У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого суддів:

Гнатенко А.В., Патрюка М.В.,
Балюка М.І.,           Барсукової
В.М.,           Берднік І.С.,
Григор'євої Л.І.,     Гуменюк В.І.,                Косенка В.Й., Костенка
А.В.,        Левченка Э.Ф.,             Лихути Л.М., Лященко Н.П.,       Охрімчук Л.І.,               Прокопчука Ю.В., Пшонки
М.П.,        Сеніна Ю.Л.,                 Шабуніна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання заповіту недійсним, за скаргою
ОСОБА_2про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2007 року,
ухвали апеляційного суду Полтавської області від 4 червня 2007 року та ухвали
судді Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 вересня
2007 року,

в  с  т
а  н  о
в  и  л  а :

У травні 2005 року ОСОБА_1. звернулася в суд із позовом до         ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1року померла її мати, ОСОБА_3.,
якій на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. Вона була людиною
похилого віку, постійно хворіла, у квартирі мешкала одна. Позивачка проживала окремо
від матері у зв'язку з роботою в умовах Крайньої Півночі в Російській
Федерації, але вживала заходів щодо її утримання шляхом надання матеріальної
допомоги. Влітку 2002 року під час свого чергового приїзду подала оголошення
про здавання в піднайм квартири на умовах догляду за хворою матір'ю без
успадкування житла. На це оголошення відгукнувся відповідач, погодившись на
запропоновані умови. З вересня 2002 року він разом зі співмешканкою
ОСОБА_4мешкали у квартирі № АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3

Про смерть матері її ніхто не сповістив, про це їй стало відомо від
сторонніх людей. Крім того, вона дізналася, що 24 вересня 2002 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5. було
посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_3. на випадок своєї смерті заповідала все
своє майно  ОСОБА_2.

Вважала, що ОСОБА_2., скориставшись тяжкими обставинами, котрі виникли в
житті її матері, умовив останню скласти на його ім'я заповіт на вкрай невигідних для спадкодавця умовах, а тому просила
визнати його недійсним.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 13 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 4 червня 2007 року, позов
задоволено. Визнано недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5. від 24 вересня 2002 року
за реєстровим № 4542, від імені  ОСОБА_3.
на користь ОСОБА_2.

Ухвалою Верховного Суду України від 7 вересня 2007 року відмовлено у
відкритті касаційного провадження на зазначені судові рішення з підстав,
передбачених п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України.

У скарзі у зв'язку з винятковими обставинами ОСОБА_2.
просить скасувати ухвалені у справі судові рішення й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих
самих положень закону.

Прикладом іншого, ніж у цій справі застосування закону визначає ухвали
колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від                  18 листопада 1998 року, від
17 жовтня 2002 року та від 24 січня 2007 року.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. про визнання заповіту недійсним, суд
першої інстанції, з яким погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій,
виходив із того, що заповіт на користь ОСОБА_2укладений спадкодавцем на вкрай
невигідних для нього умовах унаслідок збігу
тяжких обставин, тому є недійсним із підстав, передбачених ст. ст. 57,
59 ЦК УРСР.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України судові рішення у цивільних справах
можуть бути переглянуті у зв'язку з винятковими обставинами після їх перегляду
у касаційному порядку, якщо вони оскаржені
з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одного
і того самого положення закону; визнання судового рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція
якої визнана Україною, таким, що порушує міжнародні зобов'язання
України.

З доданої ОСОБА_2. до скарги ухвали колегії суддів судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 17
жовтня 2002 року за тотожним позовом, на яку він посилається як на
підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одного і
того самого положення закону, вбачається, що
суд касаційної інстанції виходив із того, що заповіт за позовом спадкоємця не
може бути  визнаний недійсним із тих
підстав, що спадкодавець склав заповіт на вкрай невигідних для себе умовах.

У порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд належним чином не
визначився з характером спірних правовідносин, а визнавши, що ОСОБА_3.  заповіла майно на вкрай невигідних для себе
умовах унаслідок збігу тяжких обставин,
не обґрунтував, у чому саме полягав для неї збіг таких обставин, яка
необхідність змусила її вчинити заповіт на користь ОСОБА_2.; залишив поза
увагою  положення ст. ст. 41, 57, 525,
534 ЦК УРСР і не звернув уваги на те, що заповіт є односторонньою угодою, в
якій не передбачено жодних умов і зобов'язань для спадкодавця за його життя, та
може мати негативні наслідки лише після смерті спадкодавця для інших осіб у
вигляді позбавлення права на спадщину, а не для заповідача.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у достатній  мірі не перевірив доводів апеляційної скарги
та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Такі порушення залишилися також поза увагою суду касаційної інстанції, що
призвело до неоднакового застосування цим судом одного і того самого положення
названих норм Цивільного кодексу УРСР.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 354, 358 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у  цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Скаргу
ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області
від 13 березня 2007 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від           4 червня 2007 року та ухвалу судді
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 вересня 2007
року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.В. Патрюк                                 Є.Ф.
Левченко

М.І. Балюк                                    Л.М.
Лихута                       В.М.
Барсукова
Н.П. Лященко

І.С. Берднік                                   Л.І.
Охрімчук                       Л.І.
Григор'єва
Ю.В. Прокопчук
В.І. Гуменюк                                 М.П.
Пшонка                       В.Й.
Косенко                                  Ю.Л. Сенін                       А.В. Костенко                                В.М. Шабунін