Справа № 2-199-1/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого
2008 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді : Вовк С.В.,

при секретарі :  Горовій Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до фірми «Союз-Прес» ТОВ, третя особа ОСОБА_3, про
визнання звільнення незаконним, визнання наказу недійсним, зміну формулювання
звільнення, зміну дати звільнення, стягнення не виплаченої заробітної плати,
стягнення не оплаченого лікарняного листа, стягнення компенсацію за використану
щорічну основну відпустку, стягнення вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року
позивач звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі; стягнення
заборгованості по заробітній платі за липень-жовтень2007 року, невиплаченої при
звільненні; стягнення за неоплачений лист непрацездатності; стягнення за
використану неоплачену щорічну відпустку та завдану моральну, в якій просила визнати наказ № 80 від 24.10.2007р.
- недійсним; поновити
її на роботі випускаючим редактором, журналу "Дом и
Интерьер", на фірмі "Союз- Прес" ТОВ, за
адресою: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 34, 5 поверх, офіс № 515; стягнути з ТОВ „Союз- Прес" на її користь не
виплачену заробітну плату в сумі 6060 грн.; стягнути з ТОВ" Союз- Прес" на її користь
не оплачений лікарняний лист в сумі 1770 грн.; стягнути з
ТОВ" Союз- Прес" на її користь компенсацію за використану щорічну
основну відпустку, але не оплачену, в сумі 2360 грн.; стягнути на її користь завдану моральну шкоду в
сумі 100 000,00грн., а всього суму 110 190 грн., посилаючись на те, що вона працювала випускаючим
редактором, журналу "Дом и Интерьер", на
фірмі "Союз- Прес" ТОВ, за адресою: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 34, 5 поверх, офіс № 515, з 16 листопада 2006р.

(наказ № 269 від
16.10.2006р.), оклад - 2525,00грн.

Наказом № 80 від 24 жовтня
2007р. була звільнена, за власним бажанням. Звільнення вважає незаконним, тому що ініціатива щодо
написання нею заяви на
звільнення виходила від директора Товариства - ОСОБА_3.

Зокрема мотивувала
позов тим, що в серпні 2007р. вона отримала частину заробітної плати за
відпрацьований повний робочий місяць, таким чином роботодавець заборгував за
липень 2525-1575=1010грн. за
липень 2007р.

01 вересні
2007р. - вона звернулась до директора фірми з
питанням про погашення заборгованості по
заробітній платі, яка виникла за липень 2007р. та серпень 2007р., керівник відреагував агресивно та зазначив, що мовляв не
подобається - звільняйся.

Наміру звільнятись в
неї не було, робота їй подобалась, надіялась, що дане питання щодо затримки
виплати заробітної плати тимчасове та врегулюється, тим паче, що конфліктів на
фірмі з директором вона боялась та уникала. Але їй потрібні були кошти, в зв'язку певних сімейних
обставин, тому вона нагадувала директору про борг по заробітній платі все
частіше та й бухгалтеру (ОСОБА_2)
фірми не одноразово нагадувала про невиплачену заробітну плату, яка в свою чергу нагадувала керівнику.

Однак
жодного позитивного результату не було - заборгованість по заробітній платі зростала.

10.09.2007р.
захворів її син (2002р.н.), тому з 10.09.2007р. по 29.09.2007р.

знаходилась на лікарняному. 01.10.2007р. вийшла на роботу
та надала лікарняний лист для оплати, нагадала про невиплачену заробітну плату
в розмірі 6060грн.

Як наслідок їй зазначив директор, що якщо не влаштовує щось, то вона
може звільнитись, а лікарняний лист оплачувати фірма не збирається.

Не
погоджуючись з такими діями директора, вона зверталась до нього неодноразово, на початку жовтня 2007р., та сподівалась
знайти компроміс,
врегулювати дане питання уникаючи конфлікту.

10.10.2007р.
звернувшись до керівника фірми з приводу заробітної плати, якої виплата
затрималась вже більше ніж на два місяці, вона потрапила під шквал негативних
емоцій зі сторони директора, в подальшому переросли з'ясування питання щодо
оплати праці в конфлікт. Того ж робочого дня, після її розмови з директором
вона 10.10.2007р., щоб заспокоїтись, написала та подала заяву на відпустку за
власний рахунок, хоч директор спонукав її до написання заяви на звільнення. Під
час відпустки, вона неодноразово телефонувала на фірму, щоб дізнатись чи є
заробітна плата, але директор завжди був занятий та уникав розмови з нею.

24.10.2007р.
- не домовившись про зустріч, прибула на роботу,
щоб з'ясувати коли ж буде погашена, фірмою, заборгованість по заробітній платі
за липень -вересень 2007р.

Також
вказує, що взамін того, щоб розрахуватись з нею та закрити питання
заборгованості по заробітній платі, вона отримала погрози з боку директора та
попередження, якщо не напише заяву за власним бажанням тоді її звільнить за
статтею, при цьому зазначив, що створить штучно ситуацію для такої
обставини.

В
наслідок психологічного тиску з боку директора товариства на неї, знаходячись в
пригніченому, знервованому стані, під час відпустки - 24.10.2007р. написала та падала заяву на звільнення,
розрахунку не отримала та трудову книжку теж.

25.10.2007р.
планувала повторно звернутись до роботодавця з приводу повного розрахунку та
отримання трудової книжки, але захворів її син та їх поклали в дитячу лікарню.     31.10.2007р.-
коли вона знаходилась в лікарні з дитиною, їй подзвонили та запропонували роботу.

31.10.2007р.
звернулась до мами, щоб замінила її в лікарні, оскільки з липня 2007р.
роботодавець не платив заробітної плати та в неї виникли фінансові труднощі, до
того ж відповідач, фактично сам, ініціював її звільнення, щоб не виплачувати
борг.

01.11.2007р. без
трудової книжки, вона влаштувалась на нову роботу з умовою донести трудову
книжку, коли їй поверне роботодавець з попереднього місця роботи.

Крім
того зазначає, що телефонувала на попереднє місце роботи до відповідача, не
одноразово, для того щоб дізнатись коли повернуть їй трудову книжку, але
директор постійно був занятий зустрічами.

Оскільки
час проходив, трудову не повернули, повідомлень щодо отримання трудової книжки
вона не отримала, тому 07.11.2007р. прибула до
відповідача та просила провести повний розрахунок та надати, належним чином
оформлену, трудову книжку.

Однак
відповідач поставив їй умову, щоб вона написала розписку, що претензій до фірми
та директора особисто не має - тоді
їй поверне трудову книжку. Оскільки, вона знаходилась в знервованому стані, їй
потрібно було надати до відділу кадрів трудову книжку, тому написала
таку розписку, після чого отримала трудову книжку.

16.11.2007р.
подала клопотання від 15.11.2007р., в якому просила провести повний розрахунок
та надати їй копії документів. Відповіді на клопотання та остаточного
розрахунку в строк вона не отримала.

В
подальшому позивач змінювала позовні вимоги та просить: визнати звільнення
незаконними   (протиправними);
визнати,   частково,  наказ № 80 від 24.10.2007р.- а саме:  в  частині
формулювання та дати звільнення  -недійсним
(незаконним); змінити формулювання звільнення - „ звільнена за власним бажанням відповідно до ч.З cm.38
КЗпП України в зв'язку не виконанням власником або уповноваженим ним орган
законодавства про працю "; ззмінити дату звільнення
з 24.10.2007р. на ЗІ. 10.2007р.; стягнути з фірми „Союз- Прес" ТОВ не виплачену заробітну плату в сумі 6060 грн.. (за липень - жовтень 2007р.); стягнути з фірми "Союз-Прес" ТОВ не оплачений лікарняний лист в сумі 1770 грн.(з 10.09.-28.09.2007р); стягнути з фірми "Союз-Прес" ТОВ компенсацію за використану щорічну
основну відпустку, але не оплачену, в сумі 2360 грн.
(за- жовтень 2006р. по жовтень 2007р. - 28 кал. днів); стягнути з фірми
"Союз- Прес" ТОВ моральну шкоду, заподіяну неправомірними діями
відповідача в сумі 100 000 грн.; стягнути з фірми "Союз- Прес" ТОВ не
оплачений лікарняний лист в сумі 573 грн.86 коп.(за 25.10.2007р. по
31.10.2007р); стягнути з фірми "Союз- Прес" ТОВ на вихідну допомогу в
сумі 2525 * 3 = 7575 грн.

В
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх
задовольнити посилаючись на викладені в позові обставини.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнав та просить в їх задоволенні відмовити
посилаючись на їх безпідставність.

Суд
вислухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши
матеріали справи. прийшов до висновку. що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що наказом ТОВ «Союз-прес» від 01.11.2006 року позивач була
прийнята на роботу на посаду випускаючого редактора журналу «Дом и интерьер» та
наказом фірми «Союз-прес» ТОВ від 24.10.2007 року позивач була звільнена із
займаної посади відповідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Наказом
цього ж ТОВ від 03.08.2007 року позивачу надана відпустка строком 13
календарних днів з 13.08.2007 р. по 26.08.2007 р. за відпрацьований час з
16.10.2006 року по 12.08.2007 р.

Згідно
штатного розкладу за перше півріччя 2007 року позивач отримувала заробітну
плату у розмірі 400 грн., та за друге півріччя 440 грн.

Відповідно до ч.1
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні данні та представником позивача в судовому
засіданні не було доведено, що звільнення позивача носило примусових характер
та те що позивач отримувала заробітну плату у розмірі 2525 грн.

Отже враховуючи вище викладені обставини суд приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог в частині
визнання звільнення незаконними   (протиправними); визнання,   частково,  наказ № 80 від 24.10.2007р.- а саме:  в  частині
формулювання та дати звільнення - недійсним
(незаконним); зміни формулювання звільнення - „ звільнена за власним бажанням відповідно до ч.З cm.38
КЗпП України в зв'язку не виконанням власником або уповноваженим ним орган
законодавства про працю "; зміни дати звільнення з
24.10.2007р. на ЗІ. 10.2007р., оскільки під час звільнення позивача не
встановлено порушення порядку звільнення встановленого ст.. 38 КЗпП України.

Згідно із ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується
працівникам регулярно  в  робочі дні у строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу,  що не перевищує  шістнадцяти календарних днів.

При цьому суд вважає, що позовна вимога про стягнення
невиплаченої заробітної плати в суму 6060 грн. (за липень-жовтень 2007 р.)
підлягає частковому задоволень, виходячи із розміру заробітної плати зазначеною
в довідці про доходи, оскільки відповідачем не було доведено факту своєчасності
виплати заробітної плати та розрахунку за вказаний період із позивачем (а.с.
90).

У відповідності до ст. 256 КЗпП України, працівники та члени їх сімей мають право на державне пенсійне забезпечення
за віком,  по  інвалідності,
у  зв'язку  із
втратою годувальника, а також за вислугу років відповідно до закону.

Також суд приходить до висновку про правомірність вимоги щодо оплату
лікарняного листа за вересень 2007 року, з підстав неспростовності цих обставин
відповідачем.

Згідно із ч.1 ст. 83 КЗпП України, у разі
звільнення   працівника  йому
виплачується  грошова компенсація
за всі не використані ним дні
щорічної  відпустки,  а також додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

З цих же обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги
про компенсації за використану щорічну основну відпустку за період за жовтень
2006 р. по жовтень 2007 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї статті.

Про те суд вважає що вимога позовної
заяви про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, в зв'язку із не
виконанням позивачем обов'язку про доведення позовних вимог.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення не оплаченого
лікарняного листа за період з 25.10.2007 року по 31.10.2007 р., оскільки у
вказаний період позивач вже не перебував у трудових стосунках із відповідачем.

Згідно із ст. 44 КЗпП України, при припиненні  трудового
договору  з підстав,  зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах
1,  2 і 6 статті 40  цього
Кодексу, працівникові
виплачується  вихідна  допомога
у  розмірі не менше середнього
місячного заробітку;  у  разі
призову  або  вступу
на військову   службу,  направлення
на  альтернативну  (невійськову) службу (пункт 3 статті 36)  -
не  менше  двомісячного
середнього заробітку;
внаслідок  порушення  власником
або уповноваженим ним органом
законодавства  про  працю,
колективного   чи   трудового договору  (статті 38 і 39) - у розмірі,  передбаченому колективним договором,   але
не  менше  тримісячного
середнього  заробітку.

В спірних правовідносинах не було встановлено порушень ст.ст. 38 і 39 КЗпП
України, та як наслідок суд вважає, що вимоги позовною заяви про стягнення
вихідної допомоги задоволенню також не підлягають.

В порядку передбаченим ч.3 ст. 88 ЦПК України із фірми «Союз-Прес» ТОВ на
користь держави підлягають судові витрати в сумі 81 грн.

На підставі викладеного,  керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209 , 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву ОСОБА_1 до фірми «Союз-Прес» ТОВ, третя особа ОСОБА_3, про визнання
звільнення незаконним, визнання наказу недійсним, зміну формулювання
звільнення, зміну дати звільнення, стягнення не виплаченої заробітної плати,
стягнення не оплаченого лікарняного листа, стягнення компенсацію за використану
щорічну основну відпустку, стягнення вихідної допомоги - задовольнити частково.

Стягнути
із фірми «Союз-Прес» ТОВ на користь ОСОБА_1:

-     не виплачену
заробітну плату за липень-жовтень 2007 року в розмірі 1760 грн.

-     не оплачений лікарняний лист з
20.09.2007 року по 28.09.2007 року в розмірі 154 грн.

-     компенсацію за використану
щорічну основну відпустку, але не оплачену з жовтня 2006 року по жовтень 2007
року в розмірі 416,57 грн.

В
решті задоволення позовних вимог відмовити.

Допустити
негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати із фірми
«Союз-Прес» ТОВ на користь ОСОБА_1  за
один місяць - 440 грн.

В
порядку передбаченим ч.3 ст. 88 ЦПК України стягнути із фірми «Союз-Прес» ТОВ
на користь держави судові витрати в сумі 81 грн.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя