Справа №2-379/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М  Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

22 лютого  2008 року                               Печерський  районний
суд м. Києва в складі:

головуючого   -
судді
Волкової С.Я.,

при секретарі
Тулісовій
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
“Комерсант-Україна”

про поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати, оплату часу вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 13.11.2007 р.
звернувся до суду із вимогами до відповідача, які в судовому засіданні
скорегував і остаточно просив поновити його на роботі в ТОВ “Комерсант-Україна”
на посаді директора інформаційного центру, з якої його було звільнено
10.10.2007 р., стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного
прогулу, 1000000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні представник
відповідача ТОВ “Комерсант-Україна” Войтов О.А.
позов ОСОБА_1 не визнав і пояснив, що позивач працював у товаристві,
обіймав посаду директора інформаційного центру, 28.08.2006 р. йому була надана
відпустка з 10 по 23.09.2006 р., проте ОСОБА_1 не вийшов на роботу 1.09.2006 р.
та по день звернення до суду на підприємстві не з'являвся, тільки 7.09.2007 р. направив листки
непрацездатності з 1 до 11.09.2006 р. та з 30.09. до 4.10.2006 р.; 17.09.2007
р. позивачу була направлена вимога щодо надання письмових пояснень причин
відсутності, оскількиОСОБА_1був відсутній на робочому місці без поважних причин
з 5.10.2006 р. до 9.10.2007 р., тому його було звільнено на підставі п.4 ст.40
КЗпП України за прогули без поважних причин.

Судом встановлено, що наказом ТОВ
“Комерсант-Україна” №010605 КП-15 від 1.06.2007 р. ОСОБА_1 з 1.06.2005 р. було
зараховано на посаду директора інформаційного центру, підстава: заява
ОСОБА_1  Наказом ТОВ
“Комерсант-Україна”  №101007 КУ-1 від
10.10.2007 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади на підставі п.4 ст.40  КЗпП України за прогули без поважних причин з
5.10.2006 р. до 9.10.2007 р., підстава: акт, табелі обліку робочого часу.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України
після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть знову заявляти в
суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому
процесі встановлені факти
правовідносини.

Встановлено, що в
провадженні Печерського районного суду м. Києва протягом листопада 2006 р. -
листопада 2007 р. знаходилась цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ “Комерсант-Україна” про
стягнення середнього заробітку, за зустрічним позовом ТОВ “Комерсант-Україна”
до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Позивач ОСОБА_1 пред'явив в суді позов про
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з вересня 2006 р. по
10.10.2007 р., виходячи з середнього заробітку
в розмірі 10513 грн. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що працював у
відповідача за трудовим договором  на
посаді директора інформаційного центру з 1.06.2005 р. Після виходу з відпустки
у вересні 2006 р. його робоче місце було зайняте іншою особою, при цьому
відповідач розповсюдив про нього неправдиву та образливу інформацію, що завдало
йому моральних  страждань та стало
причиною хвороби. Наказу про звільнення він не бачив, трудову книжку йому не
видали.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлені ці обставини.

Рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 6.11.2007 р., що набрало законної сили, позов
ОСОБА_1 задоволено частково, на його користь стягнуто з ТОВ “Комерсант-Україна”
заборгованість по заробітній платі в розмірі 3616,20 грн.

При винесенні рішення суд
вважав встановленим, що ОСОБА_1 з 1.06.2005 р. працював директором
інформаційного центру ТОВ “Комерсант-Україна”. З ним було укладено трудовий
договір на невизначений строк. Згідно наказу від 28.08.2006 р. йому була надана
відпустка з 10 до 23.09.2006 р. Згідно листка непрацездатності ОСОБА_1
знаходився на лікарняному з 30.09. по 5.10.2006 р., після чого на роботу більше
не виходив; звільнений з роботи 10.10.2007 р. З вересня 2006 р. позивач працює
в ЗАТ “Видавництво “Економічні відомості” на посаді заступника головного
редактора за сумісництвом. З вересня 2006 р. по 10.10.2007 р. ОСОБА_1 не
працював, будь-яку роботу, визначену трудовим договором, не виконував.

Між сторонами виникли правовідносини,
які регулюються Кодексом Законів про працю
України.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на невизначений строк,  може бути розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку прогулу
без поважних причин.

Судом не встановлено порушення
чинного законодавства та прав ОСОБА_1 при
звільненні з роботи, оскільки  з
5.10.2006 р. до 9.10.2007 р. він був відсутній на роботі без поважних причин,
та рішення про звільнення позивача адміністрацією товариства було прийняте із
врахуванням вимог ст.ст.147-1,148,149 КЗпП України. Зазначені обставини знайшли
своє підтвердження в судовому засіданні в поясненнях позивача, ОСОБА_1
підтвердив, що з вересня 2006 р. не працював у товаристві, будь-яку роботу,
визначену трудовим договором, не виконував, дійсно працює в ЗАТ “Видавництво
“Економічні відомості”, при цьому доказів про недопуск до роботи чи
відсторонення від роботи в судовому засіданні позивачем не надано.

Суд, враховуючи викладене,
знаходить  вимоги ОСОБА_1 про поновлення
на роботі, стягнення заробітної плати, оплати часу вимушеного прогулу
необґрунтованими, в судовому засіданні
не доведеними.

Судом не встановлено факту
заподіяння позивачу моральної шкоди будь-якими діями відповідача, тому в
задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування 1000000 грн. моральної шкоди слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.235,236 КЗпП України, ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в  :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ТОВ  “Комерсант-Україна”

про поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати, оплату часу вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження рішення та апеляційної скарги.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ