Справа
№ 2-145/08
М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
районний суду м. Дніпропетровська   у
судді-  Грищенко В. М., при секретарі -  Демченко О. Г., розглянув у відкритому
судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3  про відшкодування матеріальної та
шкоди, завданої у наслідок ДТП, -
звернулась до суду з позовом  до ОСОБА_2,
ОСОБА_3  про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої у
ДТП, посилаючись на те, що  9.11.2003
року  приблизно у 17 годин 15
водій ОСОБА_4, керуючи  мікроавтобусом
«Мерседес- Бенц - 208», д/н
який належав ОСОБА_2,  на вул. Калиновій
у м. Дніпропетровськ  в
електроопори № 38 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5  У наслідок ДТП
смертельно травмована  ОСОБА_5, яка є
донькою позивачки.  По факту ДТП
ДГУ УМВС України у Дніпропетровській області було проведено розслідування
ДТП.  19.11.2003р. слідчий СУ ДГУ УМВС
України в Дніпропетровській
ст. лейтенант ОСОБА_6  постановив - у
порушенні кримінальної справи
відношенні водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовити за відсутністю в
діях складу злочину, передбаченого ст. 286
КК України. 20.04.2004р. дана
постанова
прокуратурою м. Дніпропетровська була скасована, матеріали ДТП були

направлені
в СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області для проведення

додаткової
перевірки. Відповідно до авто технічного дослідження від 1.06.2004р.

водій
автомобіля «Мерседес Бенц- 208» ОСОБА_7 не мав технічної

можливості  запобігти
наїзд на пішохода шляхом екстреного гальмування.

7.06.2004р.
слідчим СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 постановлено у
порушенні кримінальної справи у відношенні до водіїв

ОСОБА_7
та ОСОБА_8 відмовити в зв*зку з відсутністю в їх діях

складу
злочину, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України. Причиною ДТП, як вказано

в
даній постанові, були необачні та неуважливі дії пішоходів ОСОБА_5 та

ОСОБА_10
27.08.2004р. прокуратура Дніпропетровської області скасувала

постанову
слідчого від 7.06.2004р. та порушила кримінальну справу по факту

ДТП.  28.01.2005р. кримінальна справа № 70049074 по
факту ДТП була припинена за

відсутністю
в діях водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу злочину,

передбаченого
ст. 286 КК України.  Постанова про
припинення кримінальної справи

від
28.01.2005р. була оскаржена позивачкою, яка по даній справі була визнана

потерпілою.
Відповідно відповіді від 7.11.2005р. УМВС України в

Дніпропетровській
області справу було вивчено керівництвом УМВС та прийнято

рішення
про клопотанні перед прокуратурою області про скасування постанови від

28.01.2005р.,
направлення справи на додаткове розслідування з метою призначення

комплексної
судово-медичної та автотранспортної експертизи. Згідно відповіді

прокуратури
Дніпропетровської  області від
12.04.2006р. постанова від

28.01.2005р.
СУ УМВС України у Дніпропетровській області не скасована. Оскільки

по
даній справі з листопада  2003р. до
квітня 2006р.   СУ ДГУ УМВС України в

Дніпропетровській
області, прокуратурою області проводилось розслідування

обставин
ДТП, позивачка не зверталась до суду в порядку цивільного судочинства

з
вимогами щодо відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП. Згідно довідки

ДАЇ
Дніпропетровського МРЕВ першого міжрайонного відділу за ОСОБА_2 станом

на
9.11.2003р. був зареєстрований автомобіль
«Мерседес Бенц - 208»,  за участю

якого
сталося ДТП.  ОСОБА_3 експлуатував
вказаний автомобіль 9.11.2003р.

на
підставі довіреності, з залученням у якості водія автомобіля ОСОБА_7,

оскільки
не мав посвідчення водія. Позивачка вважає, що відповідальність за

завдану
матеріальну та моральну шкоду повинні нести відповідачі. Матеріальна

шкода
покладається у витратах, пов*язаних з похоронами ОСОБА_5, у сумі 1

415грн.
Моральна шкода полягає у  душевних,
фізичних стражданнях, які позивачка

зазнала
у зв'язку зі смертю своєї доньки. Після її смерті  вона втратила спокій

та
сон, додавала  зусиль для організації
свого життя, знаходилась тривалий час

у  стресовому стані, була втрачена дорога їй
людина, рідна донька, після смерті

доньки
на її піклуванні залишився  син померлої
доньки, її онук, який після

смерті
матері тяжко захворів, замкнувся, була порушена його психіка.

Добровільно
відповідач не відшкодувала завданої позивачці
шкоди у наслідок

смерті
доньки, тому вона просить суд стягнути з відповідачів у відшкодування

моральної
шкоди  50000грн.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали у повному

обсязі,
представник відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнав,

третя
особа ОСОБА_8 позов не визнав, представник третьої особи ОСОБА_7 позов не
визнав.

Суд заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи,

вважає
встановленими наступні обставини справи.

9.11.2003 року  приблизно у 17 годин 15 хвилин водій ОСОБА_4,
керуючи

мікроавтобусом
«Мерседес- Бенц - 208», держномер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_2,  на вул. Калиновій у м. Дніпропетровськ  в районі електроопори № 38

здійснив
наїзд на пішохода ОСОБА_5  У наслідок ДТП
була смертельно

травмована  ОСОБА_5, яка є донькою позивачки.
19.11.2003р. постановою

слідчого
СУ ДГУ УМВД України  у порушенні
кримінальної справи у відношенні

водіїв
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовлено за відсутністю в їх діях

складу
злочину, передбаченого ст. 286  КК
України.

20.04.2004р.
дана постанова прокуратурою м. Дніпропетровська була скасована,

матеріали
ДТП були направлені в СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області

для
проведення додаткової перевірки.

7.06.2004р. слідчим СУ ДГУ УМВС України в
Дніпропетровській області винесено

постанову
у порушенні кримінальної справи у відношенні до водіїв ОСОБА_7

та
ОСОБА_8 відмовити в зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину,

передбаченого
ст. 286 ч. 3 КК України. Причиною ДТП, як вказано в даній

постанові,
були необачні та неуважливі дії пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_10

Як
вбачається з кримінальної справи № .08.2004р. прокуратура

Дніпропетровської
області скасувала постанову слідчого від 7.06.2004р. та

порушила
кримінальну справу по факту ДТП.

28.01.2005р. кримінальна справа № 70049074 по
факту ДТП була припинена за

відсутністю
в діях водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу злочину,

передбаченого
ст. 286 КК України.  Постанова про
припинення кримінальної справи

від
28.01.2005р. була оскаржена позивачкою. Згідно відповіді прокуратури

Дніпропетровської  області від 12.04.2006р. постанова від
28.01.2005р. СУ УМВС

України
у Дніпропетровській області не скасована.

Відповідно до п. 7 Постанови  Пленуму Верховного Суду України « Про
практику

застосування
судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди,

заподіяної
злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989р.

№
3 у разі закриття справи з передбаченим законом підстав цивільний позов не

розглядається.
Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому

разі
можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 28 КПК України потерпілий
має право пред'явити  цивільний

позов
у кримінальній справі. Особа, яка не пред'являла позов у кримінальній

справі,
а також особа, позов якої залишився без
розгляду, має право пред'явити

його
у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до
довідки ДАЇ Дніпропетровського МРЕВ першого міжрайонного

відділу
за ОСОБА_2 станом на 9.11.2003р. був зареєстрований автомобіль

«Мерседес
Бенц - 208»,  за участю якого сталося
ДТП.

5.11.2003р.
ОСОБА_2 видала довіреність  на ім'я
ОСОБА_3 на право

керування
належного їй на праві  власності  автомобіль
«Мерседес Бенц - 208»

Як пояснив ОСОБА_3 в судовому засіданні,
9.11.2003р. він знаходився в

автомобілі  «Мерседес Бенц - 208» у якості  пасажира,
за кермом автомобіля

знаходився
з його згоди  водій ОСОБА_7, бо у
ОСОБА_3  було відсутнє

посвідчення
водія.

Відповідно до ст. 450  ЦК України ( 1963р., який діяв на момент  скоєння ДТП)

та
ст. 1187 ЦК України ( 2004р.)  шкода,
завдана джерелом підвищеної безпеки,

відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі ( право

власності,
інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє

транспортним
засобом, використання, зберігання або утримання якого створює

підвищену
безпеку.

Згідно п. 2 Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про практику

застосування
судами законодавства  про відшкодування
шкоди» від 27.03.1992р.

відповідно
до ст. 450 ЦК України (1963р.) шкода, заподіяна
особі підлягає

відшкодуванню
у повному обсязі особою, яка її заподіяла, якщо це було наслідком

дії
джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків,

передбачених
ст. 456 ЦК України ( 1963р.).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних
Положень до ЦК України щодо

цивільних
правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України положення

цього
Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або

продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини між позивачем та відповідачем
виникли у 2003р., коли діяв ЦК

України
в редакції 1963р. та  існували на момент
набрання чинності ЦК України в

редакції
2004 року.

Таким чином,
до спірних  правовідносини можливо
застосування норм ЦК України

в
редакції 2004 року.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України (
2004р.)  відшкодування моральної шкоди

здійснюється
незалежно від вини  фізичної особи, яка
її завдала, якщо шкода

завдана  фізичній особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1193 ЦК України ( 2004р.)
вина потерпілого не враховується

у
разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі

відшкодування
витрат на поховання.

Суд вважає, що відповідачі зобов'язані
відшкодувати на користь позивачки

матеріальну
та моральну шкоду.

Матеріальна шкода пролягає у відшкодуванню
витрат, які здійснила позивачка на

похорони
ОСОБА_5 в сумі 1415грн.

Моральна шкода, завдана позивачці, пролягає у
фізичних та душевних

стражданнях,
завданих у наслідок смерті її доньки ОСОБА_5 у наслідок ДТП.

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних
Положень ЦК України (в редакції

16.01.2003р.,
який вступив у діє з 1.01.2004р.)
правила ЦК про позовну

давність
застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений

законодавством,
що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Станом на 1.01.2004р., на момент набрання
чинності ЦК України, строк позовної

давності
для пред'явлення до суду позову ОСОБА_1
про відшкодування шкоди не

сплив.

Відповідно до ст. 83 ЦК України (у
редакції  1963р.) та ст. 268 ЦК України
(у

редакції
2004р.) на вимогу, що випливає з порушення особистих немайнових прав

позовна
давність не поширюється.

Відповідно до ст. 268 ЦК України (у редакції
2004р.) позовна давність не

поширюється
на  вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим

ушкодженням
здоров'я або смертю.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
ґрунтуються на законі але підлягають

частковому
задоволенню в частині моральної шкоди.

На
підставі викладеного, керуючись ст., ст. 10,61, 212 ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди  задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3  на користь

ОСОБА_1
у солідарному порядку   у
відшкодування  матеріальної

шкоди
1 415 грн., у відшкодування моральної шкоди 20 000грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному

порядку
на користь держави - 51 грн. державного мита, 8 грн. 50 коп. судового

збору,         30 грн. витрати на
інформаційно-технічне забезпечення.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду
може бути подано в Індустріальний

районний
суд м. Дніпропетровська  протягом 10 днів
з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в
апеляційний суд

Дніпропетровської
області через  Індустріальний районний
суду м.

Дніпропетровська
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне

оскарження.

Суддя:

В. М. Грищенко