У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

8 квітня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Барсукової В.М.,-

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о
в и л а:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним
позовом посилаючись на те, що 28 вересня 2001 року між позивачкою та
відповідачем був укладений договір позики на суму 49 560 грн. Відповідач
зобов'язувався повернути борг до 2004 року. У період з 2001 року по 2004 рік
ОСОБА_2 виплатив частину боргу в сумі 32 577 грн., а решту відмовляється
повертати. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги
та стягнути з відповідача борг в сумі 16 983 грн. та моральну шкоду в розмірі 2
000 грн. В процесі розгляду справи ОСОБА_1 доповнила позовні вимоги та просила
стягнути з ОСОБА_2 основний борг в сумі 13 231 грн., за невиконання умов
договору в розмірі 7 150 грн. 80 коп., 3 %
від суми позики в розмірі 5 219 грн. 68 коп., інфляцію у розмірі 9 600
грн. 40 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до  ОСОБА_1 про визнання договору позики
недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що у 1997 році він уклав з
ОСОБА_1 договір позики на суму 11 566 грн. 23 коп. Цей договір був укладений в
усній формі. У 2001 році він уклав з відповідачкою другий договір позики, за
яким ОСОБА_1 передала йому 5 999 грн. 95 коп. В обґрунтування цієї угоди
відповідачка ОСОБА_1 склала акт звірення взаємних розрахунків у якому
відображалося повернення коштів. За усною домовленістю із ОСОБА_1, по угоді
укладеній у 1997 році, ОСОБА_2 зобов'язаний був повернути борг у 2001 році,
однак у зв'язку з важким матеріальним становищем не зміг його повернути вчасно,
а тому погодився підписати договір позики на суму 49 560 грн. В цю суму ОСОБА_1
включила суму заборгованості з урахуванням 3 % річних.

Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 21 червня
2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької області від
3 вересня 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 21 683 грн. 89 коп. В
іншій частині позову відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення та ухвалити рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Доводи скарг висновків суду не спростовують. Підстав для їх скасування
не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 21
червня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 вересня
2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

В.М. Барсукова