РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Справа № 2-292/2008 рік
07 травня 2008 року Малинський районний суд Житомирської області в складі
головуючої судді Збицької К.Д.
з участю секретаря Гузікової І.І.
прокурора Боднарчука В.М.
представника органу
опіки та піклування Романенко С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -
встановив :
позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав його колишньої дружини ОСОБА_2 відносно двох неповнолітніх синів - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зазначив, що при вирішенні позову про розірвання шлюбу рішенням суду від 10 листопада 2005 року старший син ОСОБА_3 залишения на виховання йому, а менший - відповідачці. За рішенням опікунської ради від 21.02.2007 року йому дозволено забрати на виховання і меншого сина ОСОБА_4. З цього часу діти проживають разом з ним, знаходяться на його вихованні і утриманні, в чому йому допомагає його мати. Відповідач не турбується про дітей, у вихованні участі не приймає, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Під час спільного проживання вона неодноразово залишала дітей на кілька днів. В даний час вона не працює. Злісне ухилення матері від виконання обов'язків по вихованню і утриманню дітей дає підстави для позбавлення її батьківських прав.
У судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що з 2005 року вони з відповідачем проживають окремо. Відповідач співмешкає з іншим чоловіком, від якого народила доньку. У вересні 2007 року вона з немовлям перейшла жити до нього, а в жовтні помирилась зі співмешканцем і знову залишила дітей. Діти скучають, нервують, тому він дозволив їй спілкуватись з ними лише по телефону. Матеріальної допомоги на дітей не надає, хоча судом з неї стягнуті аліменти. Веде аморальний спосіб життя.
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що після розлучення, коли сина ОСОБА_4 залишили на її вихованні, він постійно просився до батька, скучав за братом та не знаходив спільної мови зі співмешканцями, з якими вона змушена була жити, не маючи житла. Перед розлученням позивач в стані алкогольного сп'яніння вимагав від неї розписку про передачу дітей під його опіку, яку вона змушена була написати. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила дівчинку, яка зареєстрована на співмешканця. Коли з дитиною після її народження проживала у позивача, діти також жили з ними. Зараз хлопчики скучають за сестричкою, але позивач та його мати не пускають їх до матері, не дають телефонну слухавку, залякують дітей. Матеріальну допомогу на дітей надавала по мірі можливості.
Заслухавши сторони, свідка, представника органу опіки та піклування, з'ясувавши обставини справи у межах заявлених вимог та перевіривши їх письмовими доказами суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дітей.
2.
Згідно запису у свідоцтвах про народження дітей сторони, реєстрація розірвання шлюбу між якими проведена 17 травня 2006 року, є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.12,13,14).
Суд дає критичну оцінку свідченням свідка ОСОБА_5, яка є матір'ю позивача, оскільки вона, займаючись вихованням дітей, зацікавлена в позитивному вирішенні позову свого сина. Вона засвідчила, що з 2004 року відповідач покидала дітей на неї та їхнього батька, не приділяла належної уваги навчанню сина ОСОБА_4 у 2007-му році. Коли після чергового примирення вона з немовлям знову пішла від них, ОСОБА_3 плакав за нею і сестрою, тому вона заборонила відповідачеві спілкуватися з дітьми, щоб не травмувати їх.
Такі її свідчення підтверджують пояснення відповідача, що вона не спілкується з дітьми через перешкоди, які створюють позивач та його мати.
Приєднані позивачем до позовної заяви пояснюючі записки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.15,16) суд не може прийняти як належні докази, оскільки вони надані суду в ксерокопіях, підписи зазначених осіб в належному порядку не завірені, кому, коли і з яких мотивів давались ці ідентичні за змістом пояснення не зазначено.
Зазначені позивачем особи у позовній заяві як свідки у судове засідання не з'явилися і позивач зняв своє клопотання про їх повторний виклик та опитування. На підставі пояснень сусідів депутатом міської ради складені характеристики на позивача та відповідача.
Інших доказів, які б підтвердили зазначені позивачем факти щодо аморальної поведінки відповідача та злісне її ухилення від виконання батьківських обов'язків, позивачем не надано.
З довідки директора Малинської загальноосвітньої школи №5 видно, що хлопчики навчаються у 1-му та 2-му класі зазначеної школи (а.с.32).
Рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей постановлене 17 березня 2008 року (а.с.33), тому підстав для визнання відповідача такою, що ухиляється від їх сплати, немає.

Суд відповідно до ст.171 Сімейного кодексу України вислухав думку ОСОБА_3 1999 року народження, який виявив бажання мати як батька, так і маму, спілкуватися з нею та сестричкою, підтвердив, що вона приносила їм подарунки і вони обоє скучають за мамою та сестричкою.
За наданим суду у судовому засіданні письмовим висновком органу опіки та піклування Малинської міської ради від 07.05.2008 року (а.с.42), підтриманим у судовому засіданні представником цього органу Романенко С.Л., у зв'язку зі зміною відповідачкою після народження доньки своєї поведінки, ставлення до дітей, в даний час її недоцільно позбавляти батьківських прав, оскільки вона належно не виконує покладений законом на неї, як на матір, обов'язок по вихованню дітей не лише зі своєї вини, а й з підстав, які від неї не залежать - відсутності житла, родичів, наявності третьої малолітньої дитини, перешкод, які чиняться з боку позивача та його матері.
За роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 може виконувати юридичний обов'язок по вихованню своїх малолітніх дітей, піклуватися
3.
про них, а позивач, з яким проживають діти, у відповідності до ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України не має права перешкоджати їй спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, бо судом не встановлено, що таке спілкування перешкоджає їх нормальному розвиткові.
Керуючись ст.ст.10,11,60,212,213,215 Цивільно- процесуального кодексу України, на підставі ст.ст.164 ч.1 п.2, 157,171 Сімейного кодексу України, -

рішив :
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2про позбавлення батьківських прав за безпідставністю.

Сторони можуть оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом.
Головуюча