Апеляційний суд Кіровоградської
_____________________________________________________________________________
Справа № 22 -1384 2008року
Головуюча 1інстанції Ковтун Л.М.
Доповідач   Чорнобривець О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19
серпня 2008 року
Колегія суддів  судової
палати  в цивільних справах апеляційного
суду Кіровоградської області  в
складі:

Головуючої              Кривохижі
В.І.

Суддів                       Черниш Т.В.,
Чорнобривець О.С.

при секретарі           Салабай М.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною
скаргою комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства №9  на
рішення  Ленінського районного
суду Кіровоградської області  від  22 травня 2008 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2008року  комунальне ремонтно-експлуатаційне
підприємство №9 /далі КРЕП/ звернулось в суд з позовом  до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за
надані послуги комунальні послуги по утриманню будинку і прибудинкової
території в сумі 496,34грн., що утворилася з грудня 2006року.

Рішенням Ленінського районного суду
Кіровоградської області  від  22 травня 2008 року  у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив
скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення  позовних вимог, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України,
колегія  суддів вважає, що скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1,
зареєстрований за цією адресою разом із дочкою та онуком/а.с.7/.

Суд, посилаючись на те, що  між позивачем
та відповідачем договір про надання житлово-комунальних послуг не
укладений, а безпосередньо відповідач фактично не  користувався такими послугами у зв'язку з
його не проживанням у зазначений квартирі, дійшов висновку щодо безпідставності
заявлених вимог.

Проте з таким висновком  суду погодитися не можна.

Відповідно по положень ст. 322 ЦК
України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Обов'язок нести витрати, пов'язані з
утриманням належного власнику майна, до яких, зокрема відносяться витрати, що
пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його
властивостей, передбачено Законом України „Про житлово-комунальні послуги”, що
набув чинності з 1 січня 2005року /далі Закон/, Правилами користування
приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992року /із змінами/.

Цими ж нормативно-правовими актами
на позивача, як виконавця послуг, покладено обов'язок щодо надання  житлово-комунальних послуг та  послуг з
утримання будинків і споруд та прибудинкових територій /прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та при будинкової території, обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, вивезення побутових відходів тощо/.

Статтею 19 Закону визначено, що
відносини між учасниками  договірних
відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних
засадах.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.20,
п.3 ч.2 ст.21, ч.3 ст.29 Закону, обов'язок
укладання договору про надання житлово-комунальних послуг  в рівній мірі покладений на учасників цих
відносин, з правом внесення проекту договору кожним з них.

Сторони не заперечували, що жоден з
них з пропозицією  щодо укладення
договору не зверталися.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, між сторонами існують фактичні договірні відносин у сфері
житлово-комунальних послуг.  На ім'я  відповідача відкрито особовий рахунок, на
який  перераховувались кошти за надані
послуги і  тільки з грудня 2006року  платежі не проводилися/а.с.5/, мешканці
квартири, яка  знаходиться у
багатоквартирному будинку,  отримують
надані послуги, зокрема, з прибирання прибудинкової території, вивезення та
утилізація твердих побутових відходів, тощо.

Невиконання  сторонами вимог  Закону щодо приведення укладених раніше
договорів у відповідність із ним, тягне втрату чинності цих договорів     / ст. 1 Розділу VIII/, але не позбавляє сторони
від  обов'язку нести витрати, пов'язані з
утриманням належного власнику майна.

Оскільки матеріалами справи не
спростовується факт  надання  позивачем відповідних послуг  і
понесених ним у зв'язку з цим витрат /платежі/ та  наявність заборгованості по їх оплаті,
колегія суддів  дійшла висновку, що  заборгована
відповідачем сума  підлягає
стягненню на користь позивача.

Доводи відповідача на неякісність
наданих послуг, зокрема, що надавалися не в повному обсязі, не можуть бути
прийняті, оскільки ці питання
вирішуються відповідно до умов договору та положень зазначеного Закону.

З урахуванням наведеного, висновки
суду першої інстанції не відповідають обставинам справи,  тому
рішення є незаконним і  з підстав,
передбачених п.3  ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про   задоволення
позову.

На підставі п.1 ч.3 ст.20, п.3 ч.2
ст.21, ч.3 ст.29 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, ст.322 ЦК
України, керуючись ст.ст.303, 307, п.3 ч.1 ст.309, 313,314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

В
И Р І Ш И Л А:

Рішення Ленінського районного суду
Кіровоградської області  від  22 травня 2008 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1на користь
комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства №9  496,34грн заборгованості з комунальних
послуг, судового збору в  дохід держави
51грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн..

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців.

Головуюча:

Судді: