Справа
№22Ц-2999/2008р.                                                   Головуючий у 1 інстанції Додатко В.Д.
Категорія 01,38,39                                                                 Доповідач у 2 інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 серпня 2008 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого    Приходька К.П.,

суддів               Волохова Л.А., Гуля В.В.,

при секретарі   Рудзінській А.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 червня 2008 року
у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1до газети «Вперед», ОСОБА_2про
захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та
відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

встановила:

у
грудні 2007 року позивачка звернулася до суду із позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що вона під час Великої Вітчизняної війни 1941-1945 р.р з 8
років була партизанка-підпільниця. Багато років вона зносить фізичні, моральні,
матеріальні страждання через жорстокі знущання редакції газети «Вперед» над її
життям і здоров'ям, бо на її сторінках друкується недостовірна інформація про
неї та членів її сім'ї - партизана ОСОБА_3.

Редактор газети принизила її честь
і гідність тим, що в квітні, серпні, вересні 2007 року не надрукувала в газеті
написані неї статті: «Відкритий лист Дмитру Петрушенку», " «Відхрещувались
від минулого - гідно нашого народу», «Викликаю вогонь на себе» , «Подвиг і
кара» чим порушила ст.ст.19,20 Закону України «Про звернення громадян».

На день партизан 22 вересня 2007
року позивачка  не прочитала свою статтю
в газеті «Вперед» - «Подвиг і кара», а прочитала статтю ОСОБА_2 «Народні
месники - проти ненависного ворога», яка містила в собі недостовірну
інформацію.

Так в п. 4 абзаці «а» написано, що
«... хтось з нашого підпілля пустив між станціями Ірпінь та Білічі поїзд під
укіс в грудні 1942 року»; «На початку 1943 року в підпілля наше проник німець
ОСОБА_4і видав підпілля»; «Козинецькі підпільники напали на склад боєприпасів в
Клавдієве в травні 1943 року, а зброю передали в з'єднання генерала Наумова»,
«В червні 1943 року підпільники ОСОБА_3 і ОСОБА_5на станції Клавдієве підірвали
ломобіль. Під час опарації був захоплений у полон ОСОБА_3, а ОСОБА_5
відстрілювався до останнього патрона.

Газета «Вперед» відносно позивачки
та ОСОБА_3 друкує наклепи і образи, чим завдала позивачці моральну шкоду.

Враховуючи наведене позивачка
просить суд підтвердити наявність фактів поширення недостовірних відомостей про
підпілля її дідуся ОСОБА_6, його сина - ОСОБА_3, бо цим заподіяла редакція
газети і автор статті моральну шкоду, посягнувши на пам'ять патріота -
партизана - її дядька і на її честь, гідність, та за завдану моральну шкоду.

Крім того позивачка просила
стягнути з відповідача газети «Вперед» 1 000 гривень на відшкодування  моральної (немайнової) шкоди, а з відповідача
ОСОБА_2 500 гривень  на відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Рішення суду від 18 червня 2008
року у задоволені позовних вимог, відмовлено.

Позивачкою подана апеляційна скарга на рішення суду в
якій вона просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким
задоволити її позовні вимоги посилаючись на те, що рішення суду постановлене з
невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставинам
справи, що мали значення для справи, які суд вважав встановленими та з
порушенням норм матеріально та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним воно
вважається тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обґрунтованим - у разі ухвалення його на основі повно
і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом встановлено, що у 73 випуску
газети «Вперед» від 22 вересня 2007 року відповідачем була надрукована стаття
«Народні месники - проти ненависного ворога» автором якої є відповідач ОСОБА_2

В зазначеній статті ім'я позивачки
не згадувалося, а наводилися історичні факти про партизанський рух в
Бородянському районі.

В статті згадувалося, що в грудні
1942 року на дільниці між станціями Ірпінь та Біличі клавдієвські підпільники
влаштували першу диверсію, замінували Ірницю в результаті чого поїзд пішов під
укіс; на початку 1943 року в клавдієську організацію проник німець -
перукар  «Релін», який видав
підпільників. Частину членів організації заарештували, а інші пішли в ліс і
організували перший Бородянсьський партизанський загін; в червні 1943 року підпільники
ОСОБА_3 і ОСОБА_5на станції Клавдієве підривають локомобіль. Під час цієї
операції був захоплений ОСОБА_3. ОСОБА_5відстрілювалися до останнього патрона,
щоб не здатися в полон фашистам вистрелив собі в обличчя.

Згідно архівної хронологічної довідки
від 17 серпня 1944 року (за підписом директора державного архіву Київської
області) «... при третьем нальоте на завод «Стандарт» партизан, сын
ОСОБА_3и ОСОБА_7были убиты немцами...».

Із архівної довідки вбачається, що
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував у київському партизанському загоні з'єднання
Українських кавалерійських партизанських загонів під командуванням ОСОБА_8,
загинув 29 липня 1943 року в с. Клавдієве, Бородянського району, Київської
області.

Згідно архівною довідки у червні
1943 року між станціями Клавдієво та Бородянкою групою підпільників, до якого
входив ОСОБА_3, підірвані паровоз та 4 вагона. У збройній сутичці з
німцями,  що супроводжували ешелон,
ОСОБА_3було поранено та залишено на лікуванні у Клавдієво у Міжевіча, який
видав ОСОБА_3 поліції.

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про
неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь,
а також на спростування цієї інформації та до ст.280 ЦК України якщо фізичній
особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та
(або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до вимог ст.41 Закону
України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакції,
засновники, видавці, розповсюджувачі, державні органи, організації та
об'єднання громадян несуть відповідальність
за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації.

Згідно з
вимогами ст..47 Закону України «Про інформацію» відповідальність за порушення законодавства
про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, як поширення відомостей, що не відповідають дійсності,
ганьблять честь і гідність особи.

Фізична особа, яка поширює
інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана
перевіряти її достовірність і в силу вимог ч. 2 ст.302 ЦК України не несе
відповідальність у разі її спростування.

Із змісту позовної заяви, матеріалів справи, апеляційної скарги та доданих
до неї матеріалів вбачається, що відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив
із того, що інформацію, яку позивачка просила спростувати як недостовірну, не
можна вважати розповсюдженою та такою, що порочить честь, гідність, ділову
репутацію позивачки, тому відсутні передбачені ст.ст.23,277,280 ЦК України
підстави для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав
для його скасування не має.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України колегія,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Бородянського районного суду Київської області від 18 червня 2008 року
відхилити, рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -