, крім того, представник
відповідача вважає, що у суду не має підстав для поновлення позивачу
строку  звернення до суду за трудовим
спором, оскільки  позивач брав
участь  у судовому засіданні - 08.09.2004
року, а надана  до суду медична  довідка не відповідає вимогам  Інструкції про порядок видачі  документів, що підтверджують тимчасову
непрацездатність громадян.

Представник третьої особи в судове
засідання  не з'явився, належним чином
повідомлений.

Суд, вислухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що  ОСОБА_1 працював у відповідача з 07 вересня 1987 року. З
29 січня 1997 року обіймав посаду начальника цеху №2 по виробництву мінеральних
солей. На підставі наказу № 100-к від 08 серпня 2003 року він був переведений з
11 серпня 2003 року заступником начальника виробництва мінеральних солей по
реконструкції і розвитку, а за наказом №141-к від 03 серпня 2004 року
звільнений із займаної посади за пунктом 6 ст.36 КЗпП України.(а.с.61-63)

Наказом  підприємства
№121 від 05 червня 2003 року, в цілях оптимізації структури управління
виробництва і раціонального використання трудових ресурсів, проведена
реорганізація, в результаті якої цеха №1,2,3
преобразовані у виробничі ділянки, відповідно  посади начальників цехів ліквідовані.
(а.с.10-12)

ОСОБА_1, за його згодою, наказом №
100 від 08.08.2003р., був переведений з 11 серпня 2003 року заступником
начальника виробництва мінеральних солей по реконструкції і розвитку (а.с. 63,
102) При цьому, підприємством були дотримані всі вимоги, передбачені ст.ст.
49-2 КЗпП України (а.с.5, 7)

Наказом  підприємства
№124 від 28 травня 2004 року, в цілях оптимізації структури управління
підприємства, проведена реорганізація структури управління, згідно якої посаду,
яку обіймав ОСОБА_1 - заступника начальника виробництва мінеральних солей по
реконструкції і розвитку, було скорочено. (а.с.97-98) Про наступне вивільнення  позивач був повідомлений під розпис 01 червня
2004 року (а.с. 92) При цьому позивачу пропонувалося ряд вакантних посад, від
переходу на які він відмовився (а.с. 93-96)

За наказом №141-к від 03 серпня 2004
року  ОСОБА_1 був звільнений 03.08.2004
року із займаної посади за пунктом 6 ст.36 КЗпП України, в зв'язку з його
відмовою від продовження роботи у зв'язку
із зміною істотних умов праці, з яким він був ознайомлений в той же день
(а.с.90)

У відповідності до ст. 60 ЦПК
України, відповідач в обгрунтування своїх заперечень  довів суду про економічну  обгрунтованність проведення реорганізації у
2003 і у 2004 році, про що свідчать
зміна структури управління заводу (а.с.50-53,101), довідка про
покращення керуємості дільницями
виробництва після реорганізації (а.с.131-132) та довідки про основні
показники виробництва по заводу за 2003 рік та порівняна характеристика
виробництва за 10 місяців 2003 року і 10 місяців 2004 року, згідно яких
вбачається зростання всіх  показників по
всім параметрам (а.с.133,134)

Таким чином, у суда не має підстав для
визнання незаконними  пунктів 1,2,3,4
наказу №121 від 05 червня 2003 року та абзацу 1 пункту 2, пунктів 3,4,5 наказу
№124 від 28 травня 2004 року  про
реорганізацію структури управління товариства.

У відповідності до ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в
тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З урахуванням наведеного,
позивачем пропущений тримісячний строк
звернення до суду за вирішенням трудового спору, встановлений ч.1 ст.
233 КЗпП України, щодо оскардження і визнання незаконними пунктів 1,2,3,4
наказу №121 від 05 червня 2003 року, оскільки позивач був повідомлений  - 20 червня 2003 року (а.с.7), а до суду
звернувся - 12 липня 2004 року, і питання про поновлення данного строку
позивачем перед судом не ставилося.

Проте суд не може визнати
звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник не пов'язував
звільнення і погодитися з мотивом звільнення позивача за п.6 ст.36 КЗпП
України, оскільки  звільнення в зв'язку
з  відмовою від продовження роботи у
зв'язку  із зміною істотних умов праці, у
відповідності до ст. 32 КЗпП України,  -
передбачає звільнення працівника в зв'язку з його відмовою від продовження
роботи у зв'язку  із зміною істотних умов
праці за тією ж сцеціальністю, посадою, кваліфікацією.

У відповідності до п.18 Постанови
Пленума ВСУ №9 від 06.11.1992 року, якщо
обставинам, які стали  підставою
звільнення, в наказі дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити
формульоровку звільнення і привести її у відповідність з  чинним
законодавством  про працю.

Враховуючи, що посада позивача
була скорочена, звільнення його необхідно було провести за п.1 ст. 40 КЗпП
України, в зв'язку з скороченням штату працівників.

Крім того, звільнення позивача
необхідно було провести з дотриманням гарантій, пільг і компенсацій,
передбачених главою III-А КЗпП України,
зокрема вимог ст.ст. 42,43,44,49-2 КЗпП України, за попередньою згодою
виборного органу, із попередженням позивача не пізніше ніж за два місяці, з
попередженням державної служби зайнятості про наступне вивільнення і
переважного права на залишенні на роботі.

Проте відповідачем  дотримана лише частина вимог, зокрема,  позивач попереджений про наступне вивільнення
не пізніше ніж за два місяці, запропоновано інші вакантні посади (а.с.
92-96),  та проведена  виплата вихідної допомоги  (а.с. 90)

Оцінюючи представлені
докази  позивача щодо незаконного
звільнення в обгрунтування своїх вимог, суд вважає, що вони знайшли своє
підтвердження.

Однак, вважаючи, що ОСОБА_1
пропустив  місячний строк, встановлений
ч.1 ст. 233 КЗпП України, щодо вирішення трудового спору про звільнення,
оскільки трудову книжку він отримав - 03.08.3004 року (а.с.295), суд вважає що його
вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, - задоволенню не підлягають в зв'язку з
пропуском строку звернення  до суду.

Клопотання, а також доводи  позивача про поновлення йому строку для звернення до суду з трудовим спором в частині вимог про поновлення на
роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з
пропуском цього строку з поважної причини, а саме - з причини хвороби з 04 по
10 вересня 2004 року, що підтверджується медичною довідкою  Олександрівської ЦРЛ Донецької області (а.с.
300), суд вважає безпідставними і необгрунтовними, оскільки  позивач брав участь у  судовому
засіданні -10.08.2004 року (а.с.37-40), а у судовому засіданні -
12.11.2004 року  пояснював суду, що після
звільнення протягом двох місяців до лікарів не звертався, лікарняних листів не
має (а.с.128), у судовому засіданні 25.11.2004 року вказував на те, що звільнився
він 03.08.2004 року і думав, що строк на оскардження по трудовим спорам -3
місяці і припускав, що має достатньо часу для подачі заяви.(а.с.158-зворот)
Крім того, представлена у судовому засіданні
07.12.2004 року  медична
довідка  Олександрійської ЦРЛ  Донецької області (а.с.164) не відповідає
вимогам  п.1.10  Інструкції про порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

У відповідності до ч.3 ст. 81
ЦПК України, судові витрати, пов'язані з витратами на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в суді у сумі -30 грн., необхідно стягнути з позивача на
користь держави.

Керуючись
ст.ст. 32,36,40,233-235 Кодексу законів про працю України,   ст.ст. 3-11,30,60,79,81
ч.3,88,208-209,212-215, 218 ЦПК|
України, суд

В И Р І Ш И В|розв'язав|:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства «Кримський содовий
завод»  про визнання незаконними
наказів  про реорганізацію структури
управління  та звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,   - відмовити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, пов'язані з
інформаційно-технічним розглядом справи у розмірі - 30 грн.

Рішення|розв'язання,вирішення,розв'язування|
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду АР Крим через
Красноперекопський міськрайонний суд АРКрим шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України|розпочинаючи,зачинаючи|.|із||такого| |потім|

Суддя: