АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа № 22 - 1194 2008 року                  Головуючий у
1-й інстанції   Стальніков В.М..
категорія -57                                                                                  Доповідач  С.А.Кіселик
Судова палата в цивільних справах
Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :
Головуючого : Кіселика С А ,
суддів : Франко В А , Суржика М.М.
при секретарі Липі А.О.
розглянула  у відкритому судовому засіданні в місті
Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Новоукраїнського районного  суду
Кіровоградської  області  від 06 березня  2008 року,
2008  року  Новоукраїнський  районний
центр  зайнятості  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1
про стягнення  коштів.
користь  з  ОСОБА_1 раніше  виплачену допомогу  по
1665 грн. 67  коп., витрати на
державне  мито  на користь
вимоги  позивач  зазначив, що
відповідач  07.02.2007  року отримав
статус  безробітного  і
став  отримувати  допомогу
по  безробіттю.  Однак
25.10.2007 року  спеціалістом  з
працевлаштування  ОСОБА_2  було
встановлено, що  ОСОБА_1  знятий
з  реєстрації  місця
проживання  з 30.03.2007
року.  Відповідач  про
зайнятості  не повідомив  і продовжував
отримувати  допомогу, в
результаті  чого  утворилася
переплата  допомоги  по
безробіттю  в сумі  1665 грн. 67 коп.
Рішенням
Новоукраїнського районного  суду   Кіровоградської  області
від 06 березня  2008 року, позов
було задоволено.

Суд  дійшов
висновку, що  відповідач  порушуючи
вимоги  ч.2  ст.36
Закону  України  „Про
загальнообов'язкове  державне  соціальне
страхування  на випадок  безробіття”,
не  повідомив  позивача
про  обставини, що  впливають
на  умови  виплати
йому  грошового  забезпечення,
а  отже  відповідно
до  вимог ч.3  ст. 36
цього ж Закону  отримана  сума
має  бути   стягнута
з  відповідача.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції,  апелянт просить  його скасувати з тих підстав, що висновки
суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення  постановлено
із  порушенням  норм
матеріального  та  процесуального  права
та ухвалити нове, яким  в позові
відмовити.

Апелянт  зазначив,
що  судом  першої
інстанції   не  зроблено
аналіз  статей  31, 22
Закону  України  „Про
загальнообов'язкове  державне  соціальне
страхування  на випадок  безробіття”,
статті 30  Закону  України
„Про  зайнятість  населення”, пункту 20 Порядку  реєстрації, перереєстрації  та
ведення  обліку  громадян, які
шукають  роботу  і
безробітних, затвердженого
постановою  Кабінету  Міністрів
України  від  14.02.2007 року  та
пункту  8  Положення
про порядок  надання  матеріальної
допомоги  по  безробіттю.

Заслухавши
доповідача, дослідивши доводи апеляції та матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляція підлягає
задоволенню  із  наступних
підстав.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК  України, рішення  повинно бути
законним і обґрунтованим.

В п.1
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року №11 «Про
судове рішення» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши  всі вимоги
цивільно-процесуального  законодавства
і всебічно  перевіривши  обставини, вирішив справу  відповідно до норм  матеріального права, що підлягають  застосуванню
до цих правовідносин, а в разі їх відсутності - відповідно  до закону, що регулює такі відносини, або  виходячи із загальних засад і змісту  законодавства
України.

Обґрунтованим  визнається
рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і
правові  наслідки є вичерпними,
відповідають  дійсності і підтверджуються  достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Задовольняючи  позов,
суд першої  інстанції  дійшов
висновку, що   відповідач  в порушення
ч.2  ст. 36  Закону
України  «Про  загальнообов'язкове  державне
соціальне  страхування  на
випадок  безробіття»  своєчасно
не  подав  відомості
про  обставини, що  впливають
на  умови  виплати
їм  забезпечення  та
соціальних  послуг,  а отже
з нього відповідно  до  ч.3
ст. 36   цього  Закону
необхідно  стягнути   1665
грн. 67  коп.  надмірно
сплачених  коштів.

З  даним
висновком  суду   першої
інстанції   колегія  суддів
погодитися  не  може, оскільки  він
не  ґрунтується   на
нормах  матеріального  права,
що  регулюють  правовідносини, які  виникли
між  сторонами.

Апеляційним
судом, на підставі досліджених доказів, встановлені наступні обставини.

Наказом   директора
Новоукраїнського районного
центру  зайнятості  № НТ070207
від 07.02.2007 року  ОСОБА_1  надано
статус  безробітного  та
призначено  допомогу  по
безробіттю  ( а.с. 8).

Наказом  директора
Новоукраїнського  районного  центру
зайнятості  № НТ071108  ОСОБА_1
припинено  виплату  допомоги
по  безробіттю  у
зв'язку  із  зняттям
його  з  реєстрації
місця  проживання  відповідно
до  абзацу  11 підпункту
1 пункту  20  Порядку
реєстрації, перереєстрації
та  ведення  обліку
громадян, які  шукають роботу,
і  безробітних.

Згідно   абзацу
11 підпункту  1 пункту  20 « Порядку
реєстрації, перереєстрації
та  ведення  обліку
громадян, які  шукають роботу,
і  безробітних», на  які
посилається  позивач:
«Громадяни  зареєстровані  як
такі, що  шукають  роботу, та
безробітні, знімаються  з  обліку
з  дня, що  настає
після  зняття  з
реєстрації  з  місця
проживання  у разі  переїзду
в  іншу  місцевість (район, місто)».

Таким  чином,
для  зняття  особи
з  реєстрації,  має
бути  встановлено  факт зняття
з  реєстрації   з
метою переїзду  зареєстрованої  особи
в  іншу   місцевість (район  місце).

Відповідач  ОСОБА_1, згідно копії  паспорта (а.с. 52),  знявся
з  реєстрації з місця  проживання за
адресою: АДРЕСА_1,  30 травня  2007 року.

Як  пояснив відповідач  ОСОБА_1 , з
часу  зняття  з
реєстрації,  відповідач  нікуди
із  м.  Новоукраїнки
на  постійне  місце
проживання  не  виїжджав, проживав  у  цьому   ж
населеному  пункті  без
реєстрації  і  щомісяця
з'являвся  на  реєстрацію
до   Новоукраїнського  районного
центру  зайнятості.

Доводи  відповідача, як  в суді
першої  так  і
апеляційної  інстанцій,  позивачем
не  спростовані.

А  отже,
відповідно  до  абзацу
11 підпункту  1 пункту  20 « Порядку
реєстрації, перереєстрації
та  ведення  обліку
громадян, які  шукають роботу,
і  безробітних»,  підстав
для  зняття   ОСОБА_1
та  припинення  виплати
йому  допомоги  по
безробіттю  колегією  суддів
не  вбачається.

Крім  того
згідно  частини 3 статті 36  Закону
України  «Про  загальнообов'язкове  державне
соціальне  страхування  на
випадок  безробіття»  сума
виплаченого  забезпечення  та
вартості  наданих  соціальних
послуг  стягується  у
разі  умисного  невиконання
особою,  що отримала  кошти
чи  соціальні  послуги, своїх  обов'язків
та  зловживання  ними. Однак          колегія  суддів
не  знайшла  в  діях  ОСОБА_1
умислу  на  невиконання
своїх  обов'язків  та
зловживання  ними.

Відповідач
щомісяця, згідно  встановленого графіку,
добросовісно  з'являвся  до Новоукраїнського  районного
центру  зайнятості  на
реєстрацію,  дотримуючись  при
цьому   правил  оголошених
йому  при  прийнятті
на  облік.

Згідно  виданої
ОСОБА_1  пам'ятки,  яка
була  оглянута  колегією
суддів, відповідача  було
ознайомлено, що  зняття  зареєстрованої  особи
з  обліку  здійснюється
у разі  виїзду  його
на  інше  місце
проживання. Оскільки  останній  знявшись
із  паспортної  реєстрації
продовжував  проживати  в
цьому  ж  населеному
пункті  то  у
відповідності  до  діючого
законодавства  у  позивача
була  відсутня  підстава
зняття  ОСОБА_1  із
обліку.

Таким  чином
суд  першої  інстанції, при вирішені  спору,
неправильно застосував  норми  матеріального
права  та   дійшов
висновку, що  не  відповідає
обставинам  справи.

Згідно
вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та
процесуального права.

Тому
рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в позові
належить відмовити.

На
підставі  Закону  України
«Про  загальнообов'язкове  державне
соціальне  страхування  на
випадок  безробіття»,   «Порядку
реєстрації, перереєстрації
та  ведення  обліку
громадян, які  шукають роботу,
і  безробітних»  затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України № 219  від 14 лютого
2007, керуючись ст.ст.307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В  И
Р  І  Ш
И  Л  А :

Апеляцію
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення  Новоукраїнського районного  суду
Кіровоградської  області  від 06 березня  2008 року
скасувати.

Новоукраїнському  районному
центру  зайнятості в позові
до  ОСОБА_1  про стягнення
коштів  відмовити.

Рішення
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двох
місяців до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: