Справа № 2-17/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

10 квітня
2008 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі

в складі головуючого судді- Рябішина А.О.

при секретарях- Луговій Є.В. , Власовій Н.О.

з участю адвокатів- ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Полтава

справу за позовом ОСОБА_3 до Кротенківської сільської
ради Полтавського  району , Полтавської
РДА , ОСОБА_4  про визнання права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно , зобов”язання не чинити
перешкод  у користуванні  земельною ділянкою , зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Кротенківської сільської ради Полтавського району , відділу
земельних ресурсів Полтавського району про визнання недійсним державного акту
на земельну ділянку на ім”я ОСОБА_3 та знесення самочинно збудованої споруди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3
звернулась до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності на
самочинно прибудовану до жилого будинку літ.»А-1» за адресою АДРЕСА_1,  жилу кімнату 1-6 площею 8.5 кв.м. , сарай
літ.»Г-1» та зобов»язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні її земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 і дотримуватись межі , яка визначена у державних актах на
право власності на земельні ділянки , що перебувають у власності.

Позовні вимоги
обгрунтовуються тим , що вона самочинно прибудувала до своєї частини жилого
будинку кімнату 1-6 площею 8.5 кв.м. і збудувала сарай літ.»Г-1» розміром 3.2 х
2.7 м.. Згідно архітектурно-будівельного висновку КП БТІ та містобудування
Полтавського району будинок можливо визнати придатним для постійного проживання
з технічними показниками , вказаними в технічному паспорті. Вважає , що хоча
будівля і розташована від земельної ділянки ОСОБА_4 з порушенням норми  але ніяким чином не порушує її права.

В частині
зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою позовні
вимоги обґрунтовуються тим , що ОСОБА_4
заважає їй користуватися земельною ділянкою згідно державних актів і не
визнає межу , визначену в них.

ОСОБА_4
звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , Кротенківської сільської
ради Полтавського району , Полтавського
районного відділу земельних ресурсів в якому просить визнати недійсним
Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 681146 виданий
на ім»я ОСОБА_3 від 26.09.2006 року та скасувати його , зобов»язати ОСОБА_3
знести самочинно збудовані споруди  та
стягнути з неї 1500 грн. заподіяної моральної шкоди і судові витрати.

Позовні вимоги
обґрунтовуються тим , що виданий державний акт не містить її згоду (підпису) ,
на визначення межі її земельної ділянки , а отже є недійсним і підлягає
скасуванню. Споруди підлягають знесенню оскільки не відповідають нормам
забудови , негативно впливають на дотримання екологічних правил , а також на
стан її здоров»я та членів її сім»ї. Крім того такий стан речей  спричиняє їй та членам її сім»ї моральну
шкоду . Вона не може спокійно працювати , зустрічатися з клієнтами та
партнерами по підприємницькій діяльності , що шкодить її матеріальному забезпеченню.

В судовому
засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала , просила задовольнити і дала
свідчення аналогічні тим , що викладені в позовній заяві. В задоволенні
зустрічних позовних вимог просила відмовити за безпідставністю.

ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала і просила відмовити в їх
задоволенні . Свої зустрічні позовні вимоги підтримала , просила задовольнити і
дала свідчення аналогічні тим , що викладені у позовній заяві.

Представники
Кротенківської сільської ради , Полтавської РДА , відділу земельних ресурсів та
третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з»явились надавши суду заяви в яких
просили слухати справу без їх участі.

Заслухавши
пояснення сторін , міркування адвокатів , вивчивши матеріали справи , суд приходить
до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню , а в
задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити за недоведеністю з
наступних підстав:

Відповідно до
частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків
, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1
статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах
заявлених ними вимог  і на підставі
доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Звертаючись до
суду з позовом про визнання права власності на самочинно вчинену прибудову до
жилого будинку позивачка як на підставу його задоволення посилається на
архітектурно-будівельний висновок КП БТІ та містобудування Полтавського району
і ту обставину , що вказані приміщення не порушують права ОСОБА_4 у
користуванні земельною ділянкою. ОСОБА_4 звертаючись до суду в цій частині із
зустрічним позовом про знесення самочинно побудованих приміщень посилається на
те , що вони не відповідають нормам забудови.

Проте суд вважає
, що вимоги ОСОБА_4 не грунтуються на вимогах закону і суперечать фактичним
обставинам по справі , в той час як вимоги ОСОБА_3 підтверджені належними
доказами.

Як вбачається із
архітектурно-будівельного висновку КП БТІ та містобудування Полтавського  району та висновку експерта , що був
отриманий під час судового розгляду ,
спірні будівлі можливо визнати придатними , але вони розташовані на
земельній ділянці з порушенням відстані до межі та протипожежних норм.

Відповідно до
частини 3 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме
майно може бути за рішенням суду визнане за особою , яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці , що не була їй відведена для цієї мети , за
умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Відповідно до
частини 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту , що
суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб , істотного
порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу  державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити рішення , яким зобов»язати особу , яка
здійснила (здійснює) будівництво , провести відповідну перебудову.

Якщо проведення
такої перебудови є неможливим або особа , яка здійснила  (здійснює) будівництво , відмовляється від її
проведення , таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок
особи , яка здійснила (здійснює) будівництво.

Отже виходячи із
змісту зазначених норм підставою для знесення самочинного будівництва є:
істотне відхилення від проекту , що суперечить суспільним інтересам або порушує
права інших осіб , істотне порушення будівельних норм і правил.

Проте
архітектурно-будівельний висновок та висновок експерта не містять висновків про
саме істотне відхилення від проекту і порушення будівельних норм і правил.
Самою ОСОБА_4 не було надано суду жодного переконливого доказу , що
розташування будівлі негативно впливає на дотримання екологічних правил та на
стан здоров»я її та членів її сім»ї.

Крім того
відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва
та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на
вказані споруди суд виходить із положень знову ж таки частини 7 статті 376 ЦК
України згідно якої суб»єктом звернення до суду із позовом про знесення
самочинного будівництва є орган державної влади або орган місцевого
самоврядування. Між тим жодний із зазначених органів із таким позовом до суду
не звертався. Сама ОСОБА_4 не є суб»єктом такого звернення в розумінні статті
376 частині 7 ЦК України.

Звертаючись до
суду з позовом про визнання недійсним Державного акта на землю виданого на ім»я
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як на підставу його задоволення посилається на те , що вона
не узгоджувала меж земельної ділянки.

Між тим ці її
посилання не є такими , що впливають на правомірність володіння земельною
ділянкою ОСОБА_3 і відповідно самою ОСОБА_4

Як вбачається із
матеріалів справи Державний Акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3
був виданий 26.09.2006 року , а ОСОБА_4 22.12.2005 року тобто значно раніше.
Під час оформлення технічної документації для отримання Державного акта на своє
ім»я ОСОБА_4 погоджувалась із розташуванням межі про , що свідчить вже сам по
собі факт її користування земельною ділянкою на протязі тривалого часу. Схема ,
що додається до Державного акта на ім»я ОСОБА_3 повністю співпадає із схемою ,
що додається до Державного акта на ім»я ОСОБА_4. За таких обставин , враховуючи
, що ОСОБА_4 першою був отриманий Державний акт на право приватної власності на
землю і відповідна була погоджена межа між нею та ОСОБА_3 , відсутність
походження ОСОБА_4 (підпису) не тягне за собою правових наслідків які були б
підставою для визнання недійсним Державного акта на ім»я ОСОБА_3.

У зв»язку із
відмовою в задоволенню позову ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акта та
про знесення самочинного будівництва   ,
не підлягають задоволенню відповідно і вимоги щодо стягнення моральної шкоди у
зв»язку з їх недоведеністю.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою суд вважає  , що нею
не наведено суду жодної обставини яка б свідчила про наявність з боку ОСОБА_4
таких перешкод. Як вбачається з матеріалів справи , пояснень ОСОБА_3 , паркан
між ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був збудований саме ОСОБА_3. Ніяких дій по
спробі перенести паркан з боку ОСОБА_4 вчинено не було . Сам по собі факт
непогодження з розташуванням межі ніяким чином не свідчить про наявність
перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Керуючись
ст..ст.10.11.60.208-215 ЦПК України , ст..ст.373,375,376,386,391,393 ЦК України
, ст..ст.152,158 ЗК України , суд,-

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_3 право власності на самочинно прибудовану до жилого будинку літ.»А-1» за
адресою АДРЕСА_1:  жилу кімнату 1-6
площею 8.5 кв.м. та сарай літ.»Г-1».

В задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою
відмовити за недоведеністю.

В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити за недоведеністю.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський
районний суд на протязі 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі заяви про
намір оскарження та подачі на протязі 20 днів з моменту подачі заяви
апеляційної скарги.

Суддя:

Підпис:/вірно/