Справа №2-286/08
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2008 року Київський ра
йонний суд м. Донецька в склад
і: головуючого - судді Андрєєв
ої О.М. , при секретарі - Дзюбі А.
Л.,
з участю представників КПП
Донецької міської ради «Дон
електроавтотрас» - Лях В.В., Ду
х І.О., представника ОСОБА_2
. - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі су
ду в м. Донецьку справу за позо
вом комунального комерційно
го підприємства Донецької мі
ської ради «Донелектроавтот
ранс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про виселення з наданням інш
ого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач комунальне комерц
ійне підприємство «Донелект
роавтотранс» звернулося до с
уду із позовом про виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_2. та їх не
повнолітньої дочки ОСОБА_4
, 1993 року народження, з кімнат
№№ 306 і 308 в гуртожитку № 2, розташ
ованому за адресою: АДРЕСА_
1 (а.с. 1-3), посилаючись на те, що
ОСОБА_1, працюючи водієм де
по № 1, на підставі ордеру № 025 ві
д 19 березня 1998 року, виданого на
нього та членів його сім'ї - др
ужину ОСОБА_2. та дочку О
СОБА_4 , вселився з зазначени
ми членами своєї сім'ї та до те
перішнього часу проживає в г
уртожитку в зазначених кімна
тах площею 16, 8 та 17, 4 м кв., а в ціло
му займає жилу площу 34, 2 м кв. Ос
кільки згідно типового проек
ту будівля спірного гуртожит
ку розрахована на проживання
286 осіб, а жила площа гуртожитк
у складає 1278, 44 м кв., норма жилої
площі на одну особу, що прожив
ає в гуртожитку, складає 4, 47 м к
в. Таким чином, ОСОБА_1 з чле
нами своєї сім'ї займає більш
встановленої норми 20, 79 м кв. жи
лої площі. На підставі наказу
№ 1350л від 22 липня 1999 року ОСОБА
_1 звільнився з підприємств
а за власним бажанням, і ніхто
з членів його сім'ї на підприє
мстві не працює. Відповідно д
о Положення про гуртожиток №
2 Донецького трамвайно-троле
йбусного управління від 15 січ
ня 1996 року, гуртожиток признач
ений для проживання робочих
та службовців в період робот
и в Донецькому трамвайно-тро
лейбусному управлінні, жила
площа в гуртожитку надається
в порядку черговості, а п.15 Пол
оження передбачає переселен
ня в разі необхідності грома
дян з одного жилого приміщен
ня до іншого за рішенням адмі
ністрації та профспілкового
комітету. Оскільки позивач м
ає гостру потребу в жилих при
міщеннях, на підприємстві іс
нує 671 вакансій, 30 працюючих на
підприємстві є мешканцями ін
ших міст та перебувають у чер
зі на отримання ліжко-місця в
гуртожитку, а норма жилої пло
щі на одного проживаючого в г
уртожитку складає 4, 47 м кв., на с
пільному засіданні адмініст
рації та профспілкового комі
тету ККП ДМР "Донелектроавто
транс" 21 лютого 2007 року було при
йняте рішення про переселенн
я ОСОБА_1 та його сім'ї в кім
нату площею не менше 18 м кв. В зв
'язку з відмовою ОСОБА_1 пе
реселитися до іншої запропон
ованої кімнати позивач з під
став ст. 132 ЖК України просить в
иселити ОСОБА_1, ОСОБА_2
. та їхню неповнолітню дочку
ОСОБА_4 з кімнат №№ 306 і 308 спі
рного гуртожитку до іншого ж
илого приміщення -кімнати № 210
площею 18, 3 м кв., яка розташован
а в тому ж гуртожитку та відпо
відає вимогам ч.2 ст. 114 ЖК Украї
ни.
В жовтні 2007 року позивач звер
нувся до суду з уточненим поз
овом до ОСОБА_1, ОСОБА_2
. про виселення з двох займани
х ними кімнат до іншого жилог
о приміщення (а.с. 107-108), посилаюч
ись на підстави, наведені в пе
рвісній позовній заяві щодо
займання сім'єю ОСОБА_1 на
длишкової жилої площі, яка на
20, 79 м кв. перевищує норму жилої
площі, встановлену для спірн
ого гуртожитку, а також на те,
що ніхто з сім'ї ОСОБА_1 з 1999
року до теперішнього часу в К
КП ДМР "Донелетроавторанс" не
працює, у той час як на підпри
ємстві існує гостра потреба
в ліжко-місцях для власних пр
ацівників. Крім цього, позива
ч посилається також на те, що
ОСОБА_2. грубо порушує Прав
ила проживання в гуртожитку:
захарастила предметами дома
шнього побуту спільну вмивал
ьну кімнату, обладнавши шафу
для зберігання пральної маш
ини-автомату без дозволу

адміністрації гуртожитку;
захарастила спорудженою шаф
ою місце на спільній кухні, вс
тановивши додатковий стіл дл
я зберігання посуду, система
тично виробляє випічку та ви
готовляє в значних розмірах
смажені страви (окорочки, риб
у, овочі), призначену для прода
жу стороннім особам, -нехтуюч
и при цьому правилами пожежн
ої безпеки, оскільки не відкр
иває кватирки, і своїми діями
спричинила матеріальну шкод
у ККП ДМР "Донелектроавтотра
нс", яка полягає в тому, що стін
и та стеля брудні, з налітом са
жі та кіптяви. Крім того, вироб
ляючи випічку в значних розм
ірах, сім'я ОСОБА_1 значно п
ідвищує показання лічильник
ів для всього гуртожитку, у то
й час як оплата поділяється п
орівну на всіх осіб, що прожив
ають в гуртожитку. Крім того,
ОСОБА_2. грубо порушила п.15 П
равил про гуртожиток № 2 Донец
ького трамвайно-тролейбусно
го управління, затверджених
15 січня 1996 року, - провела самові
льне переобладнання та переп
ланування, обладнавши двірни
й проріз між займаними сміжн
ими кімнатами. А тому на підст
аві ст. ст. 4, 37 Закону України "Пр
о власність", ст. ст. 114, 132 ЖК Украї
ни позивач просить виселити
ОСОБА_1, ОСОБА_2. і непов
нолітню ОСОБА_4 з кімнат №
№ 306, 308 спірного гуртожитку до к
імнати № 210 того ж гуртожитку.

В судовому засіданні предс
тавники позивача заявлені по
зовні вимоги підтримали з пі
дстав, зазначених у первісні
й та уточненій позовних заяв
ах. При цьому представник поз
ивача вважає, що сплинення ст
років позовної давності, на я
ке посилаються відповідачі,
місця не мало, оскільки відпо
відачі і в теперішній час про
живають в гуртожитку, а позив
ач просить їх виселити.
Відповідачі ОСОБА_1, О
СОБА_2. та їх представник в су
довому засіданні проти позов
у заперечували, посилаючись
на те, що сім'я ОСОБА_1 займа
є спірні дві кімнати на закон
них підставах в зв'язку з робо
тою ОСОБА_1 в Донецькому т
рамвайно-тролейбусному упра
влінні в період з 1981 по 1999 рік, то
бто більше п'ятнадцяти років
. При цьому ОСОБА_2. є інвалі
дом другої групи, а через це за
діючим законодавством не ма
є можливості оформити опіку
над своїми двома неповнолітн
іми племінниками ОСОБА_5 ,
1989 року народження, та ОСОБА
_6 , 1994 року народження, й відпо
відно не може отримати дозві
л на їх реєстрацію в гуртожит
ку. Але оскільки будинок в с Га
лицинівка Донецької області
знаходиться в аварійному ст
ані, їх батько ОСОБА_7 поме
р, а мати ОСОБА_8 веде амора
льний спосіб життя, ОСОБА_2
. вимушена була забрати своїх
неповнолітніх племінників д
о себе і вважає неможливим за
лишити їх без догляду, допомо
ги та притулку, а тому ці діти
повністю перебувають на утри
манні відповідачів та прожив
ають разом з відповідачами в
спірному гуртожитку. Відпов
ідачі також заперечують, що в
становлені позивачем норми ж
илої площі повинні складати
4, 47 м кв., оскільки відповідно д
о ст. 47 ЖК України норма жилої п
лощі складає 13, 65 м кв. на одного
мешканця. Крім того, згідно ро
зпорядження представника Пр
езидента України № 27 від 20 січн
я 1994 року «Про норму середньої
забезпеченності жилою площе
ю в Донецькій області» встан
овлено норму середньої забез
печенності жилою площею 9, 0 м к
в. на одну особу. Переселення с
ім'ї відповідачів, двоє з яких
є неповнолітніми, а одна - інв
алід другої группи, з двох кім
нат до однієї кімнати удвічі
меншої площі жодним чином не
може відповідати санітарним
нормам для проживання та при
зведе до суттєвого погіршенн
я житлових умов відповідачів
. Крім того, відповідачі зазна
чають, що позивачем пропущен
ий встановлений законом зага
льний трирічний строк позовн
ої давності, оскільки спірне
жиле приміщення в гуртожитк
у було надано відповідачам в
1998 році, відповідач ОСОБА_1
звільнився у 1999 році, а обладн
ання двірного прорізу між дв
ома спірними кімнатами відпо
відачі здійснили під час зас
елення до гуртожитку в 1998 році
за усної згоди тодішнього ке
рівництва підприємства. Акти
комісій про випічку відпові
дачкою ОСОБА_2. страв у зна
чних розмірах були складені
20 лютого 2007 року, тобто наперед
одні дня нарождения покійног
о брата ОСОБА_2. ОСОБА_9
., тобто випічка призначалася
для номінального обіду. Інши
й акт про випічку в значних ро
змірах був складений 6 березн
я 2007 року, тобто у день народжен
ня племінника ОСОБА_2. ОС
ОБА_6 При цьому відповідачк
а ОСОБА_2., заперечуючи пор
ушення пожежної безпеки та п
равил суспільного співжиття
, стверджувала, що через тяжке
матеріальне становище та не
обхідність годувати сім'ю з п
ятьох чоловік вона дійсно ви
мушена не придбавати більшу
частину продуктів харчуванн
я за гроші, і не давати гроші д
ітям для придбання харчів у ш
колі, а власноруч робити для д
ітей багато випічки з муки, як
у отримує за пільгою. Пересел
ення сім'ї ОСОБА_1 з двох кі
мнат до однієї не може змінит
и становища, за якого ОСОБА
_2. вимушена виготовляти на с
пільній кухні гуртожитку стр
ави, щоб прогодувати свою сім
'ю. Оскільки ОСОБА_2. є інвал
ідом другої групи, вона з мето
ю догляду за своєю сім'єю вста
новила пральну машину у вмив
альній кімнаті гуртожитку, т
ому що в жилих кімнатах встан
овити цю машинку неможливо. П
роти цього не заперечували і
нші мешканці гуртожитку. За к
ористування кожним побутови
м приладом, паспорт на який во
ни здають адміністрації гурт
ожитку, відповідачі вносять
плату. Самі відповідачі завж
ди приймають всіх заходів

для дотримання в приміщенн
ях гуртожитку порядку, чисто
ти, з цією метою вони при засел
енні власними силами зробили
ремонт, а під час проживання р
облять поточні дрібні ремонт
и та підтримують сантехнічне
обладнання гуртожитку в нал
ежному стані. Жодних скарг на
них з боку інших мешканців гу
ртожитку немає. Іншого житла
вони не мають. З 1980 року перебу
вають на квартирному обліку
осіб, які потребують покраще
ння житлових умов на пільгов
ій черзі.
Суд, заслухавши показання с
торін, свідків ОСОБА_10, О
СОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12
, ОСОБА_14 дослідивши письм
ові докази, що є в матеріалах с
прави, проаналізувавши надан
і докази, вважає, що позов задо
воленню не підлягає з наступ
них підстав.
Суд встановив, що на підстав
і рішення Донецької міської
ради № 17/1 від 30 березня 1993 року бу
дівля гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1, перебуває у кому
нальній власності територіа
льної громади м. Донецька та у
повному господарському віда
нні комунального підприємст
ва "Донелектроавтотранс", яке
є юридичною особою та правон
аступником державного комун
ального підприємства "Донець
ке трамвайно-тролейбусне упр
авління". Зазначені обставин
и крім показань сторін повні
стю підтверджуються виписко
ю зі Статуту підприємства (а.с
. 6-8), копією свідоцтва про право
власності на нерухоме майно
- спірний гуртожиток (а.с. 10), коп
ією інвентарної картки основ
них засобів, копією інвентар
ізаціонної справи КП "БТІ м. До
нецька", копією типового прое
кту будівлі гуртожитку (а.с. 9, 11
-16, 23-24, 71-72).
Суд встановив, що відповіда
ч ОСОБА_1 та члени його сім
'ї ОСОБА_2. і неповнолітня д
очка ОСОБА_4 вселилися до
двох кімнат №№ 306 і 308 гуртожитк
у за адресою: АДРЕСА_1, у вст
ановленому законом порядку н
а підставі ордеру на зайнятт
я жилої площі в гуртожитку се
рії 025 від 19 березня 1998 року з зв'я
зку з безстроковим трудовим
договором між ККП "Донелетро
автотранс" (раніше - ДТТУ) і О
СОБА_1 Зазначені обставини
повністю підтверджуються по
казаннями сторін, копією орд
еру (а.с. 17), довідкою з місця роб
оти (а.с. 18), довідкою з місця про
живання в гуртожитку в кімна
тах №№ 306, 308 зазначеним складом
сім'ї (а.с. 19).
Суд встановив, що згідно поз
овних заяв (первісної та уточ
неної"), а також пояснень в суд
овому засіданні позивач прос
ить виселити відповідачів зі
спірних кімнат гуртожитку з
підстав ст. 132ЖК України.
Відповідно до ч.1 ст. 132 ЖК Укра
їни сезонні, тимчасові праці
вники і особи, що працювали за
строковим трудовим договоро
м, які припинили роботу, а тако
ж особи, що вчились у навчальн
их закладах і вибули з них, під
лягають виселенню без наданн
я іншого жилого приміщення з
гуртожитку, який їм було нада
но у зв'язку з роботою чи навча
нням.
Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст. 132 ЖК У
країни інших працівників під
приємств, установ, організац
ій, які поселилися в гуртожит
ку в зв'язку з роботою, може бу
ти виселено без надання іншо
го жилого приміщення в разі з
вільнення за власним бажання
м без поважних причин, за пору
шення трудової дисципліни аб
о вчинення злочину. Осіб, які п
рипинили роботу з інших підс
тав, ніж ті, що зазначені в час
тині другій цієї статті, а так
ож осіб, перелічених у статті
125 цього Кодексу, може бути вис
елено лише з наданням їм іншо
го жилого приміщення. Надава
не громадянам у зв'язку з висе
ленням з гуртожитку інше жил
е приміщення має відповідати
вимогам, передбаченим части
ною другою статті 114 цього Код
ексу.
Відповідно до ч.5 ст. 132 ЖК Укра
їни осіб, які проживають у гур
тожитках, виселяються також
у разі знесення будинку або п
ереобладнання будинку (жилог
о приміщення) в нежилий, а'тако
ж якщо будинок (жиле приміщен
ня) загрожує обвалом. При цьом
у виселюваним надається інша
жила площа в гуртожитку або і
нше жиле приміщення.
Відповідно до ч.б ст. 132 ЖК Укр
аїни особи, які відбували пок
арання у виді обмеження волі
або позбавлення волі на певн
ий строк, виселяються із спец
іальних гуртожитків після по
ліпшення їх житлових умов у п
орядку, передбаченому законо
давством, або після звільнен
ня їх жилої площі, тимчасово з
аселеної іншими особами, чи п
ісля проходження відповідно
го курсу лікування. Особам, як
і пройшли курс лікування і не
мають іншої жилої площі, житл
о надається в порядку, передб
аченому цим Кодексом та інши
ми нормативно-правовими акта
ми.
Усі матеріали справи вочев
идь свідчать про відсутність
таких підстав для виселення
відповідачів з гуртожитку, я
кі передбачені ч.1 ст. 132, ч.5 ст. 132 т
а ч.б ст. 132 ЖК України.
Суд встановив, що відповіда
ч ОСОБА_1 безперервно прац
ював в Донецькому травмайно-
тролейбусному управлінні (ни
ні ККП ДМР "Донелектроавтотр
анс") з 8 травня 1985 року по 22 липня
1999 року, коли звільнився за вла
сним бажанням без поважних п
ричин, що повністю підтвердж
ується копією його трудової
книжки (а.с. 52-54), копією наказу пр
о припинення трудового догов
ору (а.с. 69), копією заяви ОСОБА
_1 про звільнення за власним
бажанням (а.с. 70).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 125 ЖК Ук
раїни без надання іншого жил
ого приміщення, зокрема, не мо
же бути виселено осіб, які про
працювали на підприємстві, в
установі, організації, що над
али їм службове жиле приміще
ння, не менш як десять років.

Враховуючи, що ОСОБА_1 пр
опрацював на підприємстві, щ
о надало йому жиле приміщенн
я в спірному гуртожитку, біль
ше десяти років, він міг бути в
иселений з цього жилого прим
іщення з підстав ч.2 ст. 132 ЖК Укр
аїни після його звільнення з
а власним бажанням 22 липня 1999 р
оку з врахуванням положень ч
.3 ст. 132, п.2 ч.1 ст. 125 ЖК України з над
анням іншого жилого приміщен
ня.
Разом з тим, в своїх запереч
еннях проти позову відповіда
чі окрім інших доводів посил
аються й на закінчення строк
у позовної давності щодо зая
вленого позову про їх виселе
ння з підстав ст. 132 ЖК України.

Відповідно до п.6 Прикінцеви
х та перехідних положень ЦК У
країни в редакції 2003 року прав
ила Цивільного кодексу Украї
ни (2003 року) про позовну давніст
ь застосовуються до позовів,
, строк пред'явлення яких, вст
ановлений законодавством, що
діяло раніше, не сплив до набр
ання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 71 ЦК Україн
и в редакції 1963 року загальний
строк для захисту права за по
зовом особи, право якої поруш
ено (позовна давність), встано
влюється в три роки.
Відповідно до ст. 76 ЦК Україн
и в редакції 1963 року перебіг ст
року позовної давності почин
ається з дня виникнення прав
а на позов. Право на позов вини
кає з дня, коли особа дізналас
я або повинна була дізнатися
про порушення свого права.
За таких обставин, враховую
чи, що право на виселення відп
овідачів з кімнат гуртожитку
з наданням іншого жилого при
міщення з підстав ч.ч.2, 3, 4 ст. 132 ЖК
України і з застосуванням ст
. 114 ЖК України виникло у позива
ча з моменту звільнення ОСО
БА_1 з підприємства за власн
им бажанням, тобто з 22 липня 1999 р
оку, суд встановив, що позивач
ем ККП ДМР "Донелектроавтотр
анс" без поважних причин проп
ущений строк звернення до су
ду із позовом про виселення в
ідповідачів з гуртожитку з н
аданням іншого жилого приміщ
ення з зазначених підстав.
При цьому позивач ККП ДМР «Д
онелектроавтотранс» не нада
в суду, і в матеріалах справи в
ідсутні докази, що з часу звіл
ьнення ОСОБА_1 з 22 липня 1999 р
оку та до часу звернення до су
ду з позовом про виселення 23 к
вітня 2007 року існували такі по
важні причини, за яких протяг
ом більше семи років позивач
був позбавлений можливості
звернутися до суду з позовом
про виселення-відповідачів
з жилого приміщення в гуртож
итку з підстав ст. ст. 132, 114 ЖК Укр
аїни.
В зв'язку з викладеним, врах
овуючи також наявність заяви
ОСОБА_1 про застосування
позовної давності (а.с. 64), вимог
и ККП ДМР «Донелектроавторан
с» про виселення відповідачі
в з займаних жилих приміщень
в гуртожитку з наданням іншо
го жилого приміщення з підст
ав ст. 132 ЖК України із застосув
анням ст. 114 ЖК України задовол
енню не підлягають внаслідок
пропущення позивачем встано
вленого ст. 71 ЦК України 1963 року
трирічного строку звернення
до суду із зазначеними вимог
ами.
Суд встановив, що відсутні і
нші підстави, передбачені ст
. 132 ЖК України або ст. 114 ЖК Украї
ни, за яких відповідачі могли
б бути виселеними з займаног
о жилого приміщення в гуртож
итку.
Посилання позивача на ст. ст
. 4, 37 Закону України "Про власні
сть" суд не може прийняти до ув
аги, оскільки Закон України "П
ро власність" втратив чинніс
ть на підставі Закону Україн
и "Про внесення змін та визнан
ня такими, що втратили чинніс
ть, деяких законодавчих акті
в України у зв'язку з прийнятт
ям Цивільного кодексу Україн
и» від 27 квітня 2007 року.
При цьому судом встановлен
о, що незважаючи на роз'ясненн
я представникам позивача ККП
ДМР «Донелектроавтотранс» ї
х прав та обов'язків, передбач
ених ст. ст. Ю, 11, 60 ЦПК України, по
зивач наполягав на виселенні
відповідачів саме з підстав
ст. ст. 114, 132 ЖК України, що підтве
рджується змістом позовних з
аяв та виступами представник
ів позивача в судовому засід
анні, а виходячи з положень ч.1
ст. 11 ЦПК України суд вважає не
можливим вийти за межі заявл
ених позовних вимог та при ви
рішенні питання про виселенн
я відповідачів застосувати і
нші норми права, крім тих, на я
ких наполягав позивач.
Разом з тим, позивач, вимага
ючи виселення відповідачів н
а підставі ст. ст. 114, 132 ЖК Україн
и, наводив й інші доводи, що не
мають відношення до ст. 132 ЖК Ук
раїни та ст. 114 ЖК України, тому
суд вважає необхідним дати ц
им доводам належну оцінку.
Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК Укра
їни ніхто не може бути виселе
ний із займаного жилого прим
іщення або обмежений у праві
користування жилим приміщен
ням інакше як з підстав і в пор
ядку, передбачених законом.

Доводи позивача про те, що в
ідповідачі підлягають висел
енню з займаного жилого прим
іщення в зв'язку з тим, що вони
сім'єю з трьох осіб займають ж
илу площу 34, 2 м кв., у той час

як норма жилої площі на одно
го мешканця спірного гуртожи
тку складає 4, 47 м кв.; доводи про
те, що відповідачі мають бути
виселені з займаного житла, о
скільки підприємство ККП ДМР
«Донелектроавтотранс» має г
остру потребу в ліжко-місцях
в гуртожитку для надання теп
ерішнім працівникам підприє
мства, не засновані на жодном
у законі, а тому не можуть бути
прийнятими судом до уваги.
В уточненій позовній заяві
позивач на обгрунтування ви
мог про виселення відповідач
ів зазначав, що ОСОБА_1 при
пускаються порушень пожежно
ї безпеки, оскільки не відкри
вають кватирки під час вигот
овлення іжі, порушують прави
ла співжиття в гуртожитку, ос
кільки захаращили шафами при
міщення, що знаходяться в спі
льному користуванні, спричин
или матеріальну шкоду позива
чеві, яка полягає у тому, що ст
еля та стіни в цих приміщення
х брудні, а також тому, що відп
овідачі обладнали двірний пр
оріз між своїми двома кімнат
ами.
Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК Укра
їни якщо наймач, члени його сі
м'ї або інші особи, які прожива
ють разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле прим
іщення, або використовують й
ого не за призначенням, або си
стематичним порушенням прав
ил соціалістичного співжитт
я роблять неможливим для інш
их проживання з ними в одній к
вартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громад
ського впливу виявились безр
езультатними, виселення винн
их на вимогу наймодавця або і
нших заінтересованих осіб пр
овадиться без надання іншого
жилого приміщення.
А відповідно до п.17 постанов
и Пленуму Верховного Суду Ук
раїни «Про деякі питання, що в
иникли в практиці застосуван
ня судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12 квітня 1985 року
, з наступними змінами та допо
вненнями, при вирішенні спра
в про виселення на підставі с
т. 116 ЖК осіб, які систематично п
орушують правила співжиття і
роблять неможливим для інши
х проживання з ними в одній кв
артирі або будинку, слід вихо
дити з того, що при триваючій а
нтигромадській поведінці ви
селення винного може статися
і при повторному порушенні, я
кщо раніше вжиті заходи попе
редження або громадського вп
ливу не дали позитивних резу
льтатів. Маються на увазі, зок
рема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прок
урорами, органами внутрішніх
справ, адміністративними ко
місіями виконкомів, а також з
аходи громадського впливу, в
житі на зборах жильців будин
ку чи членів ЖБК, трудових кол
ективів, товариськими судами
й іншими громадськими орган
ізаціями за місцем роботи аб
о проживання відповідача
Аналізуючи обставини спра
ви, суд вважає такими, що заслу
говують на увагу, доводи відп
овідачів про те, що встановле
ння ними у вмивальній кімнат
і гуртожитку пральної машини
, встановлення на кухні гурто
житку шафи та столу для посуд
у, а також виготовлення відпо
відачкою ОСОБА_2. випічки
в значних розмірах жодним чи
ном не є порушенням правил сп
івжиття і не робить неможлив
им для інших проживання з ним
и в одному будинку. Жоден з доп
итаних в суді свідків не підт
вердив той факт, що відповіда
чі якимись діями систематичн
о руйнують чи псують жиле при
міщення, або використовують
його не за призначенням, або с
истематичним порушенням пра
вил співжиття роблять неможл
ивим для інших проживання з н
ими в одному будинку. Навпаки
, допитані в суді свідки ОСО
БА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13,
ОСОБА_12 характеризували ві
дповідачів виключно позитив
но та стверджували, що ОСОБ
А_1 докладають багато зусил
ь для підтримання порядку в с
пірному гуртожитку, робили в
ньому ремонт власними силам
и, в тому числі встановлювали
вікна, сантехнічні прилади, с
телили лінолеум, клеіли шпал
ери, а на встановлення пральн
ої машини отримали згоду інш
их мешканців гуртожитку, що т
акож підтверджується актом,
складеним мешканцями гуртож
итку 10 січня 2007 року (а.с. 164).
Суд вважає заслуговуючими
на увагу доводи ОСОБА_2. пр
о те, що у дні складення актів
про випічку іжі в значних роз
мірах від 6 березня 2007 року (а.с. 6
6) та від 20 лютого 2007 року (а.с. 67) вон
а виготовляла страви для від
мічання визначних подій їхнь
ої сім'ї, що підтверджується в
ідповідними документами про
дні нароження брата ОСОБА_
2. ОСОБА_9. 21 лютого (а.с. 160) та
її племінника ОСОБА_6 6 бер
езня (а.с. 46).
Суд також вважає важлими та
обгрунтованими доводи ОСО
БА_2. про те, що вона не може ві
дмовити у притулку та догляд
і своїм двом племінникам ОС
ОБА_6 1994 року народження, та
ОСОБА_5 , 1989 року народження (а
.с. 45, 46), які залишаються без бать
ківської опіки через смерть
їх батька ОСОБА_15 (а.с. 44), амо
ральної поведінки їх матері
ОСОБА_8, яка підтверджуєть
ся актом дослідження від 4 лип
ня 2007 року Галицинівської сіл
ьської ради (а.с. 51), а також пере
бування будинку в с Галицині
вка в аварійному стані (а.с. 50), а
тому сім'я відповідачів ОС
ОБА_1 вимушена була поселит
и дітей до себе, надавати їм до
гляд та матеріальне забезпеч
ення.
З урахуванням зазначених о
бставин, а також того, що ОСО
БА_2. є інвалідом другої груп
и (довідка МСЕК - а.с. 40), страждає
низкою хронічних захворюван
ь, що підтверджується виписк
ою з амбулаторної карти (а.с. 48)
та висновком ВКК від 8 жовтня 2
007 року (а.с. 163), суд вважає такими
, що заслуговують на увагу, дов
оди ОСОБА_2., що вона з метою
організації

побуту змушена була встано
вити пральну машину, шафи для
зберігання посуду, а через ва
жке матеріальне становище не
взмозі придбавати необхідну
кількість продуктів харчува
ння за гроші і змушена систем
атично власноруч виготовлят
и випічку в значних розмірах
для годування своєї сім'ї.
При цьому доводи ОСОБА_2
. про те, що їх сім'я провадить о
плату за користування своїми
побутовими приладами, в тому
числі за користування праль
ною машиною та двома електро
духовками, підтверджуються н
аданою позивачем ККП ДРМ «До
нелектроавторанс» довідкою
про нарахування ОСОБА_1 п
латежів за проживання в гурт
ожитку, з якої виходить, що до
сум нарахування включені й п
латежі за користування елект
роприладами, в тому числі пра
льною машиною-автоматом та д
вома електродуховками (а.с. 109).

Враховуючи викладені обст
авини, суд вважає неможливим
розцінити зазначені дії від
повідачів ОСОБА_1 як такі,
що дають підстави для їх висе
лення з займаного жилого при
міщення.
При цьому суд встановив, що
іншого жилого приміщення від
повідачі не мають, а перебува
ють на квартирному обліку ос
іб, що потребують поліпшення
житлових умов, з 1980 року (а.с. 162).

Проаналізувавши наведені
позивачем доводи та надані н
им докази, суд встановив, що по
зивач не надав суду доказів н
а підтвердження законності т
а обгрунтованості своїх вимо
г.
Відповідно до ч.3 ст. 10, чч.1, 2 ст.
60 ЦПК України кожна сторона п
овинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або зап
еречень, крім випадків, встан
овлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та інши
ми особами, які беруть участь
у справі.
Відповідно до ч.1 ст. П ЦПК Укр
аїни суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверне
нням фізичних чи юридичних о
сіб, поданим відповідно до ць
ого кодексу, в межах заявлени
х ними вимог і на підставі док
азів сторін та інших осіб, як б
еруть участь у справі.
Під час розгляду справи суд
ом були створені всі необхід
ні умови для всебічного та по
вного дослідження обставин с
прави, сторонам, в тому числі п
редставникам позивача, під ч
ас розгляду справи було роз'я
снено їх права та обов'язки, зо
крема положення щодо змагаль
ності процесу та необхідност
і надання доказів на підтвер
дження своїх доводів, сторон
ам, в тому числі позивачу та йо
го представникам, було надан
о всі можливості для заявлен
ия необхідних клопотань та н
адання доказів, що підтвердж
ується матеріалами справи та
протоколом судового засідан
ня.
Разом з тим, представник поз
ивача в судовому засіданні з
аявив, що ніяких інших клопот
ань та доказів позовних вимо
г він не має, та не заперечував
проти закінчення дослідженн
я доказів.
За таких обставин позивач К
КП ДМР «Донелектроавтотранс
» не надав суду достовірних т
а достатніх доказів про пору
шення відповідачами правил п
ожежної безпеки, а надані поз
ивачем акти про здійснення в
ипічки при закритих кватирка
х (а.с. 66, 67) складені співробітни
ками підприємства-позивача,
тобто особами, які знаходять
ся в трудовій залежності від
позивача, у той час як інші до
кази про дійсне вчинення від
повідачами порушень правил п
ожежної безпеки, а також про т
е, що до відповідачів приймал
ися відповідні заходи в зв'яз
ку з такими порушеннями, в мат
еріалах справи відсутні.
Позивач не надав суду жодни
х доказів своїм ствердженням
, що через винну поведінку сам
е відповідачів ОСОБА_1 поз
ивачеві було спричинено якус
ь матеріальну шкоду через на
явність в гуртожитку брудних
стін та стелі, а саме: позивач
не надав доказів того, що з бо
ку ОСОБА_1 мали місце конк
ретні винні дії щодо забрудн
ення приміщень гуртожитку, н
е надав доказів того, що внасл
ідок цього позивачеві спричи
нено конкретну матеріальну ш
коду в конкретному розмірі, і
між цією матеріальною шкодо
ю та винними діями ОСОБА_1
є прямий причинний зв'язок.

З показань сторін судом вст
ановлено, що відповідачі ОС
ОБА_1 дійсно обладнали двір
ній проріз між двома своїми к
імнатами, а як виходить з пока
зань ОСОБА_1 та показань с
відків ОСОБА_11, ОСОБА_12
, цей двірний проріз був обла
днаний під час заселення від
повідачів до гуртожитку в 1998 р
оці. Однак в матеріалах справ
и відсутні будь-які дані про з
астосування до відповідачів
будь-яких заходів запобіган
ня або громадського впливу в
зв'язку з зазначеними діями.

В цілому незважаючи на нада
ну судом можливість, позивач
не надав суду ніяких достові
рних достатніх доказів на об
грунтування того, що відпові
дачі ОСОБА_1 вчиняли систе
матичні дії щодо руйнування
та псування жилого приміщенн
я, або використовували його н
е за призначенням, або систем
атично вчиняли такі порушенн
я правил співжиття, які робля
ть неможливим для інших прож
ивання з ними в одному будинк
у. Позивач не надав суду жодни
х доказів застосування до ві
дповідачів будь-яких заходів
запобігання і громадського
впливу в розумінні п.17 постано
ви Пленуму Верховного Суду У
країни «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосув
ання судами Житлового кодекс
у України» № 2 від 12 квітня 1985 рок
у, а тим більше не надав доказі
в, що після

застосування заходів впли
ву відповідачі знов вчинили
порушення, які передбачені с
т. 116 ЖК України та є підставою д
ля виселення з займаного жил
ого приміщення.
Такими чином, позивач не над
ав суду доказів законності т
а обгрунтованості своїх вимо
г про виселення відповідачів
ОСОБА_1 з займаного ними ж
илого приміщення, в зв'язку з ч
им суд вважає неможливим зад
овольнити заявлений позов.

На підставі викладеного, ч.ч
.1, 3 ст. 47 Конституції України, ч.1
ст. 80 ЦК України в редакції 1963 ро
ку, ст. ст. 9, 125, 132 ЖК України, керую
чись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК Украї
ни, -

ВИРІШИВ:

Комунальному комерційном
у підприємству Донецької міс
ької ради "Донелектроавтотра
нс" в позові до ОСОБА_1, ОС
ОБА_2 про виселення з кімнат
№№ 308, 306 гуртожитку № 2 за адресо
ю: АДРЕСА_1, з наданням іншо
го жилого приміщення відмови
ти.
Заяву про апеляційне оскар
ження рішення може бути пода
но до Апеляційного суду Доне
цької області через Київськи
й районний суд м. Донецька про
тягом десяти днів з дня прого
лошення рішення. Апеляційну
скаргу на рішення може бути п
одано до Апеляційного суду Д
онецької області через Київс
ький районний суд м. Донецька
протягом двадцяти днів післ
я подання заяви про апеляцій
не оскарження. Апеляційну ск
аргу може бути подано без поп
ереднього подання заяви про
апеляційне оскарження протя
гом десяти днів з дня проголо
шення рішення.