Справа № 22ц-1210/2008 р.
Головуючий у першій інстанції - Бєчко
Категорія - цивільна
Доповідач - Скрипка А.А.
20 серпня 2008  року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі :
судді Хромець Н.С.
суддів - Скрипки А.А., Євстафіїва О.К.
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13
травня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1до Чернігівської міської ради,
ОСОБА_2про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання права власності, поділ спадкового майна в натурі
18 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права
власності на гараж в порядку спадкування за законом,  посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1помер його
батько - ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина - гараж АДРЕСА_1.
Спадкоємцями майна є він та відповідач ОСОБА_2. При зверненні в Першу
Чернігівську державну нотаріальну контору позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на зазначений гараж у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу. Тому ОСОБА_1, посилаючись на те, що він з 1995
року і по теперішній час користується спірним гаражем, провів його ремонт,
просив визнати за ним право власності на гараж АДРЕСА_1, з виплатою відповідачу
ОСОБА_2 3 893 грн. грошової компенсації вартості його частки.
ОСОБА_2. звернувся до суду із
зустрічним позовом та в подальшому
доповнивши  його (а.с.21-24,
46-47, 64-65), остаточно просив визнати за ним право власності на 1/2 частину
майна після смерті батька ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2, визнати право власності
на гараж АДРЕСА_1 при добровільній його відмові від права власності на 1/2
частину майна в порядку компенсації ОСОБА_1 за його частку гаража. В
обгрунтування своїх вимог вказував, що він та ОСОБА_1 є спадкоємцями після
смерті батька, проте  ОСОБА_1 до
нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не
звертався, добровільно розділити спадкове майно відмовляється та продав вже
деякі речі із спадкового майна. ОСОБА_2. зазначає, що збирається переїхати на
постійне місце проживання до м. Чернігова і те, що він має у власності
автомобіль, а твердження про те, що ОСОБА_1 проживав з батьком і допомагав йому
спростовується тим, що за судовим рішенням
від 20 березня 2007 року ОСОБА_1
був виселений і знятий з реєстраційного обліку. Також ОСОБА_2. вказує на
те, що його брат довгий час не працював і протягом всього часу не здійснював ні
поточного, ні капітального ремонту гаража, оскільки він це не міг зробити за
своїм фінансовим становищем. На даний час ОСОБА_1 ніде не працює, а джерелом
його існування є продаж спірного майна і плата за оренду гаражу.
Оскаржуваним рішенням Деснянського
районного суду м.Чернігова від 13 травня 2008 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено частково та визнано за ним право власності
на гараж АДРЕСА_1 в порядку спадкування . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
3893 грн. в рахунок компенсації за 1/2 частину гаражу. Виділено у власність :
: килим 2,0 х 3,0 настінній, вартістю 60 грн.; килим 2,0 х 3,0 настінній,
вартістю 60 грн., килим 1,5 х 2,0 настінній, вартістю 46 грн., килим 2,0 х 3,0 для
підлоги, вартістю 25 грн.; килим 2,0 х 3,0 для підлоги, вартістю 25 грн.; шафа
для одягу двохдверна, вартістю 97,50 грн., шафа для одягу чотирьохдверна,
вартістю 125,50 грн., тумба приліжкова з ДСП, вартістю 25,10 грн., тумба з ДСП
двохдверна, вартістю 37,70 грн., ліжко односпальне (2 шт.), вартістю 123,04
грн., диван (софа), вартістю 117, 60 грн., набір корпусних меблів з ДСП для
вітальні на 3 секції, вартістю 493 грн., стіл обідній розкладний, вартістю 44,
44 грн., стільці напівм'які (4 шт.), вартістю 112 грн., крісла для відпочинку
м'які (2 шт.), вартістю 31, 20 грн., машина пральна „Либідь”, вартістю 50 грн.,
чарки кришталеві на ніжці, ємкість 70 г (14 шт.), вартістю 29, 40 грн., а
всього на суму 1502,48 грн.
набір корпусних меблів для кухні 6-предметний, вартістю 306 грн., холодильник
„ОКА-6”, вартістю 162,70 грн., плита газова „НОРД”, вартістю 526, 72 грн.,
люстра (з вентилятором), вартістю 367,24 грн., посуд кришталевий : чарки ( 50г)
-(4 шт.), вартістю 7,20 грн., бокали ( 150г)- (16 шт.), вартістю 48 грн.,
стакани ( 2540г)- (4 шт.), вартістю 9,68 грн., графін  (0,5л)- (2 шт.), вартістю 25,20 грн.,
салатник овальний,1шт., вартістю 8,70 грн., салатник круглий, 1шт.,  вартістю 9,40 грн., сервіз чайний на 6 персон
з кольорового скла (з металевими підставками та блюдцями 6 шт. та емність для
цукру -1 шт), вартістю 11,30 грн., сервіз для кави керамічний (чайник -1 шт.,
емність для цукру - 1шт., емність для вершків- 1шт., чашки з блюдцями - 4 шт.,
вартістю 9,10 грн., сервіз чайний на 6 персон фаянсовий (чашки з блюдцями - 6
шт., чайник - 1шт., емність для цукру - 1шт.), вартістю 12,60 грн., а всього на
Мисливське та рибальське майно, одяг та постільна білизна, які за згодою
сторін не оцінювались, як зазначено в оскаржуваному рішенні суду першої
інстанції,  поділити  за погодженням сторін.
задоволенні решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким визнати за ним право власності на гараж
АДРЕСА_1, зобов'язавши його виплатити ОСОБА_2 2389 грн. 84 коп. грошової
компенсації вартості його частки спадкового майна та передати йому у власність
рухоме майно загальною вартістю 3006 грн. 32 коп. Апелянт  посилається
на невідповідність висновків оскаржуваного судового рішення  обставинам справи. Доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що, як вказує апелянт,
відповідно до ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу  України частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними і кожен із спадкоємців має право на виділ його
частки в натурі. Проте, в даному випадку, як вказує апелянт, спільно володіти,
користуватись та поділити без втрати цільового призначення гараж площею 20,1
кв.м неможливо, оскільки ОСОБА_2. проживає в м. Києві, а тому користуватися
гаражем в м. Чернігові у нього практично немає необхідності. Апелянт вказує на
те, що в судовому засіданні суду першої інстанції він  пояснював , що має намір придбати автомобіль,
проте суд першої інстанції не врахував вказану обставину. Висновки суду про
визнання за ОСОБА_2 право власності на гараж не відповідають дійсним обставинам
справи, оскільки він гаражем ніколи не користувався і не збирається ним
користуватись. Як вказує апелянт, ОСОБА_2. постійно проживає в м. Києві, а тому
відсутня потреба для нього мати у власності гараж у м. Чернігові.
В запереченнях ОСОБА_2. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,
а рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу,
дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд приходить до  висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає  частковому задоволенню.  Зокрема, рішення  Деснянського районного суду м. Чернігова від
13 травня 2008 року в частині вирішення позовних вимог  про визнання права власності на гараж  підлягає зміні, відповідно до положень  ч.1 , п. 4 статті 309 ЦПК України , оскільки
вирішуючи спір по суті в зазначеній частині позовних вимог, суд першої
інстанції  неправильно застосував норми
матеріального права. Апеляційний суд за таких обставин вважає, що необхідно в
зазначеній частині позовних вимог ухвалити нове рішення, яким  позови ОСОБА_1та ОСОБА_2в частині
визнання  права власності  на гараж
задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 та  за ОСОБА_2
право власності  на гараж
АДРЕСА_1по 1 /2 частині  за кожним. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1та ОСОБА_2про
припинення  права  власності
на частку у    даному гаражі та
компенсації її вартості - відмовити.
В іншій частині рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня  2008 року
апеляційний суд вважає за необхідне
залишити без змін , відповідно до положень статті 308 ЦПК України .
Оскільки в зазначеній частині  суд першої
інстанції  ухвалив рішення з  додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті  і справедливе
рішення суду  з одних лише формальних
міркувань.

Як встановлено в ході судового
розгляду даної справи та  підтверджується
її матеріалами , - ( а. с. 8), ОСОБА_3, батько сторін по справі, помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ним було придбано гараж
АДРЕСА_1( а. с. 9-12, 36 ) та інше майно,  яке після його смерті залишилось  в квартирі АДРЕСА_2і підлягає спадкуванню за
законом. Заповіту на вказане майно ОСОБА_3 не залишив. Відповідно до положень
статті 1267  Цивільного кодексу України ,
частки у спадщині кожного  із спадкоємців  за законом є рівними.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 щодо визнання за ним право власності
в цілому на спірний гараж  та
стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
3893 грн. в якості компенсації за &frac12;  частину гаражу
, суд  першої інстанції керувався
положеннями  статті 365 Цивільного
кодексу України, яка регламентує
припинення права  на частку у  спільному майні за вимогою інших  співвласників. Проте, при цьому судом першої
інстанції не взяті до уваги положення ч. 2 статті 365 Цивільного кодексу
України , які регламентують, що  суд
постановляє рішення  про припинення права
особи  на частку у спільному майні  за умови попереднього внесення  позивачем вартості  цієї частки на  депозитний рахунок суду. Тобто, виходячи зі
змісту даної правової норми,  рішення про
припинення  права особи  на частку у спільному майні  суд постановляє  тільки за умови попереднього  внесення
позивачем вартості  цієї
частки  на депозитний рахунок суду.   Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень сторін в судовому засіданні апеляційного суду,  сторонами не було проведено попереднього внесення  вартості зазначеної частки на депозитний
рахунок  суду. За даних обставин не можна
вважати законним та обґрунтованим рішення суду першої  інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права
власності в цілому на спірний гараж  та
стягнення з ОСОБА_2  на користь
ОСОБА_1  3 893 грн.  в якості компенсації за &frac12;
частину гаражу.
Крім того, в матеріалах справи наявні відомості лише про балансову
вартість спірного гаражу ( а. с. 7), відомості щодо дійсної вартості спірного
гаражу в матеріалах справи відсутні. Таким чином, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права власності  на частку
у даному  гаражі та компенсації її
вартості  необхідно відмовити.

Доводи  апеляційної скарги ОСОБА_1  відносно того, що: - він має наміри  придбати автомобіль; - він провів капітальний
ремонт гаражу і періодично ремонтує дах; - фактично  в 2005 році ОСОБА_3 подарував йому гараж ,
але не встиг оформити відповідні документи; - хоча ОСОБА_2. і має у приватній
власності автомобіль, проте користуватися гаражем у нього відсутня потреба , не
можуть бути підставою для  задоволення
позовних вимог  ОСОБА_1 на підставі
положень статті 365 Цивільного кодексу України.
Відповідно до положень статті 60 ЦПК України,  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається  як на
підставу своїх вимог  і заперечень;
доказування не може ґрунтуватися  на
припущеннях.

Враховуючи наведене,
апеляційний суд  вважає за необхідне  змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції  в частині вирішення позовних вимог  про визнання права власності  на спірний гараж. За таких обставин необхідно  ухвалити
нове рішення на підставі положень статтей: 1258, 1261 та 1267 Цивільного
кодексу України , яка регламентує, що
частки у спадщині  кожного із
спадкоємців  за законом  є рівними , яким позови  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині  визнання права власності на гараж  задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1
та  за ОСОБА_2  право власності на гараж  АДРЕСА_1по 1/ 2 частині за кожним. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права власності  на частку
у даному  гаражі та компенсації її
вартості - відмовити.

В іншій  оскаржуваній частині рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова  від 13
травня  2008 року  апеляційний суд вважає за необхідне  залишити без змін,  відповідно до положень статті  308 ЦПК України.

Керуючись статтями :  365, 1258, 1261, 1267 Цивільного кодексу
України,  статтями : 209, 218,   303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319  ЦПК України, апеляційний суд ,-

В  И  Р
І  Ш  И
В  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13 травня 2008 року в частині вирішення позовних вимог  про визнання права власності на гараж
змінити.

Позови ОСОБА_1та ОСОБА_2в частині
визнання  права власності  на гараж задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та  за ОСОБА_2
право власності  на гараж
АДРЕСА_1по 1 /2 частині  за кожним.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1та ОСОБА_2про  припинення  права
власності  на частку у    даному гаражі та компенсації її вартості -
відмовити.

В іншій частині рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня  2008 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: