УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 січня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2003 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що в 2000 році він уклав із відповідачкою усну
угоду про зайняття спільною підприємницькою діяльністю з вирощування
сільськогосподарської продукції (годування свиней) і її реалізації. Для цього
він із дозволу відповідачки та за свої кошти побудував два сараї на присадибній
ділянці її будинку АДРЕСА_1, вартість яких згідно з висновком БТІ становить 8
048 грн. 88 коп., і оплатив роботу будівельників у розмірі 1 800 грн. Крім
того, він поніс витрати на бензин у розмірі 2 000 грн. для спільних поїздок на
базар для реалізації продукції, які вони домовлялися погашати спільно. На
початку жовтня 2002 року ОСОБА_2 відмовилася від співпраці.

Посилаючись на те, що відповідачка відмовляється погасити
його матеріальні витрати на спільну діяльність, позивач із підстав ст. 440 ЦК
України просив задовольнити позов.

У подальшому ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, просив
стягнути на його користь із ОСОБА_2 15 407 грн. 97 коп. матеріальної шкоди, 10
000 грн. моральної шкоди або відшкодувати йому в натурі будівельні матеріали,
витрачені на будівництво сараїв.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Білогірського районного суду Автономної
Республіки Крим від 16 лютого 2005 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
12 липня 2005 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове, яким
позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто на його користь із ОСОБА_2 11 079
грн. 97 коп. матеріальної шкоди та 51 грн. витрат на оплату державного мита; у
задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі відповідачка просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а рішення районного суду залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, апеляційний суд виходив із того, що відповідачка
повинна відшкодувати позивачу витрати на будівництво двох сараїв, які він
збудував на її присадибній ділянці, при цьому в порушення вимог                  ст. ст. 202, 202-1, 203 ЦПК
України (1963 року) не зазначивши правових норм, на підставі яких ним вирішено
спір.

Проте
з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 105 ЦК України (1963 року) господарські і
побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або
належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з
грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого
комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться
громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.
Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і
побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності
громадянина, який провадив самовільне будівництво.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1 самовільно побудував два сараї на присадибній
ділянці будинку АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

Рішенням виконавчого
комітету Зеленогірської сільської ради Білогірського району від 28 лютого 2003
року відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (ОСОБА_2) в узаконенні самовільно
побудованих двох сараїв за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано їх у строк до 1
травня 2003 року за свій рахунок усунути порушення, допущені при будівництві,
шляхом знесення сараїв.

За
таких обставин суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову,  дійшов обґрунтованого висновку про те, що
побудовані сараї не є об'єктами права власності та підлягають знесенню як
самовільно побудовані, правових підстав для задоволення позову немає.

Безпідставно
скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний
суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Ураховуючи
наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення
суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
12 липня 2005 року скасувати, а рішення Білогірського районного суду Автономної
Республіки Крим від 16 лютого 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка