Справа № 2- 93508
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

15.04. 2 008 року                                                                          м. Запоріжжя

Комунарській районний  суд

у складі: головуючого судді               Семікіна В.В.,

при секретарі
Семенчук В.В.,

за участю   представника позивача    ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні  цивільну справу за
позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3  про визнання договору іпотеки дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ,в якому зазначив, що
17.06.2005 року між  ОСОБА_2 (в якості
позикодавця) та ОСОБА_3 (в якості позичальника) було
укладено договір № 17/07-1 від 17.06.2005 року, за яким позивач  передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 250 000 грн а вона, зобов'язалася
повернути таку ж суму грошових коштів до
01.01.2008 року.

Факт передачі
грошей ОСОБА_3підтверджується розпискою, наданою ОСОБА_3 в підтвердження отримання грошей.

У зв'язку із тим, що сума грошей достатньо велика,
виникла необхідність забезпечити виконання зобов'язання, у зв'язку із чим між
сторонами   було укладено договір іпотеки № 17/07-2 від 17.06.2005 року.

За договором іпотеки № 17/07-2 від 17.06.2005 укладеного
між ОСОБА_2 в якості заставодержателя
та ОСОБА_3 в якості заставодавця, ОСОБА_3 мала повернути отриману від позивача  позику в розмірі 250 000 гривень в строк до
01.01.2008 року. В разі не повернення суми в
зазначений строк, позивач по договору мав право одержати задоволення за рахунок
заставленого майна, а саме 1/3 частки
житлового будинку АДРЕСА_1.

Таким
чином, позивач вважає, що між ним та ОСОБА_3 був укладений правочин, оформлений договором позики №17/07-1 від 17.06.2005
виконання якого забезпечене договором іпотеки №
17/07-2 від 17.06.2005, які направлені на настання реальних юридичних наслідків у вигляді переходу права власності, в
разі невиконання умов позики, на 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Керуючись передбаченим п. 1.1. договору іпотеки № 17/07-2
від 17.06.2005 правом одержати задоволення за
рахунок заставленого майна, а саме 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1, позивач
звернувся до ОП ЗМБТІ із усною заявою про державну реєстрацію права власності на 1/3 частки
житлового будинку АДРЕСА_1. Однак, за причини того,
що спірний договір іпотеки в будь-якому разі
підлягає нотаріальному посвідченню, йому в усній формі в проведенні державної
реєстрації права власності було
відмовлено.

В момент укладення спірного договору нотаріальне
посвідчення відповідач у виконання свого
договірного зобов'язання не здійснила, оскільки на той момент не мала на те
матеріальної можливості, пояснюючи це
також низьким розміром своєї заробітної плати. Але на теперішній час, у зв'язку
з  необхідністю здійснення державної
реєстрації права власності на 1/3 частки житлового будинку стала потреба
нотаріального посвідчення договору іпотеки № 17/07-2 від 17.06.2005 року, але відповідач безпідставно від цього
ухиляється, посилаючись на
постійні  виїзди з міста.

Тому позивач просив суд визнати дійсним договір іпотеки №
17/07-2 укладений 17.06.2005 р. між нам, ОСОБА_2
та ОСОБА_3.

У судовому засіданні  представник позивача  наполягала
на позові, надавши пояснення , аналогічні  викладеним у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3
позов визнала у повному обсязі.

Розглянувши справу, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Судом з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено,
що 17.06.2005 року між  ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в якості позичальника було
укладено договір позики  № 17/07-1 від
17.06.2005 року, за яким позивач  передав
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 250
000 гривень, а відповідачка
зобов'язалася повернути таку ж суму грошових коштів до 01.01.2008 року.(а.с.5)

Факт передачі
грошей ОСОБА_3підтверджується розпискою, наданою ОСОБА_3 в підтвердження отримання грошей.(а.с.7)

У забезпечення цих забов.язань між сторонами   було укладено договір іпотеки № 17/07-2 від 17.06.2005. (а.с.8)

За договором іпотеки № 17/07-2 від 17.06.2005 укладеного
між ОСОБА_2 в якості заставодержателя.
та ОСОБА_3 в якості заставодавця, ОСОБА_3 мала повернути отриману від позивача  позику в розмірі 250 000 гривень  в строк до 01.01.2008 року. В разі не повернення суми в зазначений строк, позивач по
договору мав право одержати задоволення за рахунок заставленого майна, а саме 1/3 частки житлового будинку
АДРЕСА_1.

Згідно ст.4 Закону України «Про іпотеку», обтяження
нерухомого майна  іпотекою підлягає
державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі
недотримання цієї умови  іпотечний
договір є дійсним, але вимога іпотекодаржателя не набуває  пріоритету відносно зареєстрованих прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Як пояснила представник позивача , ОСОБА_2 ,керуючись
передбаченим п. 1.1. договору іпотеки № 17/07-2 від 17.06.2005 правом одержати задоволення за рахунок заставленого майна,
а саме 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1,  звертався до ОП
ЗМБТІ із усною заявою про державну реєстрацію права
власності на  1/3 частки житлового
будинку АДРЕСА_1. Однак, за причини того,
що спірний договір іпотеки в будь-якому разі
підлягає нотаріальному посвідченню, йому в усній формі в проведенні державної
реєстрації права власності було
відмовлено.

Але ці пояснення щодо звернення до  ОП ЗМБТІ позивача  суд вважає голослівними, так як нічим не
підтверджені.

Згідно  ч.3 ст.5
Закону України «Про іпотеку» передбачено, що частина об,єкта  нерухомого майна може бути предметом  іпотеки лише після її виділення в натурі і
реєстрації права власності на неї як на окремий об,єкт нерухомості, якщо інше
не встановлено цим Законом.

Як видно з витягу права власності на нерухоме майно за
ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 13 частку  в будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2005 року. (а.с.10)

Між тим, договір позики
між сторонами, отримання грошей у борг ОСОБА_3  було укладено
17.06.2005 року.(а.с.5-7)

Крім того, договір іпотеки  № 17.07-2 також  укладений 17.06.2005 року, тобто до
виникнення права власності у ОСОБА_3 на
13 частку  в будинку АДРЕСА_1,
переданої відповідачкою в іпотеку позивачу.

Це  підтверджується
встановленими обставинами згідно рішення Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 25.10.2007 року.(а.с.29).

У цьому рішення зазначено, що  договір купівлі - продажу 13 частини будинку
АДРЕСА_1 в м. Запоріжжя по домашній угоді укладено між ОСОБА_3 та
продавцем  ОСОБА_4 02.07.2005 року.

Також згідно цього рішення  саме
за ОСОБА_5 визнано право власності за договором купівлі-продажу від
02.07.2005 року , визнаного дійсним рішенням Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 22.07.2005 року  на 13
частину будинку АДРЕСА_1.

Тому зазначені обставини
не доказуються при розгляді цієї справи згідно ч.3 ст.61 ЦПК України.

Оцінивши докази у сукупності, суд вважає , що так як  відповідачка
здійснила всі дії щодо розпорядження 13 частиною буд . АДРЕСА_1 до
набуття нею права власності на цю частину
та в порушення вимог Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про іпотеку», у
задоволенні  позовних вимог  щодо визнання договору  іпотеки дійсним  повинно бути відмовлено.

Керуючись ст.ст.60,61 ,212-215
ЦПК України, -

ВИРІШІВ :

У задоволенні позову  про визнання дійсним договору іпотеки №
1707-2, укладеного 17 .06.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - відмовити.

Заява про апеляційне  оскарження
рішення  може бути подана  протягом 10 днів  з дня проголошення рішення .Апеляційна скарга
на рішення  суду може бути подана  протягом двадцяти днів  після подання
заяви на апеляційне оскарження.

Суддя: