Справа АДРЕСА_22-975/08                                                             Головуючий у 1-ій інст. -
Суддя-доповідач - Мельник Ю.М.
РІШЕННЯ

іменем            України

13 жовтня  2008 року                                                                                     м. Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
у складі:

головуючого-судді              Оніпко О.В.

суддів:
Мельника Ю.М., Хилевича С.В.

при секретарі                       Омельчук А.М.

за участю:

представників
позивача      ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачів                          ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника
відповідачів  ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 30 травня 2008 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування майнової та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У
серпні 2000 року ОСОБА_7звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування 4500 грн. майнової та 3000 грн. -моральної шкоди.

Вказувала,
що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яка становить  59/100 частин будинку.  Власник
квартири АДРЕСА_2 цього  будинку -
ОСОБА_1 здійснив добудову належної йому 49/100 частин будинку. Внаслідок  проведеної ОСОБА_1 добудови до своєї частини
будинку , відповідачем було пошкоджено частину будинку , яка належала
позивачці.

11
лютого 2003 року ухвалою суду до участі у справі  в якості співвідповідача була залучена
дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1
позивачка ОСОБА_7померла.

Ухвалою
суду від 23 березня 2005 року до участі в справі було допущено правонаступника
ОСОБА_7  - ОСОБА_3, який спадкував 59/100
частин будинку  АДРЕСА_1.

У
грудні 2007 року ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги і просив стягнути із
відповідачів 72494 грн. на відшкодування майнової та 100 тис. грн. - моральної
шкоди. Вказував, що неправомірні дії
відповідачів призвели до пошкодження частини будинку, яку він отримав  в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, і
на відновлення  будинку необхідно
затратити 72494 грн. Одночасно вказував, що він вимагає відшкодування 30000
грн. на відшкодування  моральної шкоди ,
завданої відповідачами  його
матері-ОСОБА_7 та вимагає відшкодування 70000 грн. - на відшкодування моральної
шкоди , завданої йому особисто.

У
травні 2008 року  ОСОБА_3 позовні вимоги
збільшив  і просив стягнути із
відповідачів на відшкодування майнової шкоди
із урахуванням індексу інфляції 99127 грн. ( т.2 а.с.52).

Рішенням
Рівненського міського суду від 21 травня 2008 року  із
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової
шкоди  було стягнуто

2

солідарно
99127 грн. та  стягнуто 4759 грн. 94 коп.
- судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3,
вважаючи  рішення суду в частині відмови
у задоволенні позову незаконним , просив його скасувати та  задовольнити позов. При цьому вказував , що
суд всупереч вимогам ст. 1230 ЦК України відмовив у стягненні на його
користь  коштів на відшкодування
моральної шкоди , завданої відповідачами
ОСОБА_7 Стверджував, що право на відшкодування завданої спадкодавцеві
моральної шкоди , яке виникло до відкриття спадщини, переходить до спадкоємця ,
хоч би воно і не було присуджене до відкриття спадщини.

Окрім
того, вказував, що подані позивачем
докази про заподіяння  йому
особисто моральної шкоди були судом безпідставно відхилені, що призвело до
ухвалення  незаконного рішення про
відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказують на незаконність рішення суду в частині
задоволення позову  і посилаються на те,
що судом при ухваленні рішення не було враховано докази , які свідчили , що
пошкодження в будинку позивача існували до
початку здійснення відповідачами добудови. Стверджують, що вини
відповідачів у пошкодженні майна позивача немає і суд без законних на те
підстав поклав на них обов»язок по відшкодуванню позивачеві майнової шкоди.

Із цих підстав
просили рішення суду 1 інстанції скасувати та відмовити  ОСОБА_3 у
позові.

В
судовому засіданні апеляційного суду
представники ОСОБА_3  , давши
пояснення в межах доводів апеляційної скарги , просять  скаргу
задовольнити і рішення  суду в
частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити у цій частині нове
рішення про задоволення позову. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають безпідставною і
просять її відхилити.

ОСОБА_1
і ОСОБА_2 та їх представник підтримали свою апеляційну скаргу і вважають
рішення суду в частині задоволення позовних вимог незаконним . Просять  рішення
суду   у цій частині скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_3  у позові.  Апеляційну скаргу ОСОБА_3 просять відхилити
як безпідставну.

Колегія
суддів , заслухавши пояснення сторін , дослідивши докази у справі  та проаналізувавши доводи апеляційних скарг,
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково ,
а апеляційна скарга ОСОБА_3, як безпідставна , задоволенню не підлягає.

Із
матеріалів справи вбачається , що в будинку АДРЕСА_1 знаходиться дві квартири.
Власником квартири АДРЕСА_1, яка
становить  59/100 частин будинку,
була ОСОБА_7( а.с.6, 8) , а власником квартири АДРЕСА_2 , яка становить 49/100
частин будинку є  подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

9
вересня 1999 року міським головою м. Рівного було видано розпорядження № 1832-р
, яким  ОСОБА_1 було  погоджено житлову добудову до існуючого
житлового будинку згідно з проектом на індивідуальній земельній ділянці по
АДРЕСА_1. (а.с.179 т.1)

У
вересні 1999 року відповідачі розпочали спорудження добудови до  будинку.

Досліджені
судом докази вказують на те, що внаслідок винних дій відповідачів   було пошкоджено майно  ОСОБА_7, яке в послідуючому було
успадковано  ОСОБА_3

Зазначена
обставина підтверджується  актом
обстеження квартири АДРЕСА_1 від 11 липня 2000 року із якого вбачається , що
внаслідок проведеної ОСОБА_1 добудови до своєї частини будинку було
пошкоджено  частина квартири
АДРЕСА_1цього будинку і для проведення ремонту
в цій квартирі необхідно замінити фундамент, стіни, дах та підлогу
веранди , замінити стіни підвалу , підсилити стіни підвалу та замінити частину
перекриття та покрівлі кухні ( а. с.
92-93 т.1).

28
лютого 2000 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної
відповідальності  за ст.. 96 КпАП України
за виконання будівельних робіт по житловій добудові  з відхиленням від затвердженої проектної
документації . ( т.1 а.с.  175)

3

Проведеними
у цивільній справі судово-будівельно-технічною експертизою ( висновок № 17 від
6 жовтня 2001 року а. с . 64-81 т.1) та повторною
судово-будівельно-технічною  експертизами
( висновок  № 59 від 1 серпня 2007 року
а.с.431-459 т. 1 )  встановлено , що
внаслідок проведення ОСОБА_1 будівельних робіт по перебудові та добудові 41/100
частини будинку АДРЕСА_1 було пошкоджено приміщення квартири АДРЕСА_1цього ж
будинку , яке належало ОСОБА_7 Для приведення 59/100  частин будинку  у придатний для проживання стан  у цінах 2007 року ,  ОСОБА_3, як особі , яка успадкувала  квартиру АДРЕСА_1після смерті ОСОБА_7,
необхідно затратити 8266 грн. - на оплату праці
працівників, 2778 грн. 56 коп. - на оплату будівельних машин і
механізмів, 30713 грн. 05 коп. - на будівельні матеріали , вироби ,
конструкції, 4597 грн. - на створення
загальних умов будівельного виробництва, його організацію, управління та
обслуговування ( загально- будівельні витрати ) , а всього на суму 46 355 грн.

План
водопроводу та каналізації вказує, що до будинку АДРЕСА_1до обох квартир була
підведена одна мережа водопостачання та каналізації. ( а. с.  273 т.1 )

В ході
перевірки Рівненським обласним виробничим комунальним підприємством  водопровідно-каналізаційного господарства
«Рівнеоблводоканал» було встановлено , що ОСОБА_1  під час спорудження добудови до квартири
АДРЕСА_2 була  виведена із ладу  каналізаційна мережа від квартири
АДРЕСА_1цього будинку ( а. с. 23 т.2)

Повторною
судово-будівельно-технічною  експертизою
( висновок  № 59 від 1 серпня 2007 року
а.с.431-459 т. 1 )  встановлено , що
вартість  влаштування системи каналізації
до квартири АДРЕСА_1 становить 11970 грн. Вартість робочого проекту  по влаштування мережі каналізації згідно
квитанції до прибуткового ордеру становить 300 грн.

Зазначене
свідчить , що   відповідачами  ОСОБА_3, як правонаступнику ОСОБА_7 була
завдана майнова шкода на суму  58 925
грн. (46355 грн. + 11970 грн. + 300 грн).

Зважаючи
на те, що  майнова шкода майну ОСОБА_7
була заподіяна  на протязі 1999 -  2001 років, тобто під час дії норм  ЦК УРСР ( 1963 р.) , то колегія суддів
вважає, що до спірних правовідносин
відповідно до п. 4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного Кодексу
України слід застосовувати правила ЦК УРСР.

Відповідно
до ст. 440 ЦК  УРСР  шкода, заподіяна майну громадянина підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

З
урахуванням зазначеного , суд 1 інстанції
відповідно до вимог закону стягнув
у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь спадкоємця майна
ОСОБА_7- ОСОБА_3  завдану ними шкоду  в розмірі 58 925 грн.

У той
же час колегія суддів вважає висновок суду 1 інстанції  про зобов»язання  відповідачів відшкодувати ОСОБА_3 813
грн.   адміністративних витрат, 3019 грн.
прибутку та 10037 грн. податку на додану вартість, які ОСОБА_3 може понести у
тому разі , коли будівельно-ремонтні роботи йому буде здійснювати  будівельна організація помилковим.

Зважаючи
на те, що відповідно до ст. 2  Закону України
«Про податок на додану вартість» цей податок сплачується лише платниками  податку на додану вартість , а в матеріалах
справи відсутні докази , що будівельно-ремонтні роботи буде здійснювати суб»єкт
господарювання - платник ПДВ , тому
колегія суддів  вважає, що рішення
суду 1 інстанції в частині стягнення 10037 грн. необхідних на сплату податку на
додану вартість ґрунтується на припущеннях.

Одночасно
колегія суддів прийшла до висновку , що рішення суду про стягнення із
відповідачів  813 грн. адміністративних
витрат та 3019 грн. прибутку , які будівельна організація може пред»явити до
оплати ОСОБА_3 також ґрунтується на припущеннях, оскільки будівельні роботи за
договором підряду здійснюються на договірних засадах, а доказів про те, що такі
витрати ОСОБА_3 зобов»язався сплатити будівельній організації у справі немає.

Відповідно
до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

4

У
зв»язку із цим колегія суддів вважає, що
позовна вимога в частині
стягнення  13869 грн. ( 10037 грн.
+ 3019 грн. + 813 грн.) задоволенню не підлягає, а рішення суду у цій частині
підлягає зміні із зменшенням суми відшкодування шкоди на 13869 грн.

Окрім
того , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково  визначено
розмір відшкодування майнової шкоди
із урахуванням індексу інфляції
та додатково стягнуто  на користь
позивача 26633 грн. ( 99127 грн. - 72494 грн.).

Колегія
суддів вважає, що розмір збитків , що підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої
речі.

Розмір
реальних збитків , завданих відповідачами
було визначено висновком повторної судово-будівельно-технічної  експертизи
від  1 серпня 2007 р. . При цьому
розмір збитків  було визначено в цінах
2007 року . (а.с.431-459 т. 1 )  .

Інших
доказів  , які б свідчили про реальну
вартість збитків на час розгляду справи в суді позивач не надав.

Застосування
судом  принципу корегування розміру
відшкодування шкоди із урахуванням індексу інфляції колегія суддів не може
визнати законним.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України законним є рішення
, яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив спір
згідно  із  законом.

Застосування
задекларованого у ст. 625 ЦК України права на стягнення суми боргу із
застосуванням індексу інфляції до
правовідносин , які виникли між позивачем та відповідачами  колегія суддів не може визнати законним ,
оскільки таке право відповідно до цієї норми виникає лише у разі прострочення
виконання грошового зобов»язання.

Судом
встановлено, що  відповідачі такого
грошового зобов»язання перед  позивачем
не прострочували.

За
таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову в
частині стягнення  26633 грн. збитків із
урахуванням індексу інфляції задоволенню не підлягає , а рішення в цій частині
підлягає зменшенню на суму 26633 грн.

Враховуючи
вказане , колегія суддів прийшла до висновку , що рішення суду 1 інстанції  підлягає зміні  шляхом зменшення суми відшкодування ОСОБА_1
та ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_3 із
99127 грн. до 58 925 грн.

Одночасно
колегія суддів вважає, що розмір судових витрат позивача також підлягає
зменшенню пропорційно до розміру задоволеного позову із 4759 грн.  до 3868 грн.

В той
же час, колегія суддів прийшла до висновку , що доводи  ОСОБА_3 про незаконність рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову не спростовують висновків суду 1 інстанції
у цій частині.

Вимагаючи
відшкодування моральної шкоди  в розмірі
30000 грн., ОСОБА_3 вказував , що моральна шкода була завдана ОСОБА_7, але у
зв»язку із тим, що вона померла , то ОСОБА_3 вважає , що він , як
правонаступник, має право на відшкодування цієї шкоди.

Із
матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_7померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.  348)

27
грудня 2004 року ОСОБА_3  зареєстрував
право власності на успадковані після смерті ОСОБА_7 59/100 частин  будинку АДРЕСА_1.( а. с. 353-354 т.1)

Відповідно
до вимог ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування
моральної шкоди , яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.       Із матеріалів справи вбачається , що  кошти на відшкодування моральної шкоди за
життя ОСОБА_7 на її користь не присуджувалася , а тому суд відповідно до вимог
закону відмовив ОСОБА_3 у задоволенні позову у цій частині.

Окрім
того ,  колегія суддів вважає вірним
висновок суду 1 інстанції про відсутність правових підстав для задоволення
позову в частині відшкодування  ОСОБА_3
моральної шкоди в розмірі 70000 грн.

Відповідно
до ст. 1167 ЦК України, яка діяла на час прийняття спадщини ОСОБА_3, моральна
шкода , завдана фізичній особі неправомірними
рішеннями , діями чи бездіяльністю відшкодовується  в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із
матеріалів справи вбачається , що в результаті винних дій відповідачів із  1999
року по 2001 рік  майно ОСОБА_7
втрачало свою матеріальну цінність , внаслідок чого ОСОБА_7 була завдана майнова
шкода.

Висновком  № 17 судово-будівельно-технічної експертизи
від 6 жовтня 2001 року визначено , що  на
час проведення експертизи були виявлені пошкодження будівлі квартири АДРЕСА_1,
які були спричинені внаслідок
спорудження прибудови до квартири АДРЕСА_2 цього будинку. ( а. с. 64-81
т.2).

Проведеними
у справі  повторними
судово-будівельно-технічними експертизами також було встановлено   аналогічні пошкодження квартири АДРЕСА_1.
При цьому лише збільшилася вартість матеріалів , відновлювальних та ремонтних
робіт. ( т.2  а.с.378 -421, а.с. 431-459)

За
таких обставин колегія суддів вважає, що на час заподіяння шкоди майну
ОСОБА_7  ОСОБА_3 не був власником  частини
будинку і неправомірними діями
відповідачів йому шкода не завдавалася.

У той
же час, після прийняття спадщини ОСОБА_3, майно уже було пошкоджене і стан
цього майна не погіршувався , а лише змінювалась вартість
відновлювально-ремонтних робіт.

Оскільки
відповідачі  майну ОСОБА_3 шкоди не
завдавали , а також враховуючи те, що позивач не надав суду доказів заподіяння
йому , як власнику  частини будинку
моральної шкоди , тому колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції  відповідно до вимог закону відмовив ОСОБА_3 у
задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи
на те, що рішення суду в частині стягнення із відповідачів коштів на
відшкодування майнової шкоди було ухвалене судом із порушенням вимог норм
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення частини спору , то
колегія суддів прийшла до висновку , що рішення суду підлягає зміні шляхом
зменшення суми відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи  також те, що рішення суду в частині відмови
ОСОБА_3 у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди було ухвалено з
дотриманням норм матеріального та процесуального права , а доводи  ОСОБА_3 не спростовують висновків суду , то
колегія суддів  не вбачає підстав для
скасування рішення  суду 1 інстанції у
цій частині.

Керуючись  п.2 ч.1 ст. 307,  п.4 ч.1 ст. 309 ,  ч.2 ст. 314 , ст.. 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення
Рівненського міського суду від  21 травня
2008 року в частині  стягнення із ОСОБА_1
та ОСОБА_2  на користь ОСОБА_3  99127 грн.
майнової шкоди та  4795 грн.  судових витрат змінити.

Стягнути
із ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на користь
ОСОБА_3  солідарно 58925 грн.  майнової шкоди та  3868 грн.
судових витрат .

В решті
рішення суду 1 інстанції залишити без зміни.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і
може бути оскаржене до Верховного Суду України шляхом подачі протягом двох
місяців із дня набрання ним законної сили касаційної скарги.

Головуючий
:

Судді :