Справа № 2-396
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 липня  2008 р.

Камінь-Каширський районний
суд Волинської області

в
складі: головуючого - судді Борсука П.П.

при
секретарі - Антонюк Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Камені-Каширському
справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання рішення недійсним, права власності на 1/3 частину квартири,
усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Особи, які беруть участь у справі: позивачка - ОСОБА_1,

відповідачі - Камінь-Каширська міська рада та її представник Заїка Сергій
Вікторович, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду
із позовом в якому зазначає, що від дня народження вона  з
батьками  проживала  в
квартирі  АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу між її
батьками з березня місяця 1994 року батько з братами ОСОБА_4 і ОСОБА_5
переїхали на постійне проживання в квартиру АДРЕСА_2.

У зв'язку з навчанням з 01
вересня 1994 року виписалася з місця проживання, а після закінчення в 2000 році
переїхала проживати в квартиру мами, де з 30 січня 2001 року була прописана.

У вересні 2002 року після
укладення шлюбу з чоловіком проживали у квартирі АДРЕСА_1.

Через непорозуміння між
чоловіком і мамою змушена була змінити місце проживання, однак періодично
навідувалась на квартиру, оскільки там знаходились її речі.

В 2007 році мама поміняла
вхідні двері та позбавила її можливості користуватися квартирою.

Влітку 2007 року коли мала
намір приватизувати квартиру, вона дізналася, що 21 березня 1994 року її чомусь
виписали зі спірної квартири та міська рада передала у власність її мамі.

Вважає, що відповідачі
порушили її право на приватизацію житла.

Просить визнати її факт
постійного проживання в квартирі АДРЕСА_1 станом на 19 квітня 1994 року.

Визнати частково недійсним
рішення Камінь-Каширської міської ради
№ 209/а від 19 квітня 1994 року
про  передачу у  власність
даної  квартири  ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на
1/3 частину цієї квартири.

В судовому засіданні
позивачка позовні вимоги збільшила та суду пояснила, що на час приватизації
спірної квартири вона проживала в ній. У зв'язку з навчанням в період з 01
вересня 1994 року по червень 2000 року змінила місце проживання. В 2001 році з
дозволу відповідачки була прописана в спірній квартирі, а після одруження в
2002 році почала проживати в ній. У зв'язку з сімейними обставинами змушена
була залишити попереднє місце проживання. Вважає, що відповідачі порушили її
право на приватизацію житла, та позбавили її права користуватися житлом.

Просить встановити, що на час
приватизації спірної квартири вона проживала в ній, визнати рішення про
передачу у власність квартири недійсним, визнати право власності на 1/3 частину
спірної квартири та не чинити перешкоди у її користуванні.

Представник Камінь-Каширської
міської ради позов не визнав та суду пояснив, що на час передачі у власність
спірної квартири ОСОБА_2, позивачка була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2, а
тому права останньої порушені не були. Просить в позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не
визнала та суду пояснила, що позивачка на час передачі їй у власність спірної
квартири була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2, оскільки як член сім'ї ОСОБА_6
отримала житлове приміщення. В 2001 році з її дозволу була прописана в спірній
квартирі. Після одруження у вересні 2002 року в спірній квартирі проживала  протягом
однієї неділі, після чого перейшла проживати до чоловіка. Вона не
заперечує, щоб позивачка із сином проживала
у квартирі на вулиці Чкалова. Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнав та не заперечує проти проживання позивачки у квартирі на вул. Чкалова.
Просить в позові відмовити.

Позов до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на
підставі рішення міськвиконкому від 19 листопада 1993 року № 482 ОСОБА_6 03
лютого 1994 року видано ордер на жиле приміщення, що знаходиться АДРЕСА_2. В
склад сім'ї на отримання житла включена як дочка ОСОБА_7, позивачка у справі.

Як вбачається з карточки
прописки ОСОБА_6 (а.с.8), він разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7 27 березня
1994 року виписаний з спірної квартири.

Рішенням № 209 від 19 квітня
1994 року Камінь-Каширська міська рада передала безоплатно у власність квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_2

В силу ч. 2 ст. 8 Закону
України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача
займаних квартир(будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову
власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають в даній квартирі (будинку)  в
тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Суд вважає, що право
позивачки при передачі ОСОБА_2 у приватну власність спірної квартири порушені
не були, оскільки перша на час приватизації не була зареєстрована в ній, та як
член сім'ї ОСОБА_6 отримала житлове приміщення АДРЕСА_2.

Суд вважає, що підстав для
скасування рішення міської ради відсутні.

Відповідно до п. 9 постанови
№ 2 Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985
року вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які
вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок
при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода всіх членів сім'ї наймача, чи
прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним
місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, Тривалість
часу їх проживання, чи не обумовлювався з ним певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15
постанови від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі
не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за
особою яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Судом встановлено, і це не заперечують сторони, позивачка в 2001 році була
зареєстрована в спірному приміщенні зі згоди ОСОБА_2, після закінчення навчання
в 2000 році, ОСОБА_1 проживала в квартирі на вул. Чкалова. Одружившись у
вересні 2002 року в спірній квартирі проживала не більше одного місяця, після
цього змінила місце проживання перейшовши проживати до чоловіка і з цього часу
у спірному приміщенні не проживала.

Крім  того
допитані  в  судовому
засіданні  як  свідки
ОСОБА_6,  ОСОБА_8, ОСОБА_9
наймачі  жилого  приміщення, що  знаходиться
на  вул. Чкалова та відповідачі у
справі не заперечують проти проживання позивачки і її дитини разом з ними.

Всі ці обставини дають
підстави вважати, що перешкоди в користуванні житлом, яке належить позивачці
відсутні, як і відсутні правові підстави користуванням житловим приміщенням на
яке вона претендує.

З часу залишення позивачкою
місця проживання минуло більш як три роки. Питання про поновлення пропущеного
строку позовної давності остання не ставить, доказів з цього приводу суду не
надала.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,
209, 212-215 ЦПК України, Законом України "Про приватизацію державного
житлового фонду", суд,

в
и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 про порушення
права на приватизацію житла та усунення перешкод в користуванні житлом
відмовити.

Рішення може бути оскаржене
до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області
через Камінь-Каширський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня
його проголошення заяв про апеляційне оскарження та наступної подачі після
цього протягом двадцяти днів
апеляційних скарг, або в порядку ст. 295 ч.4   ЦПК України.

Головуючий - підпис

Оригіналу відповідає

Суддя Камінь-Каширського

районного суду                                                           П.П.
Борсук