5 листопада 2008 року                                                                                 м. Київ
Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства “Завод ”Термінал” про стягнення компенсації за невикористані
відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 травня
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2007 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначав, що з 1 листопада 1995 року до 12 вересня 2006 року він працював
старшим інспектором з мобілізаційної роботи, цивільного захисту,
військово-облікової роботи та таємного діловодства у відкритому акціонерному товаристві (далі - ВАТ) “Завод ”Термінал”.
У день звільнення відповідач не провів із ним остаточного розрахунку та не виплатив
належну йому компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 1 649 грн. 69 коп.                      З 13 листопада 2006 року до
1 лютого 2007 року відповідач прийняв його на роботу на підставі трудової угоди.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача
компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 1 649 грн. 69 коп. з проведенням
індексації на день виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні
(з 13 вересня 2006 року до 12 листопада 2006 року та з 1 лютого 2007 року до дня
фактичного розрахунку) та 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.
У ході судового розгляду позивач збільшив розмір позовних
вимог і просив стягнути з відповідача 4 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 лютого
2008 року позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ “Завод ”Термінал” на користь
ОСОБА_1 компенсацію
за невикористані щорічні відпустки в розмірі 1 649 грн. 69 коп. з проведенням індексації
на день виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з
13 вересня 2006 року до 12 листопада
2006 року в розмірі 720 грн. та з 1 лютого 2007 року до 13 лютого 2008 року
в розмірі 4 500 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 травня
2008 року зазначене рішення районного суду скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду й залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення районного суду та направляючи справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що, задовольняючи позов,
районний суд не зазначив у рішенні, за який період стягується компенсація за невикористані
відпустки та з якої суми суд вирахував заборгованість і індексацію, а також судом
не дано оцінки заяві позивача, в якій він просив не виплачувати йому дані кошти,
і не з'ясовано, чи була вина відповідача в невиплаті спірної суми.

Проте з такими
висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Підстави для скасування рішення
суду в апеляційному порядку та передачі справи на новий розгляд визначені ст.
311 ЦПК України, однак таких підстав в ухвалі апеляційного суду не наведено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.
309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для
справи, визначено як підставу для скасування рішення і ухвалення нового рішення
або зміни рішення судом апеляційної інстанції.

За таких обставин у апеляційного
суду не було передбачених законом підстав для скасування рішення районного суду
та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, при скасуванні рішення
районного суду в повному обсязі апеляційним судом не було враховано, що вказане
рішення суду було оскаржено лише в частині стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 220 грн.

Також помилковим є висновок
апеляційного суду про те, що районний суд стягнув із відповідача індексацію в
розмірі 5 220 грн. 53 коп. і при цьому не зазначив у рішенні суми, з якої було
вирахувано розмір заборгованості та індексації, оскільки рішенням суду першої
інстанції не визначався розмір індексації, а стягнуто з ВАТ “Завод ”Термінал”
на користь ОСОБА_1, зокрема, компенсацію за невикористані щорічні відпустки в
розмірі 1 649 грн. 69 коп. з проведенням відповідачем у подальшому індексації
на день виплати.

Оскільки зазначені порушення
апеляційним судом норм процесуального права призвели до неправильного вирішення
справи, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на
новий апеляційний розгляд відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верхового Суду України

у х в а л и л
а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 20 травня 2008 року скасувати, а справу передати на новий апеляційний розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді Верховного Суду України:

Т.Є. Жайворонок  Н.П. Лященко  В.С. Перепічай  М.П. Пшонка