УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 лютого  2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного
товариства комерційного банку “ПриватБанк” (далі - ЗАТ КБ “ПриватБанк”), третя
особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2006 року
ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до ЗАТ КБ “ПриватБанк” про поновлення на
роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що він працював у відповідача з 12 жовтня 2002
року на різних посадах. Наказом Запорізького регіонального управління ЗАТ КБ
“ПриватБанк” від 2 жовтня 2006 року № 457 його було переведено з посади
керуючого Другого Бердянського відділення на посаду провідного менеджера по
банківському обслуговуванню корпоративних клієнтів Другого Бердянського
відділення. Наказом від 13 листопада 2006 року № 60 він був звільнений з
займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України за втратою довіри.

Наказ про звільнення вважає незаконним та
необґрунтованим, оскільки за цією підставою може бути звільнення у випадку
винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні
цінності, якщо ці дії дають підставу до втрати довіри до нього з боку власника
чи уповноваженого ним органу.

Посилаючись на  вищевикладене,
ОСОБА_1 просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У подальшому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути на його
користь з відповідача 19 455 грн. 12 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від        4
квітня 2007 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
провідного персонального менеджера по персональному банківському обслуговуванню
корпоративних клієнтів Другого Бердянського відділення ЗАТ КБ “ПриватБанк” з 14
листопада 2006 року та стягнуто з ЗАТ КБ “ПриватБанк” на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 листопада 2006 року по 4
квітня 2007 року в розмірі 7 862 грн. 58 коп.

Рішенням апеляційного суду Запорізької
області від 12 червня 2007 року зазначене рішення суду скасовано, ухвалено
нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд виходив із того, що
підстави для задоволення позову відсутні.

Проте погодитись із такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України
крім підстав, передбачених ст. 40 цього
Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним  органу
може бути розірваний також у випадку винних   дій
працівника,  який  безпосередньо
обслуговує грошові або товарні цінності,
якщо  ці  дії
дають  підстави  для втрати
довір'я  до  нього
з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом
Запорізького регіонального управління ЗАТ КБ “ПриватБанк” від 2 жовтня 2006
року № 457 ОСОБА_1 переведено з посади керуючого Другого Бердянського
відділення на посаду провідного менеджера по банківському обслуговуванню
корпоративних клієнтів Другого Бердянського відділення. Наказом від 13
листопада 2006 року № 60 він був звільнений з займаної посади на підставі п. 2
ст. 41 КЗпП України за втратою довіри.

Підставою для звільнення став висновок головного експерта департаменту
безпеки Зуєва В.Г. за результатами розслідування дій при отриманні пластикових
карт. Відповідно до зазначеного висновку порушення нормативних документів банка
під час випуску кредитних пластикових карт послужила «пряма, умисна участь
директора відділення банку ОСОБА_1 та співробітників даного відділення».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлені
відповідачем винні дії ОСОБА_1 скоєно ще під час перебування позивача на посаді
керуючого Другого Бердянського відділення ЗАТ КБ “ПриватБанк”, а звільнення
відбулося з посади провідного менеджера по банківському обслуговуванню
корпоративних клієнтів Другого Бердянського відділення. Доказів про скоєння
позивачем неправомірних дій на посаді провідного менеджера по банківському
обслуговуванню корпоративних клієнтів та безпосереднього обслуговування ним
грошових коштів, товарних або культурних цінностей на цій посаді відповідач
суду не надав.

Отже, постановляючи рішення, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що відповідач незаконно звільнив ОСОБА_1 з
роботи, а тому його позов підлягає задоволенню.

Безпідставно
скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний
суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Ураховуючи
наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення
суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12
червня 2007 року скасувати, а рішення Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 4 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка