Справа
№ 22ц-1640/2008
у першій інстанції Косач І.А.
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2008 року

м.
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

ІВАНЕНКО Л.В.

суддів:

Шарапової О.Л., Квача М.О.

при
секретарі:

Сетченко
Н.М.

з
участю:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 липня 2008 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу частини житлового будинку, відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, припинення права на частку у спільному майні ,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Новозаводського районного суду
від 25.07.08 року скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2008 року
у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції
фактично було постановлено заочне рішення при відсутності в судовому засіданні
позивача та його представника. Апелянт вказує на те, що ОСОБА_5, приймаючи
спадщину , стала співвласником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, участі в
добудовах не приймала і не маючи права провела відчудження половини вже
двокімнатної квартири за вказаною адресою, але вказаним обставинам суд не надав
належної правової оцінки. Апелянт посилається на те, що рішенням апеляційного
суду Чернігівської області від 10.10.07 року відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5  про визнання права
власності на прибудови у спірній частині житлового будинку і це вже є підставою
для визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні
позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки
позивачем були надані відповідні розрахунки, по справі були допитані свідки.
Апелянт вказує на те, що відмова у задоволенні позовних вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу частини жилого будинку унеможливлює розгляд
питання про припинення права на частку у спільному майні, але постановлюючи
рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про
припинення права на частку у спільному майні. Апелянт посилається на те, що
постановлюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог,  суд першої інстанції послався на норми
матеріального права, які регулюють можливість задоволення таких позовних вимог.
Крім того, апелянт зазначає, що головуючою по справі були безпідставно
відхилені численні заяви про відвід останньої та відмовлено у роз”ясненні
незрозумілих судових рішень.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників судового розгляду,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого
Чернігівським відділом комунального господарства 18.04.62 року, зареєстрованого
в Чернігівському інвентаризаційному бюро 19.04.62 року за № 4021, ОСОБА_6
належала 1/5 частина житлового
будинку з надвірними будівлями за адресою : АДРЕСА_1. 13.11.92 року ОСОБА_6
помер, після його смерті спадщину у встановленому законодавством порядку
прийняли донька ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_7 ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 21 червня 1993 року стала власником  1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : АДРЕСА_1.
ОСОБА_7 також стала власником 1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.
Житловий будинок в цілому мав 92.9 кв.м. житлової площі, надвірні споруди : два
дерев”яні сараї Б, В, сарай Е- дерев”яний та шлаковий; дерев”яна вбиральня З,
дерев”яна огорожа № 1-2, що розташовані на земельній ділянці площею 1135 кв.м.
06.11.98 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_8 прийняла у дар 1/10 частину житлового
будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.  26 вересня 2001 року ОСОБА_8 подарувала, а
ОСОБА_4 прийняв у дар 1/10 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.
Житловий будинок в цілому мав 92.9 кв.м. житлової площі, надвірні споруди : два
дерев”яні сараї Б, Е, шлакоблочний сарай Ж; дерев”яна вбиральня З, дерев”яна
огорожа № 1-2, що розташовані на земельній ділянці площею 1135 кв.м. 16 жовтня
2006 року між ОСОБА_5 та Потій  М.Д. був
укладений договір купівлі-продажу 1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.
Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі
за № 1269. Житловий будинок в цілому мав 92.9 кв.м. житлової площі, надвірні
споруди : три дерев”яні сараї Б, б1, Е, шлакоблочний сарай Ж; дерев”яна
вбиральня З, розташовані на земельній ділянці Чернігівської міської ради.

Відповідно до ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її
купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової
власності зобов”язаний письмово повідомити інших співвласників про намір
продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він продає. Якщо інші
співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять
цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця від дня отримання ними
повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання
придбати частку у праві спільній частковій власності виявили кілька
співвласників, продавець має право вибору покупця.

Як вбачається з матеріалів справи,
27 липня 2006 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса
Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з приводу посвідчення
договору купівлі-продажу 1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою :
АДРЕСА_1.  В той же день на адресу
ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_4, які є співвласниками вказаного житлового
будинку, була направлена заява ОСОБА_5 щодо продажу належної їй на праві
власності 1/10 частини житлового
будинку з надвірними будівлями за ціною 16 000 грн. та роз”яснено  зміст ст. 362 ЦК України. Вказана заява була
отримана ОСОБА_4 28 липня 2006 року , про що свідчить підпис на поштовому
повідомленні.  Заявою від 01 серпня 2006
року, яка була зареєстрована приватним нотаріусом  в журналі вхідної кореспонденції 02 серпня
2006 року за НОМЕР_1, ОСОБА_4 надав згоду придбати належну ОСОБА_5 1/10 частину вказаного
домоволодіння за вказаною ціною.
Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3
листом від 03.08.06 року роз”яснила
ОСОБА_4 право останнього першочергової покупки частини житлового будинку
та необхідність звернутися з даного питання до ОСОБА_5, а в разі виникнення
спору - до суду.  03 серпня 2006 року на
адресу приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу
ОСОБА_3 надійшла заява ОСОБА_4, в якій останній просив не посвідчувати договір
купівлі-продажу частини житлового будинку в зв”язку з його наміром звернутися
до суду з приводу переважного права купівлі-продажу. Приватний нотаріус
Чернігівського  міського нотаріального
округу ОСОБА_3 листом від 19 вересня 2006 року надала  ОСОБА_4 строк до 25.09.06 року для надання
підтвердження звернення до суду з приводу переважного права купівлі частини
житлового будинку та попередила, що в разі ненадання відповідного підтвердження
договір купівлі-продажу частини житлового будинку буде посвідчено. Вказаний
лист був отриманий ОСОБА_4 20 вересня 2006 року, що підтверджується підписом на
поштовому повідомленні. ОСОБА_4 не було вчинено будь-яких дій щодо здійснення
переважного права на купівлю частини житлового будинку. На час укладання
договору купівлі - продажу частини житлового будинку від 16.10.06 року та його
нотаріального посвідчення ОСОБА_2 був одним із співвласників вказаного
домоволодіння.

За змістом ст.  ст. 358, 362 ЦК
України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за
їхньою згодою. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов”язаний брати участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не надано належних доказів щодо
понесених витрат  на проведення
капітального ремонту частини житлового будинку , понесених витрат по оплаті за
газ; ремонт житлового будинку проведений без згоди ОСОБА_5 як
співвласника.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка
є незначною і не може бути виділена в натурі; спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не завдасть шкоди інтересам співвласників
та членам його сім”ї. Суд постановляє рішення
про припинення права особи на частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок
суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_4 просив припинити право
ОСОБА_5  на частку у спільному майні, але
остання з 16.10.06 року не є співвласником житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою : АДРЕСА_1; ОСОБА_4 не була внесена вартість 1/10 частини вказаного
житлового будинку на депозитний рахунок суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір
купівлі-продажу частини житлового будинку укладений з додержанням вимог
законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним; на час
звернення ОСОБА_4 до суду ОСОБА_5 не була співвласником спірного житлового
будинку, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про припинення
права на частку у спільному майні; відповідачі своїми діями не спричинили
моральних страждань позивачу, позивачем не надано належних доказів щодо
понесених витрат  на проведення
капітального ремонту та оплату за газ , а тому у задоволенні позовних вимог про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_5, приймаючи спадщину , стала
співвласником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, участі в добудовах не приймала і
не маючи права провела відчудження половини вже двокімнатної квартири,
апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачка на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 1993 року стала
власником  1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за
адресою : АДРЕСА_1, який на час прийняття спадщини та на час укладання договору
купівлі-продажу в цілому мав 92.9 кв.м. житлової площі; реальний поділ
вказаного житлового будинку між співвласниками не проведений, а  питання про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом  на ім”я
ОСОБА_5 позивачем не ставилося. Посилання апелянта на те, що рішенням
апеляційного суду Чернігівської області від 10.10.07 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5  про
визнання права власності на прибудови у спірній частині житлового будинку і це
вже є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу частини
житлового будинку, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено в зв”язку з тим, що в лютому
2007 року остання звернулася до суду за захистом неіснуючого права, оскільки
16.10.06 року провела відчудження своєї частки у спірному будинку на користь
іншої особи. Доводи апелянта про те, що позивачем на підтвердження позовних
вимог про відшкодування матеріальної шкоди були надані відповідні розрахунки,
по справі були допитані свідки, апеляційний суд вважає необгрунтованими,
оскільки вказані розрахунки та показання свідків не є належними доказами щодо
вартості понесених позивачем витрат  по
ремонту житлового будинку та оплаті за газ. Посилання апелянта на те, що
відмова у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору
купівлі-продажу частини жилого будинку унеможливлює розгляд питання про припинення
права ОСОБА_5 на частку у спільному майні, апеляційний суд вважає такими, що не
грунтуються на законі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового
рішення, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 липня 2008 року -
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: