Справа №22-257                Головуючий у 1інст.Дужич С.П.
Доповідач - Собіна І.М.
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:
Головуючого судді  Собіни І.М.
Суддів
Ковалевича С.П.,  Пашкевича О.О.
При секретарі судового засідання  Сеньків Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою малого приватного
підприємства фірми “Прип”ять” на рішення Рівненського міського суду від 21
грудня 2007 року в справі за позовом прокурора міста Рівне в інтересах
ОСОБА_1до малого приватного підприємства фірми “Прип”ять” про стягнення
Рішенням Рівненського міського суду від 21 грудня 2007 року позов
прокурора задоволено.

Стягнуто з малого приватного підприємства фірми “Прип”ять” на користь
ОСОБА_19510гривень.

У поданій апеляційній скарзі директор підприємства вказує на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Рішення суду грунтується на припущеннях.

Позивач не надав суду доказів того, що він працював  на підприємстві та не спростував численних
доказів відповідача на відсутність трудових стосунків у ОСОБА_1 з
підприємством.

Посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, просив
скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В судовому засіданні директор малого приватного підприємства фірми
“Прип”ять” свою апеляційну скаргу підтримав і дав пояснення в межах її доводів.

Прокурор та ОСОБА_1 просили залишити рішення суду першої інстанції без
змін.

Колегія суддів, заслухавши доводи та заперечення сторін у межах
апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи прийшла до висновку про
відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював сторожем малого приватного підприємства
“Прип”ять” з 15 лютого 2001 року до 1 квітня 2002 року.

Заробітна плата йому виплачувалась у розмірі меншому від встановленого
мінімального на той час розміру 114гривень на місяць.

В день звільнення, власником підприємства розрахунок з ним проведений не
був, а трудова книжка була видана йому без записів про звільнення.

Посилаючись на те, що трудова угода з ОСОБА_1 належним чином оформлена
не була, але фактично він був допущений до виконання обов”язків і заробітну
плату отримував без офіційного її оформлення в сумі 100гривень щомісяця,
прокурор просив стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну
плату у розмірі мінімальної заробітної плати за час затримки розрахунку у сумі
9510гривень

Відповідно до змісту ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору
оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства. Фактичний допуск
до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було
прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за
розпорядженням чи з відома власника.

Відповідач заперечував факт укладення трудового договору між позивачем
та малим приватним підприємством фірмою “Полісся” і доводив, що позивач
працював у нього, як фізичної особи суб”єкта підприємницької діяльності по
окремих угодах.

Проте, його заперечення спростовуються наявними у справі доказами
зокрема, довідкою № 10 від 2 вересня 2001 року з якої вбачається, що ОСОБА_1
працює в малому приватному підприємстві “Прип”ять” з 15 лютого 2001 року (наказ
№ 49 від 14 лютого 2001року по даний час сторожем) (а.с.5).

Факти порушення трудових прав ОСОБА_1 на оплату праці та своєчасне і
належне оформлення трудової угоди встановлені актами № 50/М, 57/М державної
інспекції праці Рівненської області (а.с.6-8). Приписом № 32/М державного
інспектора праці від 13 червня 2002 року адресованого власнику підприємства
ОСОБА_2 про усунення порушення вимог ст.ст. 21, 24 КЗпП України (а.с.9).

Протоколом № 18/М від 26 липня 2002 року про адміністративне
правопорушення складеним на власника підприємства “Прип”ять”  та постановою про накладення на ОСОБА_2
адміністративного штрафу у сумі 85гривень
на підставі ст. 188-6 КпАПП за порушення трудових прав ОСОБА_1
(а.с.10-13), а також фотокопією журналу про отримання заробітної плати ОСОБА_1
(а.с.14, 15).

За таких  обставин, колегія суддів
приходить до висновку про доведеність факту існування між сторонами трудової
угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

А тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції
про стягнення заробітної плати у сумі 9510гривень, яку просили прокурор та
ОСОБА_1

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу малого приватного підприємства фірми “Прип”ять”
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 21 грудня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони мають право оскаржити рішення місцевого суду і ухвалу
апеляційної інстанції до Верховного Суду України протягом двох місяців
починаючи з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий
І.М.Собіна

Судді
С.П.Ковалевич

О.О.Пашкевич