У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

9 квітня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Романюка
Я.М., Шабуніна В.М., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначали, що 19 серпня 2003 року, з вини відповідача, який керував
автомобілем ГАЗ 2410 в стані алкогольного сп'яніння, сталася
дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої їх доньці - ОСОБА_4 були заподіяні
тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 6
жовтня 2004 року ОСОБА_3. був визнаний винним та засуджений за вчинений злочин.

Посилаючись на те, що каліцтвом доньки їм задана матеріальна та моральна
шкода, просили стягнути з відповідача на їх користь                               4 319 грн. 35
коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 5
вересня 2006 року провадження відносно ОСОБА_2 у справі закрито на підставі п.
6 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24
жовтня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 квітня 2007 року, позовні вимоги ОСОБА_1,
задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 3 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3. просить скасувати ухвалені у справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи,
та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на її користь 3 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, у скоєнні якої винен відповідач, доньці позивачки спричинені тілесні
ушкодження середньої тяжкості, чим позивачці завдана моральна шкода.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Судом встановлено, що 19 серпня 2003 року з вини ОСОБА_3 сталася
дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_4 - доньці позивачки були
спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 6
жовтня 2004 року ОСОБА_3. був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 286 КК України.

За змістом ст. 4401 ЦК УРСР, діючої на час виникнення спірних
правовідносин, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі,
права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю)
інших осіб.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3., крім іншого, посилався на ту обставину,
що відповідно до рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської
області від 30 травня 2005 року, він відшкодував потерпілій від
дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4 завдану матеріальну і моральну шкоду
та, крім того, зазначав, що відповідно до вимог ст. 4401 ЦК УРСР
позивачка не входить до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної
шкоди.

Вирішуючи спір, суд на порушення статей 214, 215 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув, доводів відповідача належним чином не
перевірив, встановивши, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої була
травмована дочка позивачки, сталася 19 серпня 2003 року, безпідставно
застосував до спірних правовідносин норми ЦК України.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст.
303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в
ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи і
залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судові рішення підлягають скасуванню
з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Шабунін