Справа № 2-3340/08
Р І Ш Е Н Н Я

І м е
н е м  У к р а ї н и

18
серпня 2008 року                                                                           м.
Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої
- судді Карапута Л.В.,

при
секретарі - Пшеничній І.О.,

з
участю позивача,  представника
відповідача  Деснянської районної в місті
Чернігові ради - Серб А.І., третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Чернігові ради про
скасування рішення та відшкодування моральної шкоди,

в с
т а н о в и в:

01 квітня 2008 року  позивач
звернувся до суду з позовом про скасування рішення виконавчого комітету
Деснянської районної в місті Чернігові ради від 22 грудня 2006 року № 332 п.
8.3 про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та
стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн., яка заподіяна  позивачу прийнятим незаконним рішенням щодо
встановлення опіки над його дочкою.

В обґрунтування позову зазначив, що з жовтня 2005 року  його дружина ОСОБА_3 разом з малолітньою
дочкою ОСОБА_2 переїхала мешкати до своєї матері ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 дитина продовжувала мешкати у бабусі ОСОБА_4, яка
фактично  змінила місце її проживання.
22.12.2006 року  виконавчим комітетом
Деснянської районної в місті Чернігові ради було прийнято рішення  про встановлення опіки над малолітньою
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та призначення опікуном   бабусю дівчинки - ОСОБА_4 без згоди
позивача, як батька дитини та без його відома.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги і просив їх задовольнити по пояснив суду, що в сім»ї ОСОБА_4
постійно проходять сварки, а ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, тому не може
бути опікуном його доньки, оскільки не в змозі надати достойне  виховання та утримання дитини.

Представник відповідача просив
відмовити в задоволенні позову, посилаючись
на те, що малолітня фактично з дня свого народження мешкає у своєї
бабусі ОСОБА_4, яка на законних підставах призначена опікуном  дитини та здійснює свої опікунські обов»язки
в повному обсязі. Крім того, при прийнятті рішення виконавчим комітетом
Деснянської районної в місті Чернігові ради приймалося рішення також з
врахуванням інтересів дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та стану здоров»я
позивача, який є інвалідом 2 групи.

Третя особа - ОСОБА_4 просила
відмовити в задоволенні позову, оскільки, з жовтня 2005 року її внучка
Анастасія постійно проживає  в неї, а  тому оскаржуване рішення щодо призначення її
опікуном є законним, так як дитина фактично називає її своєю мамою.

Заслухавши пояснення, допитавши
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7  та
дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 являється батьком
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Матір»ю дитини є ОСОБА_3, яка померла 16 червня 2006 року. З жовтня
2005  року ОСОБА_3  тяжко захворіла і переїхала мешкати разом з
дочкою ОСОБА_2 до своєї матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Саме з цього часу
онука ОСОБА_2, яка знаходиться під наглядом
лікарняного закладу з народження із зазначенням адреси АДРЕСА_1  проживає постійно зі своєю бабусею - ОСОБА_4

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 16 травня 2006 року  стягнуті аліменти  з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на
утримання  дитини - дочки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження  в розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини  відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2006
року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 22 грудня 2006 року №
332 «Про пропозиції опікунської ради та управління освіти міської ради» п.8.3
встановлено опіку та призначено опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, бабусю дівчинки - ОСОБА_4, мешканкуАДРЕСА_1, з якою
мешкає дівчинка, у зв»язку з тим, що мати дитини померла, батько є інвалідом 2
групи, за станом здоров»я не може займатись вихованням ОСОБА_2.

З оскаржуваного рішення вбачається, що ОСОБА_4  призначена опікуном  малолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, на підставі  статтей: 243,
244 Сімейного Кодексу України, статтей 58, 61, 62, 63 Цивільного кодексу
України ( а.с. 5 ).

Згідно п. 2.2. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім»ї та молоді, Міністерства  охорони здоров»я України, Міністерства освіти
України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року,  ( далі - Правил ) опіку   може бути встановлено і при житті батьків
неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки:
понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей  за станом здоров»я ( інваліди 1 - 2 групи),
або  понад шість місяців не проживають  разом з дитиною та без поважних причин не
беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють  щодо дитини батьківської уваги та турботи.

Згідно з положеннями статті 3 ( ч. 1
) Конвенції про  права дитини, в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Проте, ОСОБА_1 не надав  суду жодного
доказу того, що проживання дитини
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, разом з ним якнайкраще відповідатиме
її інтересам, і що проживання дитини з бабусею
- опікуном ОСОБА_4 суперечить цим інтересам.

Також, суд враховує ту обставину, що зауважень щодо виконання опікуном
ОСОБА_4 обов»язків опікуна орган опіки та піклування не має.

За таких обставин, враховуючи, що оскаржуване рішення прийнято у
відповідності до Правил, в ньому враховані інтереси малолітньої дитини ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, яка впродовж трьох років до прийняття цього рішення
проживала у бабусі, а не з батьком, який не цікавився долею дитини, не вживав
будь-яких заходів щодо спілкування з дитиною, не відвідував її за місцем
проживання та в дитячому закладі, окрім того, участь в утриманні позивач
приймав лише на підставі стягуваних  з
нього аліментів, тому суд не вбачає підстав для скасування даного рішення.

Також суд не знаходить підстав для
відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.  10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України,
ст.ст. 243, 244 Сімейного кодексу України, Правил опіки та піклування,
затверджених наказом Державного комітету України у справах сім»ї та молоді,
Міністерства  охорони здоров»я України,
Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України
від 26.05.1999 року, Конвенції про  права
дитини, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської
області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може
бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя: