У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

30 січня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Данчука В.Г.,                                                                       Косенка В.Й.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5,   ОСОБА_6,
ОСОБА_7,   ОСОБА_8, треті особи:
Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Львівської області,
Золочівське міське житлово-комунальне підприємство “Перспектива” про визнання недійсними рішень від 14 листопада 1950 року та від 31 серпня 1994 року, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулись з зазначеним позовом посилаючись на те, що вони є сестрами і
їм на праві приватної власності належить по ј частині будинку АДРЕСА_1. Ці
частини будинку вони успадкували від своєї бабці ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. У другій частині будинку знаходяться 5 квартир. Власниками
квартири № 4 являються відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8. Будинок АДРЕСА_1 був побудований наприкінці 20-х років 20-го століття
прадідом позивачок ОСОБА_9 і прабабою ОСОБА_10 на власній земельній ділянці.
Після смерті прадіда у 1949 році єдиним власником будинку стала прабаба
ОСОБА_10. У будинку продовжували проживати її, тобто прабаби, дочка ОСОБА_11 та
інші особи, які винаймали у ОСОБА_10 житло. Рішенням виконкому Золочівської
міської ради депутатів трудящих від 16 серпня 1950 року “Про взяття на баланс
міськжитлоуправління будинок АДРЕСА_1” було вирішено взяти житловий будинок
АДРЕСА_1 на баланс міськжитлоуправління, з причин того, що громадянка ОСОБА_10
немає документів про право власності на цей будинок і використовує його як не
трудовий дохід. Цим же рішенням виконкому вирішено мешканцям цього будинку
виписати ордери на квартири, а ОСОБА_10, у зв'язку із пристарілістю, та
ОСОБА_11, у зв'язку з інвалідністю, надати квартиру, яка складається з двох
кімнат та однієї кухні безоплатно безстроково. Рішенням цього ж виконкому від
14 листопада 1950 року було відмінено рішення
виконкому від 16 серпня 1950 року і ОСОБА_10 залишено Ѕ  частину будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 232 кв. м.,
а іншу частину будинку площею 234 кв. м. передано на баланс міськжитлоуправління.

У 1965 році ОСОБА_10 померла і Ѕ
частину будинку успадкували її дочки ОСОБА_12 і ОСОБА_11 в рівних частинах.
Після смерті ОСОБА_11 власником усієї Ѕ частини будинку стала ОСОБА_12, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Бабця позивачок ОСОБА_12 ще за життя склала заповіт, а
саме 21 березня 1977 року, відповідно до якого вони, тобто позивачі, стали
єдиними спадкоємцями і на даний час являються власниками Ѕ частини спірного
будинку. Оскільки у їхньої прабабці ОСОБА_10 у 1950 році було незаконно
вилучено половину будинку, тому ця частина будинку повинна бути повернена
позивачкам, як єдиним законним спадкоємцям. Враховуючи, що квартири у вилученій
частині будинку передано іншим особам спочатку у користування, а після
приватизації у власність, тому така приватизація є незаконною і свідоцтва про
право власності інших осіб на квартири у цій частині будинку слід визнати
недійсними. Зокрема, є незаконним рішення виконавчого комітету Золочівської
міської ради № 436 від 31 серпня 1994 року про дозвіл на приватизацію квартири
№ 4 у будинку АДРЕСА_1 і свідоцтво про право власності на цю квартиру видане
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Строк позовної давності
ними пропущено з причин страху перед репресіями та через юридичну
необізнаність. Враховуючи викладене просили задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2007
року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 9
липня 2007 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_1 просять скасувати ухвалені у справі
рішення та ухвалити рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення  судом норм процесуального права.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Доводи скарг висновків суду не спростовують. Підстав для їх скасування
не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                        В.І. Гуменюк

Судді:
В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко