Справа № 22Ц - 2034/2008 р.
Головуючий  у 1-й інстанції Лаврік
Доповідач в 2-й інстанції Поліщук М.А.
У Х В А Л А

Іменем             України.

27 травня
2008 року   колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого -
судді Антоненко В.І.,

суддів:  Касьяненко Л.І., Поліщука М.А.,

при секретарі  Сторожук І.П.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою  відкритого акціонерного
товариства „Факел” на  рішення  Фастівського міськрайонного суду Київської
області від 11  березня  2008 року у справі за позовом ОСОБА_1до
відкритого акціонерного товариства „Факел” про стягнення  розрахункових, невиплачених при звільненні
працівника та  моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у
справі,  перевіривши матеріали цивільної
справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У
лютому  2008року ОСОБА_1   звернувся в суд із вказаним  позовом та просив стягнути з відповідача несвоєчасно
виплачені розрахункові при звільненні з роботи
в сумі  3137,69грн. та моральну
шкоду у розмірі  5000грн.

Позовні  вимоги обґрунтовував тим, що при звільненні з
роботи  адміністрація відповідача
розрахунок із ним  за  жовтень - листопад та 5 днів грудня 2007року
не провела, а тому повинна  виплатити
йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Заподіяння моральної шкоди  обгрунтовував
тим, що він залишився без роботи, не отримав
у встановлені законом строки заробітну плату,  змушений був зареєструватись у центрі  зайнятості, поніс моральні страждання.

Рішенням  Фастівського міськрайонного суду Київської
області від 11  березня  2008 року позов  задоволено частково. Стягнуто з відкритого
акціонерного товариства „Факел”  на
користь ОСОБА_13137, 69грн. за несвоєчасну виплату розрахункових при звільненні
та моральну шкоду у  розмірі 700грн.

В
апеляційній скарзі відкрите
акціонерне  товариство
„Факел”  просить рішення суду
скасувати,  ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні  позову  відмовити, посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами,  які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалюючи
рішення  про задоволення позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачу при звільненні його  з
роботи з вини відповідача не були виплачені належні працівнику при звільненні
суми у строки, встановлені законом.

Із вказаними
висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони належним чином
обґрунтовані та узгоджуються із вимогами закону.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України  в разі невиплати з вини власника  або
уповноваженого  ним  органу
належних   звільненому працівникові сум у строки,  зазначені в ст.  116 цього Кодексу, за відсутності  спору
про   їх   розмір
підприємство,   установа, організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом  встановлено і не оспорюється сторонами, що
ОСОБА_1 і  ВАТ «Факел»

перебували в трудових правовідносинах з 1982 року по 5
грудня 2007року, коли позивача було звільнено із займаної посади за згодою
сторін згідно п.1 ст.36 КЗПП України.

В день
звільнення адміністрація відповідача не виплатила ОСОБА_1  розрахунок по заробітній платі  за жовтень - листопад та 5 днів грудня
2007року.

14
грудня 2007року позивач зареєструвався
як безробітний  у Фастівському
міськрайонному центрі зайнятості та отримав допомогу по безробіттю за грудень
2007року - січень 2008 року в сумі 2474,68грн.

2.02.2008року
після звернення позивача  в суд
відповідач провів із ним розрахунок по заробітній платі.

Відповідно до роз'яснень  Пленуму
Верховного  Суду  України, наведених
у   п.
20  постанови  від  24  грудня
1999  р.  N  13
"Про практику  застосування  судами
законодавства про  оплату праці",  установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні, що  працівникові
не були виплачені належні йому від підприємства, установи,  організації суми в день звільнення,  коли ж він
у  цей день
не  був  на роботі,
- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок,  суд на підставі ст.  117 КЗпП України
<nau://322-08/>
стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку,  а при непроведенні його  до
розгляду справи  -
по  день  постановления
рішення,  якщо роботодавець не доведе,  що в цьому немає його  вини.
Сама  по  собі
відсутність коштів
у роботодавця не виключає його відповідальності.

З
врахуванням вказаних вимог закону та обставин справи суд прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність вини в діях відповідача по непроведенню
розрахунку із ОСОБА_1. при його звільненні з роботи.

В
установленому законом порядку доведеними є
вимоги позивача про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати
та виплати розрахункових при звільненні, що передбачено ст.ст.115,116 КЗПП
України.

У
відповідності  із вимогами ст.117 КЗПП
України суд правильно визначив період затримки проведення розрахунку 57
днів  і з врахуванням середнього
заробітку позивача визначив  розмір
розрахункових в сумі 3137,69грн.

При визначенні
розміру моральної шкоди, суд  врахував
обставини справи, вимоги  ст.237-1 КЗПП
України, роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди». Колегія суддів вважає, що  розмір моральної шкоди в сумі 700грн.  визначений судом з врахуванням  всіх обставин справи, вимог розумності  і
справедливості.

Судом
правомірно відхилено доводи відповідача про відсутність вини  в не проведенні розрахунку із позивачем в
зв'язку з тим, що були накладені арешт на рахунки ВАТ «Факел». Вказана причина
не виключає вини відповідача, оскільки сама по
собі  відсутність коштів у
роботодавця не виключає його відповідальності, згідно з роз'ясненнями п.  20
постанови Пленуму Верховного Суду України  від  24  грудня
1999  р.  N  13 "Про практику  застосування
судами  законодавства про
оплату праці".

Рішення
суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги про  відсутність вини
відповідача у порушенні строків виплати заробітної плати, відсутності  підстав для стягнення  моральної
шкоди  є необґрунтованими,  спростовуються матеріалами справи, яким суд
дав належну правову оцінку.

Інші доводи
апеляційної скарги про  неповне
з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи не заслуговують на увагу,  висновків суду не спростовують.

Керуючись
ст.ст.303,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу  відкритого акціонерного
товариства „Факел” - відхилити.

Рішення   Фастівського міськрайонного суду Київської
області від 11  березня  2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання  нею законної сили.

Головуючий

Судді