Рішення

іменем
україни

5 березня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Патрюка М.В.,

суддів:                  Пшонки М.П.,                        Костенка А.В.,

Лященко Н.П.,                       Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді Дніпропетровської області (далі - Відділення) про
стягнення невиплаченої страхової виплати одноразової допомоги, за касаційною
скаргою Відділення на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 19 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час виконання трудових обов'язків він був
травмований, за висновком МСЕК від 13 березня 1980 року йому встановлено 10 %
втрати професійної працездатності, нараховано та сплачено страхову виплату
одноразової допомоги. У подальшому за висновком МСЕК від 12 жовтня 2004 року йому
було встановлено 60% втрати працездатності, в зв'язку нарахована страхова
виплата одноразової допомоги за 50 % втрату працездатності. Позивач просив
стягнути з Відділення суму недосплаченої страхової виплати одноразової
допомоги, що становить 61 810 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
19 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 червня 2007 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь позивача у рахунок недосплаченої одноразової
допомоги 54 565 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У
касаційній скарзі Відділення порушує питання про скасування постановлених у
справі судових рішень та ухвалення рішення про відмову в позові, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм матеріального й процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення - скасуванню з
таких підстав.

Судом установлено, що 13 березня 1980 року висновком МСЕК позивачеві вперше
встановлено 10 % стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з
отриманою травмою.

5 серпня 2004 року в ОСОБА_1 виявлено професійні захворювання. За висновком
МСЕК від 12 жовтня 2004 року йому встановлено 60% втрати професійної
працездатності безстроково, з яких: 10% у зв'язку з трудовим каліцтвом
повторно, 50% стійкої втрати працездатності первинно у звязку з професійним
захворюванням.

Постановою Відділення від 26 жовтня 2004 року № 965/2  позивачеві було призначено страхову виплату
одноразової допомоги за 50% збільшення процента втрати працездатності у зв'язку
з повторним ушкодженням здоров'я з розрахунку 1 449,00 х 50% = 72 450,00, і
обмежено до виплати сумою 10 640 грн., що не перевищує чотирикратного розміру
граничної суми заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що Закон
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” (далі - Закон) у зв'язку з повторним встановленням МСЕК вищого
ступеня втрати стійкої професійної працездатності не передбачає можливості
обмеження суми одноразової допомоги чотирикратним розміром граничної суми
заробітної плати.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах Закону.

Абзац 1 ч. 2 ст. 34 Закону визначає порядок визначення суми одноразової
страхової допомоги потерпілому при стійкій втраті працездатності внаслідок
нещасного випадку чи професійного захворювання. При цьому встановлено
обмеження, що розмір одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного
розміру страхової суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до
Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Розмір граничної суми
заробітної плати (доходу) щорічно визначається Верховною Радою України при
затвердженні державного бюджету.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону встановлює порядок перерахунку одноразової
страхової виплати при зміні ступеня працездатності. При цьому виплачується
різниця між фактично сплаченою одноразовою страховою виплатою й новим розміром
цієї виплати.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону не є спеціальною нормою стосовно абзацу 1 цієї
частини, тому в даному випадку не застосовується правило про відміну дії
загальної норми спеціальною.

Норма абзацу 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює новий розмір і нові правила
визначення розміру одноразової допомоги, а лише порядок перерахування вже
раніше визначеного розміру. Тобто абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює
іншого порядку визначення розміру допомоги, а лише порядок його перерахування
при зміні ступеня непрацездатності. Тому обмеження граничного розміру
одноразової страхової виплати, установлене абз. 1 ч. 2 ст. 34 Закону, повинно
застосовуватися й при перерахуванні розміру допомоги.

За таких обставин висновок суду про те, що одноразова допомога
позивачу  повинна бути виплачена
відповідачем  у повному обсязі заподіяної
шкоди на підставі Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, не ґрунтується на вимогах законодавства.

Не
звернув уваги на зазначену обставину й апеляційний суд при розгляді справи в
апеляційному порядку.

На
підставі викладеного колегія суддів Судової палати у цивільних справах вважає,
що оскаржувані рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
19 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від
20 червня 2007 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

М.П. Пшонка   А.В. Костенко  Н.П. Лященко  Ю.В. Прокопчук