Р  І Ш Е Н Н Я                        справа 2-62/08р.

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

29 січня 2008 року
Лубенський міськрайонний  суд

Полтавської області

у складі головуючого - судді
Матвієнка В.М.

при секретарі - Павличенко
О.А.

представника позивачки - ОСОБА_3

представника третьої особи ВАТ
„Лубнигаз” - Краснюк І.В.

представника третьої особи
виконавчого комітету Лубенської міської ради - М”якоти В.В.

представника третьої особи відділу
архітектури та містобудування - Шмонденка А.Г.

третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши
у  судовому засіданні в м. Лубни
справу  за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю та загрози безпеки життєдіяльності мешканців суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та
загрози безпеки життєдіяльності мешканців, мотивуючи тим, що АДРЕСА_1 м. Лубни
розташований гараж , побудований у 1974р. батьком третьої особи ОСОБА_4, яким
користувався ОСОБА_4 з 1992р, а потім ОСОБА_2 без відповідного рішення виконкому
Лубенської міської ради.

У 2001р позивачка придбала житловий будинок ,
що розташований АДРЕСА_1

м. Лубни і взв”язку з знаходженням
цього гаража на її виділений їй земельній ділянці вона не може приватизувати
свою земельну ділянку та зробити прибудову до свого будинку. Гараж побудовано
самовільно, в експлуатацію не здавався, являється джерелом небезпеки через те
що розташований на відстані 1,5 м від підземного газопроводу, що являється порушенням норм ДБН.

З питанням усунення перешкод в
користуванні своєю присадибною ділянкою позивачка вже зверталась до суду у чому
їй було відмовлено, рішення є чинним.

Позивачка вважає, що розташування
гаража , який належить відповідачу створює їй перешкоди в користуванні своїм
домоволодінням та земельною ділянкою, є джерелом небезпеки і прохає суд
зобов”язати ОСОБА_2 усунути ці перешкоди та загрозу безпеки життєдіяльності
громадян шляхом знесення належного йому гаража.

У судовому засіданні позивачка свої
позовні вимоги підтримала , прохає їх задовольнити , пояснивши суду , що у
2001р вона купила будинок АДРЕСА_1 м. Лубни. На присадибній земельній
ділянці  розташований гараж, який
побудований у 1974р. Приватизувати земельну ділянку АДРЕСА_1 їй не вдалось
через знаходженням на ній гаража та відмови сусіда ОСОБА_5 дати згоду на це.
Гараж являється об”єктом самовільного будівництва , побудований всупереч норм
ДБН так як розташований від підземного газопроводу на відстані 1,5м являється
джерелом небезпеки.

Питання щодо усунення перешкод у
користуванні своєю власністю в тому числі і знаходження гаража поблизу
підземного газопроводу вона вже оспорювала раніш у судах, однак у цьому їй було
відмовлено. Вона особисто мала бажання придбати гараж у ОСОБА_2 та попереднього
власника ОСОБА_4, однак через не узгодження ціни придбати цей гараж їй не
вдалось.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
не визнав так як гараж він придбав  в
законному порядку у   ОСОБА_4, оформивши
право власності згідно закону. Дозвіл на будівництво гаража  був наданий у 1974р. виконкомом Лубенської
міської  ради, ніяких претензій ні ВАТ
„Лубнигаз”, ні інші комунальні служби претензій щодо порушень норм ДБН,
санітарних, будівельних норм перед ним не ставили. Позивачка зверталась до
нього з проханням продати гараж, однак , не погоджуючись з ціною від купівлі
гаражу відмовилась.

Представник 3 - ї особи ВАТ
„Лубнигаз” вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню так як гараж
знаходиться на малій відстані від підземного газопроводу, що є порушенням норм
ДБН.  ВАТ „Лубнигаз” ніколи не звертався
до ОСОБА_2, попереднього власника гаража ОСОБА_4 з цими претензіями . На
теперішній час ВАТ „Лубнигаз” також не має наміру звертатися до суду з заявою
по знесення гаражу.

Представник 3 -ї особи виконкому
Лубенської міської ради вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити
, оскільки набуття права власності на гараж проводилось згідно чинного
законодавства, рішення про надання дозволу на будівництво гаража не скасовано,
доказів підтверджуючих порушення своїх прав позивачка суду не надала.

Третя особа ОСОБА_5 вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню так як порушуються його права , як
власника будинку, гараж є об”єктом самовільного будівництва, побудований без
дозволу газової служби, через знаходження частини гаража він не може
приватизувати свою присадибну ділянку. Гараж збудований у 1974р. батьком
ОСОБА_4 за згодою попереднього власника будинку, який купила позивачка.

Представник 3 - особи відділу
архітектури та містобудування вважає, що в задоволенні позовних слід відмовити
виходячи з  того , що дозвіл міської ради
на будівництво гаража був, оформлення права власності на гараж проводилось у
відповідності з Законом, ніяких претензій щодо будівництва, місця розташування
гаража у відділу архітектури не було і немає.

Третя особа ОСОБА_4 вважає, що в
задоволенні позовних  вимог слід
відмовити так як дозвіл міської ради на будівництво гаража, згода попереднього
власника будинку АДРЕСА_1 була , оформлення права власності на гараж
проводилось у відповідності з Законом, ніяких претензій щодо будівництва, місця
розташування гаража у комунальних служб до нього не було, всі умови договору
купівлі продажу гаража виконані.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що гараж
збудовано у порушення норм ДБН так як розташований на відстані 1,5 м від
підземного газопроводу.

Заслухавши учасників судового
засідання, дослідивши докази, обставини справи суд прийшов до висновку, що в
задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Встановлено, що за згодою
попереднього власника будинку (ОСОБА_7) , розпорядження виконавчого комітету
Лубенської міської ради №132-Р від 23.12.1974р.була вилучена земельна ділянка
АДРЕСА_1 м. Лубни і дано дозвіл на будівництво гаража ОСОБА_8 на якій  він збудував гараж, постійно користуючись ним
при житті, що не оспорюється сторонами.

Після смерті ОСОБА_8 гаражем став
користуватися його син ОСОБА_4, який в установленому Законом порядку успадкував
цей гараж, оформивши на нього право власності.

12.01.2006р.  ОСОБА_4 продав належний йому гараж ОСОБА_2,
що підтверджується договором купівлі - продажу, яким останній постійно
користується по теперішній час.

Позивачка 16.05.2001р. купила  житловий будинок  розташований на земельній ділянці в м. Лубни
АДРЕСА_1. Маючи намір приватизувати земельну ділянку прохала ОСОБА_4, а потім
ОСОБА_2 продати належний їм   гараж,
однак через не згоду в ціні гаража не змогла його купити.

Разом з тим позивачка бажала
приватизувати земельну ділянку, однак через відмову у наданні згоди на це
сусіда ОСОБА_5, знаходженням гаражу на земельній ділянці оформити приватизацію
землі їй не вдалося.

Позивачка вважає, що гараж АДРЕСА_1
м. Лубни являється об'єктом самовільного будівництва, який розташований на
невиділеній в установленому законом порядку земельній ділянці, на який право
власності оформлено незаконно, гараж являється джерелом небезпеки через те що
розташований на відстані 1,5 м від підземного газопроводу.

Згідно ч.3. ст. 61 ЦПК України
вказано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі..., яке
набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_1  у 2006р. зверталась до Лубенського
міськрайонного суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 щодо усунення перешкод в
користуванні майном ( самочинне будівництво гаража, незаконне виділення
земельної ділянки під гараж, оформлення права власності   на гараж та його реєстрація ) і по ним
прийнято рішення від 19.05.2006р. за яким позивачу відмовлено в задоволенні
позову. Після  оскарження рішення в
апеляційному порядку рішення суду залишено в силі, по її заяві за нововиявленими
обставинами  також піднімалось питання
щодо знаходження гаража поблизу газопроводу у чому  ОСОБА_1 також було відмовлено , що
підтверджується копіями рішення суду, ухвал апеляційного суду Полтавської  області, що було підтверджено в судовому
засіданні самим представником позивачки.

Доказів на підтвердження
неправомірності набуття права власності на гараж ОСОБА_4, ОСОБА_2 ні позивачка
, ні її представник суду не надали і такі ствердження спростовуються письмовими
матеріалами справи.

В судовому засіданні представник
позивачки заявив, що оскаржувати документи , підтверджуючи право власності на
гараж за вищеназваними особами  не бажає.

Разом з  тим представник позивачки визнав чинність
розпорядження виконкому Лубенської міської ради від 23.12.1974р про надання
дозволу на будівництво гаражу ОСОБА_8

Ствердження представника позивачки
на те що гараж являється джерелом небезпеки через його знаходження поруч з
підземним газопроводом і що це є небезпека для оточуючих суд оцінив критично
так як крім довідки про знаходження гаражу на відстані 1,5м від газопроводу,
схеми суду інших документів суду не надано. При цьому суд взяв до уваги
пояснення представника ВАТ 'Лубнигаз', який на прохання суду не надав,
підтверджуючих документів , підтверджуючих
небезпеку для громадян від знаходження гаража поруч з газопроводом. Сам
представник ВАТ 'Лубнигаз' підтвердив, що питання по знесенню гаража ніколи у
ВАТ 'Лубнигаз' виникало і  не
піднімається на теперішній час, з позовом про знесення гаража ВАТ 'Лубнигаз'
звертатися до суду не бажає.

Представником позивачки також не
надано доказів щодо пред'явлення претензій комунальними службами до  власників гаража ОСОБА_4, ОСОБА_2 пов'язаних
з не законним виділенням землі, його будівництва, оформлення права власності ,
створенням небезпеки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу
своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у
справі.

Суд
при вирішення спору керувався діючими рішеннями органів влади,
документами підтверджуючими набуття права власності на гараж, відсутністю
наміру оскаржувати ці документи учасниками судового процесу.

Враховуючи вищенаведене суд прийшов
до висновку, що позивачка не довела, що приміщення гаража належного відповідачу
ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні домоволодінням, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись 10, 11,60, 212-215 ЦПК
України суд,

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю за загрози безпеки життєдіяльності мешканців відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області протягом двадцяти днів з дня подачі заяви
про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня оголошення
рішення суду.

Суддя Лубенського міськрайонного
суду :
В.М. Матвієнко