Справа № 22-121908
Головуючий в 1 інстанції: Поровський В.А.
Доповідач: Хилевич С.В.
Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області в
головуючого - судді: Буцяка З.І.
суддів: Демянчук С.В., Хилевича С.В.,
при секретарі судового засідання Колесовій Л.В.
за участю ОСОБА_1 і його представника - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на рішення Володимирецького
районного суду від 24 червня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, внесення виправлення в трудову книжку,
зобов'язання видати довідку встановленої форми про заробітну плату та
відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и л а:
року до суду звернулась ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, внесення виправлення в трудову книжку, зобов'язання
видати довідку встановленої форми про заробітну плату та відшкодування
позову зазначала, що протягом часу із 17 лютого 2004 року по 26 листопада 2007
року перебувала із відповідачем у трудових відносинах. При звільненні останнім
порушено ряд норм законодавства про працю. Зокрема, порушено строки видачі
трудової книжки; не виплачено заробітну плату за час із 11 жовтня 2007 року по
26 листопада 2007 рік; своєчасно не виплачено компенсацію за невикористану
відпустку; порушено вимоги ст. 117 КЗпП України щодо виплати заробітної плати
при звільненні та ст. 47 КЗпП України щодо неправильності запису у трудовій
несвоєчасним розрахунком при звільненні їй завдано моральної шкоди.
Рішенням
Володимирецького районного суду від 24 червня 2008 року позов задоволено
частково: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної
плати за час із 1 жовтня 2007 року по 11 жовтня 2007 року, що становить 15
робочих днів, сумою у 245 гривень 55 копійок; у решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись
із ухваленим рішенням, ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, де визначив межі
оскарження переглядом рішення в частині задоволення позову. У скарзі
покликається на нез'ясування судом обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, вказував, що суд першої інстанції при розгляді трудового
спору вийшов за межі позовних вимог, саме рішення ґрунтується на припущеннях,
висновки суду про часткове задоволення позову не вмотивовані доказами.

Посилався на
порушення судом положень цивільного судочинства щодо змагальності сторін у
процесі.

Також вважав, що
судом неправильно застосовано правила ч.ч. 1 і 2 ст. 117 КЗпП України, які
передбачають відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Просив скасувати
рішення, що оскаржується, в частині задоволення позову та ухвалити нове
рішення.

У поданій на
рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на його незаконність і
необґрунтованість, що полягають у порушенні норм матеріального та
процесуального права і невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначала, що
судом безпідставно не взято до уваги надані письмові докази про наявність
заборгованості із заробітної плати, не враховано те, що обставини порушення
законодавства про працю встановлені органами прокуратури та інспекції з охорони
праці.

Просила рішення
суду в частині відмови в позові про стягнення заборгованості із заробітної
плати, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку,
відшкодування моральної шкоди, внесення правильності запису в трудову книжку та
зобов'язання видати довідку встановленої форми про заробітну плату - скасувати,
а позов - задовольнити повністю (в тому числі і в частині позову про стягнення
заборгованості із заробітної плати).

У судовому
засіданні ОСОБА_1. та його представник, підтримавши свою апеляційну скаргу,
надали пояснення в межах її доводів. Заперечили проти задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_3.

ОСОБА_3, бувши
повідомленою належним чином про час і місце розгляду апеляційних скарг, у
судове засідання не з'явилась, про причини своєї відсутності не повідомила.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі, і з'явились в судове
засідання, перевіривши матеріали справи й доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та відхилення
апеляційної скарги ОСОБА_3.

Відповідно до ч.
1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Частково
задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не
отримала заробітну плату за час із 1 жовтня 2007 року по 11 жовтня 2007 року,
неналежності підпису у платіжній відомості про отримання заробітної плати позивачу;
із тієї обставини, що трудові відносини між сторонами припинені 26 листопада
2007 року, а тому не потребують уточнення у трудовій книжці, а також із
необґрунтованості питання про поновлення строку на звернення до суду за
вирішенням трудового спору.

Між тим, з
такими висновками суду погодитись неможливо, виходячи з такого.

Статтею 213 ЦПК
України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення,  яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 3
ЦПК України, кожна особа вправі звернутись до суду в порядку, передбаченому цим
Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів.

Встановлено, що
вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення
середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної
шкоди, не підлягають задоволенню, оскільки роботодавцем прав позивача не
порушено.

Частиною 1 ст.
115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не
рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти
календарних днів.

З матеріалів
справи видно, що заборгованість із заробітної плати за час із 11 жовтня 2007
року по 26 листопада 2007 року відсутня, що підтверджується відповідними
письмовими доказами (а.с.а.с. 41, 43, 69).

Крім того, з
матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 обґрунтовувала позовну вимогу про стягнення
заборгованості із заробітної плати порушенням її права на оплату праці,
визначивши часову межу із 11 жовтня 2007 року по 26 листопада 2007 року.
Натомість, суд першої інстанції вирішив спір про стягнення заборгованості із
заробітної плати за час із 1 жовтня 2007 року по 11 жовтня 2007 року.

Письмові докази
про збільшення ОСОБА_3 розміру позовних вимог, оформлених відповідно до ст. 31
ЦПК України, в матеріалах справи відсутні.

Згідно із ч. 1
ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Таким чином,
вимоги ОСОБА_3 стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди, які взаємопов'язані із первинною вимогою
і  є похідними від неї, задоволенню не
підлягають.

Разом із тим,
судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Так, згідно із
п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою,
затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від
08.06.2001 року №260 записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового
договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника
про прийняття та звільнення його з роботи.

Формально в
трудовій книжці ОСОБА_3 міститься запис про звільнення з 26 листопада 2007 року
(а.с. 4), натомість трудовий договір знято з реєстрації Кузнецовським міським
центром зайнятості населення 18 грудня 2007 року, що підтверджено належними
доказами (а.с. 39).

За змістом ч. 1
ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи
міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен
був дізнатися про порушення свого права.

За наведених
обставин, позовна вимога ОСОБА_3 є обґрунтованою, проте  строк звернення до суду за вирішенням
трудового спору нею пропущено без поважних причин.

У контексті ч. 3
ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів
знаходить, що на задоволенні вимоги про видачу довідки про заробітну плату
позивач у суді першої інстанції не наполягала, не конкретизувала її, чітких і
змістовних пояснень з цього приводу в судовому засіданні не давала. Крім того,
видно, що позивачу надано зазначену довідку ОСОБА_1. (а.с. 26).

Враховуючи
порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права,
рішення, що оскаржується, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову в позові.

На підставі ч. 1
ст. 115, ст. 117, ч. 1 ст. 233 КЗпП України, п. 8 Порядку реєстрації трудового
договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260, керуючись п. 2
ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-314, 316 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 червня 2008 року -
скасувати повністю.

У позові
ОСОБА_3до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, внесення виправлення у
трудову книжку, зобов'язання видати довідку встановленої форми про заробітну
плату та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Особи, які
беруть участь у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України рішення суду першої інстанції та
рішення апеляційного суду протягом двох місяців з дня набрання цим рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: