У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка
М.В.,

суддів:

Берднік  І.С.,                                     Лященко
Н.П., Костенка А.В.,                                Пшонки М.П.,
-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ)
“Белокаменські вогнетриви” про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької області від 2 липня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У грудні 2006 року ОСОБА_1. звернулася в суд із вищезазначеним позовом, посилаючись
на те, що вона працювала в ЗАТ “Белокаменські вогнетриви” на посаді начальника відділу
організації праці. Наказом від 26 жовтня 2006 року                № 209-к без її згоди була переведена
на посаду інженера з нормування праці. Наказом від 2 листопада 2006 року № 213-к
поновлена на посаді начальника відділу праці з
7 листопада 2006 року. 8 листопада 2006 року в її робочий кабінет зайшов
начальник охорони ЗАТ “Белокаменські вогнетриви” та в присутності інженера ОСОБА_2 заявив, що згідно з наказом
вона зобов'язана негайно покинути територію підприємства, а тому була вимушена покинути
робоче місце.

9 листопада 2006 року на роботу не вийшла за станом здоров'я.

10 листопада 2006 року також на роботу не вийшла, а звернулася з листом до
прокуратури м. Артемівська та генерального директора ЗАТ “Белокаменські вогнетриви”, в якому просила останнього
вказати підстави її відсторонення від роботи.

Наказом від 16 листопада 2006 року № 220-к вона була звільнена
за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

У зв'язку з цим позивачка просила суд зобов'язати відповідача
поновити її на посаді начальника відділу праці та стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області
від 5 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області
від                 2 липня 2007 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин тощо.

Оскаржені судові рішення не відповідають цим вимогам.

Міськрайонний суд, відмовляючи в задоволенні позову, та апеляційний суд,
залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходили з того, що              ОСОБА_1. не надала доказів того,
що вона була відсторонена від роботи наказом директора підприємства, не мала
можливості потрапити на роботу і їй в цьому перешкоджали, була відсутня на
роботі з поважних причин.

Однак таких висновків суд дійшов із порушенням норм вищезазначеного закону,
без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2006 року ОСОБА_1.
направила на ім'я генерального директора ЗАТ “Белокаменські вогнетриви” Борисова С.Н. запит (а.с. 8), в якому просила останнього роз'яснити
причини  відсторонення її від роботи 8
листопада 2006 року та надіслати відповідну копію документа про відсторонення.

При цьому суд не зважив на пояснення ОСОБА_1. про те, що вона була
позбавлена можливості працювати внаслідок дій начальника охорони підприємства,
який заборонив їй знаходиться в робочому приміщенні, у зв'язку з відстороненням
від посади начальника відділу праці, що відповіді на запит від керівництва
підприємства вона не отримала, причини відсторонення від роботи залишилися для
неї не з'ясованими.

Судами не з'ясовано: чи розглядалася уповноваженою особою власника підприємства
заява (запит) ОСОБА_1. щодо причин відсторонення, чи дотримано вимоги ст. 149
КЗпП України щодо з'ясування обставин невиходу на роботу, отримання від
позивачки письмового пояснення з приводу відсутності на роботі та розгляду
пояснення в сукупності із заявою (запитом) про причини відсторонення від
роботи.

За таких обставин судові рішення не можна визнати законними й
обґрунтованими, а тому вони як постановлені з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно
до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької
області від 5 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області
від 2 липня 2007 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В.
Костенко

Н.П. Лященко

М.П.
Пшонка