Справа №2-1932/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

31 липня
2008 року
Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді
Волкової С.Я.

при секретарі
Луценко К.Ю.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві  цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного казначейства України
про відшкодування вартості квартири за рахунок коштів державного бюджету
України,

в с т а
н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 10.06.2008 р.
звернулася до суду із зазначеними вимогами, які в судовому засіданні її
представник ОСОБА_2 скорегувала і остаточно просила, відшкодувати вартість  квартири ОСОБА_1 за рахунок коштів державного
бюджету України в сумі  242243,25 грн.
Свої вимоги позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві, її представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні обґрунтували тим, що вироком Мелітопольського міського суду
Запорізької області від 21.11.2002 р. була засуджена ОСОБА_3 до п'яти років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. На виконання цього
вироку Державною виконавчою службою Мелітопольського міського управління
юстиції Запорізької області були проведені торги по реалізації  кв.АДРЕСА_1. Ухвалою Верховного Суду України
від 16.03.2004 р. вирок відносно ОСОБА_3 було змінено до трьох років шести
місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, крім житла.
Позивачка - матір ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті 26.08.2004 р. дочки та
у неї є право на отримання відшкодування вартості конфіскованої квартири, що
підтверджено рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області
від 30.05.2006 р. Мелітопольське управління Державного казначейства Головного
управління Державного казначейства у Запорізькій області 30.11.2007 р.
перерахувало ОСОБА_1 14044,25 грн., але за ці кошти неможливо купити квартиру,
ідентичну тій, що була конфіскована.

В судовому засіданні
представник Державного казначейства України Пилипенко О.Г. просила в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити посилаючись на необґрунтованість її вимог.

Встановлено, що в провадженні
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області протягом квітня 2005
р. - травня 2006 р. знаходилась цивільна справа №2-207/2006 за позовом ОСОБА_1
до Мелітопольського відділення Державного казначейства у Запорізькій області
про відшкодування суми вартості квартири. Позивачка ОСОБА_1 пред'явила в суді
позов про відшкодування суми ринкової вартості квартири АДРЕСА_1, яка належала
її дочці ОСОБА_3 і яка була реалізована з прилюдних торгів  8.01.2004 р. за вироком Мелітопольського
міського суду Запорізької області від 21.11.2002 р., у розмірі 45450 грн.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлені ці обставини.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2006 р., яке набрало законної
сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково, на її користь стягнуто з
Мелітопольського відділення Державного казначейства у Запорізькій області
15500,13 грн., або кошти, за які була реалізована  з прилюдних торгів квартира АДРЕСА_1.

При винесенні зазначеного рішення суд
вважав встановленим, що дочка позивачки ОСОБА_3 була засуджена судом 21.11.2002
р. до п'яти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що їй належало.
Ухвалою Верховного Суду України від 16.03.2004 р. вирок було пом'якшено до
трьох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного
майна, крім житла. Виконуючи вирок районного суду, 10.09.2003 р. державним
виконавцем було накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3,
вказана квартира була продана з прилюдних торгів 8.01.2004 р. за 15500,13 грн.,
вказані кошти надійшли до Державного бюджету України. 26.08.2004 р. ОСОБА_3
померла. Позивачка прийняла спадщину після померлої дочки шляхом подання заяви
до державної нотаріальної контори, тому їй, які спадкоємиці після смерті ОСОБА_3
належить право на отримання відшкодування вартості безпідставно отриманого
відповідачем майна, що належало померлій.

ОСОБА_1, звертаючись у червні 2008 р.
із вимогою до Державного казначейства України про відшкодування вартості
квартири за рахунок коштів державного бюджету України,  свої вимоги обґрунтовує тим, що  за отриманні за рішенням суду кошти неможливо
купити квартиру, ідентичну тій, що була конфіскована, тому, враховуючи вартість
двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40,6 кв.м. станом на  червень 2008 р., за вирахуванням вже
отриманого ОСОБА_1 з Державного бюджету України, просить задовольнити позовні
вимоги в сумі  242243,25 грн. Свої вимоги
обґрунтовує ст.1176 ЦК України, п.2 ст.1, п.2 ст.3, ст.5 Закону України “Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”, п.14 Положення про
застосування цього Закону, на підставі яких вона начебто має право на
відшкодування ринкової вартості конфіскованого майна, визначеної на теперішній
час.

При цьому саме ч.2 ст.4 зазначеного
вище Закону та п.14 наведеного Положення передбачено, що вартість квартири
відшкодовується  виходячи з ринкових цін,
що діють на момент звернення громадянина з вимогою про відшкодування шкоди, та
у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від
надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його
власність або у разі згоди на це громадянина.

Так встановлено, що в ході розгляду
справи №2-207/2006 за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського відділення Державного
казначейства у Запорізькій області про відшкодування суми вартості квартири
ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2006
р. прийнято відмову від позову, провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до
Мелітопольського відділення державного комітету Мелітопольської міської ради
про відшкодування суми вартості квартири та зобов'язання надати рівноцінну
квартиру закрито. Разом з тим позивачка, її представник посилаються на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2006 р. у
справа №2-207/2006 за її позовом до Мелітопольського відділення Державного
казначейства у Запорізькій області про відшкодування суми вартості квартири та
на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від
2.07.2007 р. у справі №6-42/2007, якою частково задоволено заяву Головного
управління Державного казначейства України у Запорізькій області про зміну
способу та порядку виконання рішення суду №2-207/2006 від 30.05.2006 р., згідно
яких на користь ОСОБА_1 перераховані Мелітопольським управлінням Державного
казначейства України Головного управління Державного казначейства України у
Запорізькі області кошти у сумі 14044,25 грн., у повному обсязі надходження до
бюджету. Тобто у судовому порядку вже розглянуто спір щодо відшкодування
ринкової вартості конфіскованої квартири.

Суд,
враховуючи викладене, знаходить вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, в судовому
засіданні не доведеними, в їх задоволенні слід відмовити. Крім того, нормами
чинного законодавства не передбачено право позивачки на повторне звернення до
суду про компенсацію вартості втраченого житла на підставі збільшення її
вартості за ринковими показниками протягом наступних років.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,8 Конституції України, ст.1176 ЦК України, ст.ст.1-5 Закону України
“Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”, п.14 Положення про
застосування Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду”, ст.ст.3,4,1,11,60,209,212-215,290 ЦПК України, суд

в и р і
ш и в :

В задоволенні позову  ОСОБА_1 до Державного казначейства України
про відшкодування вартості квартири за рахунок коштів державного бюджету
України  - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через районний суд.          Заяву про апеляційне оскарження
рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ