Справа
№2-15908
20 лютого 2008 року.                                                                                    м.Тячів
Тячівський районний суд
Закарпатської області в складі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех
Г.М. , з участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника
відповідачів ОСОБА_5, представника третьої особи Черево Л.В. , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи Тячівської держнотконтори
про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину ,
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи Тячівської держнотконтори про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину. В позовній заяві зазначила , що за
договором дарування від 1 липня 2002 року її батько ОСОБА_6 подарував їй
квартиру №1 з господарськими спорудами , які до неї відносяться , в
будинковолодінні АДРЕСА_1.
Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 липня 2005 року
відмовлено в задоволенні позову її батька , який був заявлений з
ініціативи сім'ї відповідачів , про визнання договору дарування недійсним. А
рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2005 року це
рішення Тячівського районного суду скасовано і визнано зазначений договір
недійсним. Ухвалою касаційної інстанції від 19 листопада 2007 року рішення
апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2005 року скасовано ,
а рішення Тячівського районного суду від 25 липня 2005 року залишено в силі ,
тобто поновлено юридичну силу договору дарування квартири.

Однак , поки вона оскаржувала
рішення суду апеляційної інстанції її батько помер і відповідачі одержали
свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на дану квартиру.

Оскільки спірна квартира , де вона
до цього часу проживає , не могла належати її батькові на день смерті , то вона
не могла входити також до складу спадкового майна і на неї не могли бути видані
свідоцтва про право на спадщину , так як до складу спадкового майна належить
лише те майно ,  яке в дійсності у
відповідності з вимогами закону належало особі на момент її смерті.

Просить визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом , видане ОСОБА_4 16 серпня 2007 року державним
нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 3-2012
на 116 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за заповітом , видане ОСОБА_3 16 серпня 2007 року державним
нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 3-2013
на 316 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка свої
позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в
судовому засіданні позов не визнав і пояснив , що ОСОБА_6 подарував 14 частину
будинку позивачці , а в 2005 році звернувся в суд з позовом і просив відмінити
цей договір дарування , так як вважав його договором довічного утримання.

Крім цього , ОСОБА_6 при житті
зробив заповіт і спадкоємці в установленому порядку вступили в управління
спадковим майном , оформили своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтв
про право на спадщину.

Вважає ,
що сам по собі факт скасування рішення апеляційного суду Закарпатської області
від 16 листопада 2005 року не є підставою для скасування свідоцтв про право на
спадщину. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник
Тячівської держнотконтори в судовому засіданні просить вирішити спір у
відповідності до вимог діючого законодавства.

Заслухавши
пояснення сторін , дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного
висновку.

В судовому засіданні встановлено ,
що  за договором дарування від 1 липня
2002 року   ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1
квартиру №1 з господарськими спорудами , які до неї відносяться , в
будинковолодінні АДРЕСА_1.

Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 липня 2005 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання даного договору
дарування від 1 липня 2002 року недійсним.

А
рішенням Судової колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 16 листопада 2005 року це рішення Тячівського
районного суду від 25 липня 2005 року скасовано і позов ОСОБА_6 задоволено ,
визнано зазначений договір недійсним і повернуто у власність ОСОБА_6 одну
четверту частину домоволодіння АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 помер і відповідачки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 16 серпня 2007 року отримали
свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом відповідно на 316
та 116 спірного нерухомого майна відповідно.

Однак в подальшому ухвалою касаційної
інстанції від 19 листопада 2007 року рішення апеляційного суду Закарпатської
області від 16 листопада 2005 року скасовано , а рішення Тячівського районного
суду від 25 липня 2005 року залишено в силі.

У
відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ,
крім випадків звільнення від доказування. А згідно до ст..ст. 58 , 59 цього
Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

За
змістом ст.. 243 ЦК України ( в редакції 1963 року ) , який діяв на момент
укладення договору дарування квартири між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 від 1 липня 2002
року  , за договором дарування одна
сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність , тобто договір
дарування направлений на безповоротне припинення права власності у дарувальника
і виникнення права власності у обдарованої особи.

Підстави
для недійсності угоди визначені ст..ст. 45-61 цього Кодексу.

Рішенням
Тячівського  районного суду Закарпатської
області від 25 липня 2005 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання даного договору
дарування від 1 липня 2002 року недійсним.

Дане
рішення хоч і було скасоване рішенням Судової колегії судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2005
року і позов ОСОБА_6 було задоволено , однак в подальшому касаційною інстанцією
19 листопада 2007 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16
листопада 2005 року скасовано , а рішення Тячівського районного суду від 25
липня 2005 року залишено в силі , тобто підтверджено правомірність договору
дарування квартири від 1 липня 2002 року та правомірність набуття права на цю
квартиру Тьоткіною і дана обставина в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України повторному
доказуванню не підлягає , так як в даній справі бере участь позивачка ОСОБА_1
щодо якої вказаним судовим рішенням було встановлено цю обставину.

Згідно
до ст. 1216 ЦК України  спадкуванням є
перехід прав і обов'язків ( спадщини) від фізичної особи , яка померла (
спадкодавця ) до інших осіб ( спадкоємців).

А згідно
до ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки ,
що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Спірна
квартира на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку із смертю ОСОБА_6
не належала спадкодавцеві , так як була відчужена за дійсним договором
дарування від 1 липня 2002 року ОСОБА_1 , а тому не могла входити до складу
спадщини і відповідно відповідачі не мали право на її спадкування.

У
відповідності до ст.. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду , якщо буде встановлено , що особа , якій
воно видане , не мала права на спадкування , а також в інших випадках ,
встановлених законом.

Доводи
представника відповідачів про те , що ОСОБА_6 при житті зробив заповіт і
спадкоємці в установленому порядку вступили в управління спадковим майном ,
оформили своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину
та що сам по собі факт скасування рішення апеляційного суду Закарпатської
області від 16 листопада 2005 року не є підставою для скасування свідоцтв про
право на спадщину , суд вважає безпідставними , оскільки спірне нерухоме майно
було повернуто у власність спадкодавця ОСОБА_6 виключно на підставі рішення
апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2005 року , яке в
подальшому було скасоване.

Крім
цього , згідно до ст. 129 Конституції України гарантується забезпечення
касаційного оскарження рішення суду , крім випадків , встановлених законом.

Враховуючи
наведене , суд вважає , що вимоги позивачки є підставними , в судовому
засіданні доведені і підлягають до задоволення.

Судові
витрати слід покласти на відповідачів.

Керуючись
ст..ст. 3 , 10 , 11 , 58-61 , 209 , 213-215 ЦПК України , ст. 129 Конституції
України , ст. 243 ЦК України ( в редакції 1963 року ) , ст.ст. 1216 , 1218 ,
1301 ЦК України , суд,

Р  І
Ш  И  В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом , видане ОСОБА_4 16 серпня 2007 року державним
нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 3-2012
на 116 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за заповітом , видане ОСОБА_3 16 серпня 2007 року державним
нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 3-2013
на 316 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1  36 гривень сплаченого судового
збору , 7 гривень 50 копійок сплачених витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільної справи та 150 гривень сплачених витрат за надання
правової допомоги.

Стягнути
ОСОБА_3на користь ОСОБА_1  108 гривень
сплаченого судового збору , 22 гривні 50 копійок сплачених витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи та 450 гривень
сплачених витрат за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд шляхом
подання заяви про його апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його
проголошення , з наступним поданням апеляційної скарги протягом 20 днів.

Головуючий:
М.М.Розман