У х в а л а

і м е н е м    у к р а
ї н и

1 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого   Патрюка М.В.,

суддів:            Лященко Н.П.,                                              Прокопчука
Ю.В.,

Перепічая В.С.,                                            Пшонки
М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання  батьківства, виключення запису про батька з
актового запису про народження, звільнення від сплати аліментів та стягнення
аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
оспорював своє батьківство відносно ОСОБА_3, 1992 року народження, та ОСОБА_4,
1994 року народження. Просив виключити з актів
запису про їхні народження відомості про нього як батька, звільнити його
від сплати аліментів на їхнє утримання та утримання сина ОСОБА_5, 1989 року
народження, який фактично проживає з ним; стягнути з відповідачки на утримання
сина аліменти.

Позивач посилався на те, що з 21 травня 1983 року перебуває в
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_7,              ІНФОРМАЦІЯ_1народження, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2народження. У 1992 році він був засуджений та відбував покарання з
29 листопада 1992 року до    18 листопада
1994 року у ВТК посиленого режиму в м. Кривому Розі, у подальшому відбував
покарання в ЯА 310/8 Запорізької області,
а в 1996 році був звільнений. Після звільнення з місць позбавлення волі
працював у радгоспі “Першотравневий”. За місцем роботи надійшов виконавчий лист
про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів у розмірі 1/2 частини
його заробітку на утримання дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_5, а також доньок ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, відносно яких він заперечує своє батьківство, оскільки останні
народилися під час відбування ним покарання в місцях позбавлення волі.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15
січня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2007
року рішення районного суду скасовано в частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства відносно                ОСОБА_4 та про звільнення від
сплати аліментів на її утримання. Визнано, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_4, 23
листопада 1994 року народження, та виключено з актового запису про її народження
відомості про нього як батька. Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів,
присуджених на утримання ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду  апеляційної інстанції в частині задоволення
вимог ОСОБА_1 і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності), які мають значення
для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин; тощо.

Апеляційний суд розглянув справу з порушенням цих норм.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства
відносно ОСОБА_3 та про звільнення від сплати аліментів на її утримання,
апеляційний суд не зважив на пояснення позивача (а.с. 149) про те, що  він протягом 1998-2004 років звертався до
суду з позовом про оспорювання батьківства, але йому було відмовлено і що
підтвердження цьому мають бути в канцелярії.

Суд апеляційної інстанції, поновлюючи строк на звернення з позовом до суду,
виходив із того, що позивач пропустив його з поважної причини, оскільки
знаходився в місцях позбавлення волі, залишивши поза увагою те, що ОСОБА_1
відбував покарання до 1996 року, тобто до того часу, як дізнався в 1997 році
про проведений запис дитини, батьком якої він не є, та що відповідно до ст. 56
Кодексу про шлюб та сім'ю України особа, яка записана як батько дитини в книзі
записів народжень, має право оспорити проведений запис протягом року з часу,
коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Якою нормою Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено
поновлення пропущеного строку апеляційний суд не зазначив, а застосування  ним ст. 136 СК України не можна визнати
обґрунтованим, оскільки цей кодекс не поширюється на правовідносини, що мали
місце до 1 січня 2004 року.

За таких обставин, які свідчать про те, що апеляційним судом неправильно
застосовано процесуальний закон і це призвело до неправильного вирішення
справи, рішення апеляційного суду в частині задоволення вимог ОСОБА_1 підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи
у цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2007 року
в частині задоволення вимог ОСОБА_1 скасувати, а справу у цій частині передати
на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Н.П. Лященко  В.С. Перепічай  Ю.В. Прокопчук  М.П. Пшонка