Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 лютого 2008
р.                                                       м.
Лисичанськ

Лисичанський
міський суд Луганської області в складі:

головуючого
судді                                          Фастовця
В.М.,

при
секретарі                                                    Бандуровій В.І.,

з
участю

адвокатів                                                          ОСОБА_6.,
ОСОБА_7.,

представників
3-ї особи                                 Боднарчук Л.І., Логвиненко С.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, 3-і особи - орган опіки і піклування,
приватний нотаріусОСОБА_5, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивачка
звернулася з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила визнати
недійсним укладений відповідачками договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Позов мотивувала тим, що під час продажу квартири відповідачкою ОСОБА_4. - її
донькою, були порушені особисті та майнові права онуки позивачки - малолітньої
ОСОБА_2., яку відповідачка зняла з реєстрації за вказаною адресою. Сама позивачка
у 2004 році встановила опіку над малолітньою, своєї згоди на виписку та
укладення спірного договору не давала. Вважає також, що нотаріус незаконно
посвідчила правочин с квартирою, в якій була зареєстрована малолітня, яку
незаконно виписали за адресою, де немає будинку і тим порушили її права.

У
судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду дала аналогічні викладеним
у позові пояснення. Доповнила, що документи на квартиру та свідоцтво про
народження були у неї, вона доньці їх не давала, але та знала, де лежать
документи. Рішення про встановлення опіки та рішення суду про визнання доньки
безвісно відсутньою до паспортного столу позивачка не носила.

Відповідачка
ОСОБА_3. позов не визнала, суду пояснила, що квартиру придбала за допомогою
агентства нерухомості, з продавцем - ОСОБА_4. розрахувалася, та була присутня у
нотаріуса.

ВідповідачкаОСОБА_4
у судове засідання не з'явилася, просила справу розглянути за її відсутності.

3-я
особа приватний нотаріус ОСОБА_5., вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Під час оформлення договоруОСОБА_4. була присутня, гроші отримала, надані
документи свідчили, що право власності на квартиру є тільки у неї, про визнання
продавця безвісно відсутньою нотаріус нічого не знала, про опіку над ОСОБА_2.
також. Дитина на час укладення договору була знята з реєстрації, тому ніяких
прав на квартиру у неї не було.

Представник
3-ї особи, органу опіки та піклування, Боднарчук Л.І. суду пояснила, що рішення
про встановлення опіки та піклування надсилаються до паспортного столу для
збереження житла за малолітніми та неповнолітніми. Рішенням про опіку такий
обов'язок був встановлений за позивачкою. Дитину не мали права виписувати за
відсутності згоди органу опіки та піклування.

Представник
3-ї особи, органу опіки та піклування, Логвиненко С.В. підтримала пояснення
Боднарчук Л.І.

У судовому
засіданні були досліджені наступні докази: рішення виконкому Лисичанської
міськради №428 від 15.06.04.; свідоцтво про народження ОСОБА_2.; акт
депутатського обстеження матеріально-побутових умов; довідки про належність
нерухомого майна; довідки вуличного голови; довідки ЛКП "Паспортна
служба"; довідки Лисичанського обласного протитуберкульозного диспансеру;
письмові пояснення приватного нотаріуса; договори купівлі-продажу від 19.01.00.
і 22.11.07.; витяги з держреєстрів заборони відчуження та обтяжень; довідка
Київського туберкульозного диспансеру; рішення про визнання ОСОБА_4. безвісно
відсутньою; розписка ОСОБА_4. про отримання грошей.

Вислухавши
пояснення позивачки, відповідачки ОСОБА_3., 3-ї особи ОСОБА_5., представників
3-ї особи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню.

У судовому
засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 січня
2000 року відповідачкаОСОБА_4. отримала у власність квартиру АДРЕСА_1. Рішенням
Лисичанського міського суду від 13 грудня 2004 рокуОСОБА_4. була визнана
безвісно відсутньою, а над її малолітньою донькою рішенням виконавчого комітету
Лисичанської міської ради №428 від 15 червня 2004 року була встановлена опіка,
опікуном призначена позивачка. Вказаним рішенням позивачка була зобов'язана
зберегти майно та житло малолітньої дитини.

На підставі
заяви ОСОБА_4. вона та малолітня ОСОБА_2 15 листопада 2007 року були зняті з
реєстрації за місцем проживання - АДРЕСА_1.

22 листопада
2007 рокуОСОБА_4. уклала з ОСОБА_3. договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Порушень діючого
законодавства та прав малолітньої ОСОБА_2. при укладенні договору не було.

Відмовляючи у
задоволені позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статттею 71 ЦК
України передбачено, що опікун не має права без дозволу органу опіки та
піклування:

1) відмовитися від
майнових прав підопічного;

3) укладати
договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній
реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку,
квартири;

Згідно
до ст.ст.655, 657, 658 ЦК України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір
купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Право продажу
товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених
законом, належить власникові товару.

На
підставі ст.319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.203 ч.6 ЦК України правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Інструкцією
про Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами в України, затвердженою
наказом МЮ №20/5 від 03.03.04. передбачено

61. При
нотаріальному посвідченні договорів про відчуження нерухомого майна, що
підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують
право власності (довірчої власності) на вказане майно, та, у передбачених
законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав
на це майно в осіб, які його відчужують.

62. Право
власності на квартиру, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, одним
з таких документів або їх дублікатів:

нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу;

63. Крім
правовстановлювального документа на нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації,
нотаріус вимагає документи, передбачені наказом Міністерства юстиції України
“Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення
свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках” від 20
вересня 2002 року N 84/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20
вересня 2002 року N 773/7061 (із змінами і доповненнями, унесеними наказом
Міністерства юстиції України від 23 жовтня 2002 року N 92/5.

73. При
посвідченні договору про відчуження квартири, належної дітям, а також особам,
визнаним недієздатними або обмежено дієздатними, нотаріус керується пунктом 40
цієї Інструкції.

40. У разі
укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового
будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування,
нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення
таких договорів (ст.71 Цивільного кодексу України.

Правочини за
малолітніх, які не досягли 14 років, а також від імені фізичних осіб, визнаних
у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки (усиновлювачі) або опікуни.

Як
вбачається з довідок ЛКП "Паспортна служба" (а.с.12,33) на день
укладення спірного договору малолітня ОСОБА_2 втратила право користування
житлом у квартирі, проданій за спірним договором, оскільки була знята з
реєстрації за місцем проживання у ній своєю матір'ю - відповідачкою у справі.

З
договорів купівлі-продажу спірної квартири, витягів держреєстрів (а.с.22-25)
вбачається, що єдиною власницею з моменту придбання квартири та до її продажу
була відповідачкаОСОБА_4., яка скористалася своїм правом на розпорядження
належною їй власністю, що не перебувала в жодному з обмежень.

З
наданих 3-ю собою - приватним нотаріусом доказів (а.с.22-26) вбачається, що
вона посвідчила спірний правочин після отримання усіх передбачених
законодавством документів. Оскільки малолітня ОСОБА_2 на момент укладання та
посвідчення спірного договору не була власницею або співвласницею квартири,
після зняття з реєстрації втратила право користування нею (право сервітуту),
продаж було здійснено не опікуном і не майна, що належало малолітній, згода
органу опіки та піклування на посвідчення оспорюваного правочину не була
потрібна.

Виходячи
з цього майнові права малолітньої ОСОБА_2 на квартиру на момент укладення та
посвідчення спірного договору були відсутні, а тому укладання спірного договору
відбулося без їх порушення. Сама малолітня відповідно до ст.39 ЦК України
мешкає разом з опікуном (а.с.11).

Також,
укладення спірного договору не порушило і передбачені главою 13 СК України
особисті права малолітньої ОСОБА_2..

Суд не приймає до уваги посилання
на порушення з боку приватного нотаріуса, яка не запросила дозвіл органу опіки
та піклування на посвідчення правочину, виходячи з того, що у квартирі була
зареєстрована малолітня дитина, оскільки перевірка підстав та законності зняття
малолітніх осіб з реєстрації за місцем проживання не входить до кола
повноважень нотаріуса і не передбачено діючим законодавством про вчинення
нотаріальних дій.

Також суд не приймає і посилання на
ст.7 ч.4 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", згідно з якою
зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх, які не мають батьків, та
осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за
погодженням з органами опіки і піклування, оскільки зняття з реєстрації місця
проживання малолітньої ОСОБА_2. відбулося за заявою її матері, тоді як
положення наведеної норми направлені на захист осіб, які не мають батьків
взагалі, або за станом здоров'я не спроможні
самостійно захистити свої права та інтереси на випадок зловживання з боку
опікунів або попечителів таких осіб.

Окрім того, правочином
є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та
обов'язків (ст.202 ЦК України). Під час вчинення оспорюваного  правочину малолітня ОСОБА_2 не отримала і не
втратила жодних цивільних прав та обов'язків, жодні з її цивільних прав та
обов'язків не буди змінені.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.39, 71, 202, 203, 319, 655, 657, 658 ЦК
України,  ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області через
Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання такої
заяви.

Суддя: