справа №2-40-1/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

24 січня 2008 року                         Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого                                    -   судді
Литвинової І.В.,

при секретарі                                  - Гайченя О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи  ОСОБА_4, Головне управління юстиції у
м.Києві, приватний нотаріус ОСОБА_5, Київське міське бюоро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання договору
дарування нікчемним, визнання права власності на майно, скасування державної
реєстрації,-

В
С Т А Н О В И В:

В травні 2006 року  ОСОБА_1
звернулась  до  суду
з  позовною  заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи  ОСОБА_4, Головне управління юстиції у
м.Києві, приватний нотаріус ОСОБА_5, Київське міське бюоро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, ОСОБА_6
про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання договору дарування
нікчемним, визнання права власності на майно, скасування державної реєстрації.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 22
жовтня  1998  року
між  нею та  ОСОБА_2
був укладений  договір
купівлі-продажу  32/100  частин
квартири АДРЕСА_1 і  стверджує, що
цей договір  купівлі-продажу є удаваним
та таким, що  приховував  договір позики, який був укладений між
її  колишнім чоловіком ОСОБА_4 та ОСОБА_2
за  наступних  підстав.

В 1998 році  з ОСОБА_2
позивачку  познайомив  її
колишній  чоловік  ОСОБА_4 і попросив її  тимчасово укласти  з
ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу  на 32/100
частин    квартири   АДРЕСА_1
з  метою  надання
ОСОБА_2  гарантій  повернення
коштів, які  він  взяв  у
ОСОБА_2 в позику в розмірі  408 000,00
(чотириста вісім тисяч) гривень. що по курсу НБУ становить 80 000,00
(вісімдесят тисяч) дол.США, що
підтверджується  розписками
ОСОБА_4  ОСОБА_2,  показами
свідка  ОСОБА_7, та показами
ОСОБА_2 по кримінальній справі №07-5835. 22 жовтня  1998
року  між позивачкою та  ОСОБА_2
був укладений  договір
купівлі-продажу  32/100  частин
квартири АДРЕСА_1.
Отримавши  кошти, ОСОБА_4  сказав
позивачці, що ці  кошти  потрібні йому на  короткий
термін  для  закупівлі сантехніки  та
будівельних  матеріалів. Він  умовив
позивачку  укласти  з ОСОБА_2
договір  купівлі-продажу
32/100  частин  квартири АДРЕСА_1,  з метою надання  відповідачу
гарантій  повернення  позики самим
ОСОБА_4Тому  спірний  договір
купівлі-продажу,  що
укладений  22.10.1998 року і передбачав,
що  продажна  вартість 32/100 частин  квартири
становила 4000,00 гривень. На
момент укладання спірного
договору  реальна вартість
вказаної  частки  квартири
була  значно більшою.
Позивачка  стверджує, що у  неї
не  було наміру  продавати
належні її на праві  власності
32/100  частин  квартири
за  збитковою  ціною,
що перед  підписанням  договору
купівлі-продажу  32/100
частин  квартири АДРЕСА_1,  між
позивачкою  і  ОСОБА_2
була  домовленість і  ОСОБА_2 написана розписка про те, що  після
повернення   йому ОСОБА_4боргу,
він  одразу  переоформлює 32/100  частин
спірної  квартири  знову на
позивачку

Під час
розгляду  справи  позивачка
стверджувала, що між відповідачем
і 3-тьою  особою ОСОБА_4складено
ще 2 розписки на інші суми боргу і тому
позивач  по теперішній час не
знає  яку
суму 3-тя особа ( ОСОБА_4) взяв у
відповідача в борг, оскільки на одна розписка ОСОБА_4 складена на суму
80 000,00 доларів США, інша - «соглашение» - на суму 150 000,00 доларів  США, позивачці  відповідач
сказав - 100 000 тисяч доларів США.
Йшов  час, а ОСОБА_4  борг не сплачував. Виник конфлікт, і в 2002
році   позивачка і 3-тя особа ОСОБА_4
офіційно розірвали шлюб. Оскільки  мирно
домовитись позивачка  з  ОСОБА_4
та ОСОБА_2 не вдалось, позивач
подала позов до суду про визнання договору купівлі-продажу 32/100 частин
квартири   в будинку АДРЕСА_1 не
дійсним  та договору  дарування
32/100 частин квартири   в будинку
АДРЕСА_1 - нікчемним.

В  судовому
засіданні  ОСОБА_1  та
її  представник  підтримали
заявлені  вимоги.

Представник  ОСОБА_2 та ОСОБА_2 проти  позову
заперечували.  Стверджували,  що
ОСОБА_2  на  законних
підставах  придбав спірні  32/100
частин  квартири  АДРЕСА_1

Представник
третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не підтримала та вважала, що
немає підстав для визнання угод недійсними та нікчемними.

Представник  третьої особи КМБТІ в судове засідання не
з»явився, направив письмові пояснення та просив розглядати справу за його
відсутністю.

Представник третьої
особи Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з»явився,
направив заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Третя особа
ОСОБА_6 в судове засідання не з»явилась, про час розгляду справи повідомлялась,
причини неявки суду не повідомила.

Суд,
вислухавши   пояснення  сторін
та їх  представників,  дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Під  час  розгляду
справи  судом були витребувані та
досліджені  докази  з
Київського  міського  бюро
технічної  інвентаризації  та
реєстрації  власності  на
об'єкти  нерухомого  майна
, Першої  державної  нотаріальної
контори,  на  запит
суду  були  надані
протоколи допиту свідка ОСОБА_2 по
кримінальної  справи№07-5735
та  допитані свідки, проведені  всі дії, які
були  необхідні  для
винесення   рішення  по справі.

В процесі
розгляду  справи було встановлено,
що  в протоколі  допиту
свідка ОСОБА_2   від 05.11.2003 року
та від 11.08.2004 року по кримінальній справі №07-5835 ОСОБА_2,  попереджений
про  кримінальну  відповідальність за  дачу
завідомо  неправдивих  показів, стверджував, що він  не мав
наміру придбати  32/100
частин  квартири  АДРЕСА_1
у власність  і,  що
він  мав  домовленість
з  позивачкою  про
повернення   її  назад
у власність 32/100  спірні  частини
квартири, а також  той  факт,
що кошти він  особисто  давав
ОСОБА_4 оскільки  добре  його
знав,  бо  вчився
з його  сином  в
одному  класі. Кошти  дав  в
квартирі АДРЕСА_1 і,  що   при
передачі  коштів  позивач не
була  присутня  і, що він
ніколи  не  мав
наміру  купувати  квартируАДРЕСА_1, а саме:   «У меня
не  было  цели
покупать  квартиру  лично. Я просил у ОСОБА_1  продать
квартиру  и  отдать
мне  мои  деньги
без  всякой прибыли,  на
которую  я   не
претендую».  Далі  в протоколі допиту  свідок
ОСОБА_2 каже, що «у меня  на  руках
находится  расписка  ОСОБА_8.
о том,  что  она
взяла  у  меня
деньги  в  сумне
536.000  гривен.  Даную
расписку  она  написала
не в момент  получения  денег,
а гораздо  позже,  в
октябре 2003 года  по  собственной
инициативе»

На питання
суду  чому розписка  позивачкою написана  не в
момент  отримання  коштів,
а через п'ять років,  ОСОБА_2  відповіді не дав, оскільки  на засідання суду не з'являвся.  На питання
слідчого у протоколі допиту
свідка ОСОБА_2: «Почему  на  «Соглашении» о  виделении денег на ремонт  квартир
от 21.07.2001  нет  подписи ОСОБА_1? ОСОБА_2, відповів: «Это
соглашение  есть  четвертое по счету. Перове  было
написано  самой  ОСОБА_8.»
Ні  суду, ні слідству  відповідач не надав цей документ.

На
питання  слідчого в протоколі допиту  свідка ОСОБА_2: «В соглашении  сказано, что
вы намеревались  выкупить  оставшуюся
часть  квартиры  за  350
000 тысяч дол. США. Почему  вы не
выполнили  свои  намерения?»
свідок  ОСОБА_2 відповів : «У
меня  не
было  цели  покупать
квартиру  лично», і  далі:«хочу заявить,  что
данная квартира  мне  не
нужна.  В  любой
момент я готов  подписать  соглашение
на  продажу  этой
квартиры,  Я  готов
подписать  договор  купли-продажи.  Я жду
предложений  от  ОСОБА_1.
Моя  цель  получить
деньги».

В  судовому
засіданні  позивачка  та
її  представник  підтримували
заявлені  позовні  вимоги
та  стверджували,  що
ОСОБА_2  взагалі  не
мав  та  не
міг  мати  ключів
від  квартири,  оскільки
між  її  колишнім
чоловіком  ОСОБА_4 та  ОСОБА_2
мав  місце  договір
позики,  а  не
договір  купівлі-продажу  та
в  договорі  купівлі-продажу  32/100 частин
квартири  не  було
встановлено  порядок  користування
квартирою  або  окремими
її  частинами.  ОСОБА_2
не  звертався  до
позивачки  з  пропозицією
укласти  догові  користування
квартирою  або  окремими її
частинами. Це  свідчить  саме
про  те,  що ОСОБА_2,
ОСОБА_4  та  позивачка
фактично  мали  намір
одержати  за  договором
інші  правові  наслідки,
ніж  ті,  які
були  виписані  в
тексті  договору  купівлі-продажу  32/100
частин  квартири,  оскільки
гроші  відповідач   надав у
позику  ОСОБА_4  Тобто
правовідносини,  які  виникли
між  позивачкою  та
ОСОБА_2  у 1998  році
продовжують  існувати  на
даний  час  і її
позов  спрямований  на
захист  не  порушеного
її  права,  а
тільки  оспорюваного  права,
тому  її  позов
може  бути  задоволений
без  обмеження  строком
позовної  давності  згідно ч.2
ст.267  ЦК України.  Згідно
до п. 14  постанови  Пленуму
Верховного  Суду  України
№ 3  від  28.04.1978
року  „Про  судову
практику  в  справах
про  визнання  угод
недійсними”,  роз'яснено,  що  при  встановленні
факту,  що  угода
укладена  з  метою
приховати  іншу  угоду,
суд  відповідно  до ч.2 ст.58
ЦК УРСР  визнає,  що
сторонами  укладена  та
угода,  яку  вони
дійсно  мали  на
увазі.

Суду були
надані докази,  що  з 1997
року  по  сьогоднішній
день  у  спірній
квартирі  ведуться  ремонтно-будівельні  роботи,
квартира  перепланована ,  перебудована    ще
з   1997  року
та  не  введена в
експлуатацію. Тому  довідки -
характеристики  з Київського  міського
бюро  технічної  інвентаризації  та
реєстрації  власності  на
об'єкти  нерухомого  майна
на  32/100  частин
спірної  квартири,  які
були  отримані  ОСОБА_4 у 1998  році
та  ОСОБА_2  у
2004  році  для
оформлення   договору  купівлі-продажу та  дарування 32/100  частин
квартири  в будинку АДРЕСА_1,  не
відповідають  справжньому  технічному
стану  квартири,  оскільки
житлова  та  загальна
площа  квартири  змінені,
стіни  між  кімнатами
зруйновані,  коридор,  кухня
та  ванна  кімната
і  туалет  перенесені
в  інше  місце.
Ці  обставини  підтверджуються  технічним
паспортом  (планом  за
поверхами)  на  квартиру
АДРЕСА_1  з  відміткою
БТІ  м. Києва  про
те,  що  дозвіл
на  переобладнання  квартири
не  поданий,   довідками - характеристиками БТІ  м. Києва
на  32/100  частин
квартири  АДРЕСА_1 від  1996
року,  1998  року
та  2004 року,  довідкою
ЖЕО-601  від  19.05.2006
року,  у   якій
сказано,  що  з
1997  року  і  по  даний
час  у  квартирі
АДРЕСА_1  ведуться  ремонтно - будівельні  роботи
та  п. 7  Договору
дарування  спірної  частини
квартири,  укладеному  5
жовтня  2004  року
між  ОСОБА_2  та
ОСОБА_3  в  якому
зазначено  про  те,
що  „ Сторони  домовились
про  те,  що
під  передачею  частини
квартири  за  цим
договором  слід  вважати
передачу  символу  речі”.
„Прийняття   ОБДАРОВАНИМ   від
ДАРУВАЛЬНИКА  примірника  цього
договору,  свідчить  про
те,  що передача  речі
відбулась”. Правоустановчі
документи  на  квартиру
згідно  закону не  можуть
бути  символом  речі
і  передаватись  із
рук  в  руки, оскільки  договір
дарування  належить  до
категорії  реальних  угод
і  правоустановчі  документи
на  квартиру,  згідно цивільного  законодавства,  не
можуть  бути  символом
речі.  Документи  не
можна  подарувати. Символом  речі
можуть  бути  цінні
папери, предмети  побуту тощо, а
не правоустановчі документи на квартиру.
За  цим договором  дарування
правоустановчі документи
віддає  обдарованому  не
дарувальник,  а  нотаріус.

В процесі
розгляду справи суд встановив, що  у  довідках -
характеристиках  від  1998
та  2004 року,  договорі
від  22.10.1998  року
та  договорі  дарування
від  05.10.2004  року
не  вказано  із
скількох  кімнат  складається
32/100  частин  квартири  та
розмір  загальної  та
житлової  площі  даної
квартири.

Згідно п.п. 2.2, 2.4, 2.6  Інструкції
про  порядок      видачі
довідок - характеристик  на  об'єкти
нерухомого  майна,  що
знаходиться  у  власності
юридичних  та  фізичних
осіб  та  зареєстровані
в  бюро  технічної
інвентаризації,  зареєстрованої  в
Міністерстві  юстиції  України
06.06.1996  року  за
№   273/1298,  довідка - характеристика   видається
на  підставі  матеріалів
інвентаризаційної  справи  з
урахуванням  всіх  змін
в  квартирі. Виявлені  при
обстеженні  самовільно  побудовані,
прибудовані  об'єкти  нерухомого
майна  заносяться  в
довідку - характеристику.  У  разі
виявлення при  обстеженні   змін
в  об'єкті  нерухомого
майна,  внаслідок  чого
змінилась  житлова  чи
загальна площа,  у  довідці - характеристиці  вказується
номер  і  дата
рішення  місцевого  органу
виконавчої  влади,  місцевого
самоврядування,  на   підставі
якого  зроблені  побудова,
добудова,  перебудова,  реконструкція.

Таким чином,  довідки -характеристики  БТІ м. Києва
на  32/100  частин
квартири  АДРЕСА_1,  отримані
у 1998  році  на
2004  році  були
не  чинними,  оскільки
не  відображають  дійсний
технічний  стан  квартири,
здійснені  переобладнання  та
перепланування  у  квартирі - нежилих  приміщень
у  жилі  та
навпаки,  кількість  кімнат,
розміри  загальної  та
житлової  площі  частини
квартири. Разом з тим, позовні вимоги про визнання їх недійсними
задоволенню не підлягають, оскільки вони не є угодою і визнання їх недійсними
не передбачено діючим цивільним законодавством.

Відповідно  до  ст. 50
Інструкції  про  порядок
вчинення  нотаріальних  дій,
зареєстрованої  в  Міністерстві
юстиції  України  07.07.1994 року  за  №
152/361  (чинної  на  той  час),
а   також  ст.63
Інструкції  про  порядок
вчинення  нотаріальних дій,
затверджена  Наказом МЮ України від
03.03.2004 року  № 20/5 роз'яснює,  якщо
у  квартирі  проведено
переобладнання  та  перебудову
без  належного  дозволу,
то  нотаріус  відмовляє
в  посвідченні  договору
відчуження  квартири.

І  тому
згідно  ст. 48  ЦК УРСР
( в редакції  1963  року),
укладений  22.10.1998  року
між  ОСОБА_1  та
ОСОБА_2  договір  купівлі - продажу  32/100
частин  квартири  АДРЕСА_1
не  відповідає  вимогам
ст. 48 ч.1  ЦК УРСР ; п.п. 2.2.,
2.4.., 2.6.,  Інструкції  про
порядок  видачі    довідок - характеристик   на  об'єкти  нерухомого
майна,  що  знаходяться
у власності  юридичних  та
фізичних  осіб  та
зареєстровані  в  Міністерстві
юстиції  України  06.06.2006
за  № 273,1298; ст. 50  Інструкції
про  порядок  вчинення
нотаріальних   дій  нотаріусами
України,  зареєстрованої  в
Міністерстві  юстиції  України
07.07.2006  року  за
№  152/361  ( чинної
на  той  час); а
також  зовнішньому  та
внутрішньому  волевиявленню  сторін,
,  оскільки  сторони
не  виявляли  дійсної
волі  на  досягнення
певних  правових  наслідків,
обумовлених  договором  купівлі - продажу  32/100
частин  квартири АДРЕСА_1;  спрямованістю
правочину  на  реальне
настання  правових  наслідків,
передбачені  договором  купівлі - продажу;   на
протязі  восьми  років
ОСОБА_2    не  вчиняв
дій,  спрямованих  на
набуття  права  власності
32/100  частин  квартири,
а саме:  не  користувався,
не  перевозив  до
неї  речей, не  проживав в
спірній  частині  квартири,
ніколи  не  мав,
та  і  не
міг  мати  ключів від
вхідних  дверей  квартири,
не  сплачував   гроші
за  надання  комунальних
послуг,  користування  телефоном,
не  брав  участі
у  покритті  витрат,
пов'язаних  з  ремонтом
квартири  та  покрівлі
над  квартирою  та
її  утриманні.  Тобто, як
стверджує  позивач, посилаючись  на
надані  суду  документи,
ОСОБА_2  ніколи  не
вступав  у  володіння
придбаною  квартирою.       Таким чином, заява  представника
відповідача  ОСОБА_2  про
те,  що  відповідач
на  законних підставах придбав
32/100 спірні частини квартири
спростовуються  довідкою  з
відміткою  в  технічному
паспорті  БТІ  за 1998
рік,  в  яких
сказано,  що  квартира
АДРЕСА_1  перепланована  без
дозволу,  недобудована  та
не  введена  в
експлуатацію  та довідкою з Першої
державної  нотаріальної контори м.
Києва.

В
судовому  засіданні було
встановлено,  що    договір
дарування  32/100  частин
квартири  АДРЕСА_1,  укладений
між  ОСОБА_2  та
ОСОБА_3   є  нікчемним.
Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст  правочину  не
може  суперечить  Цивільному
кодексу  та  іншим
актам  цивільного  законодавства.  Ч..5 ст.203 ЦК України  передбачає,
що  правочин  має  бути  спрямований
на  реальне  настання
правових  наслідків,  що
обумовлені  ним.  Таким
чином,  укладений  договір
дарування  32/100  частин
квартири  АДРЕСА_1  між
ОСОБА_2  та  ОСОБА_3
не  має  під
собою  правової  підстави
та  суперечить  чинному
законодавству,  а  саме: ч.1, 5 ст.203,  ч.1 ст. 215
ЦК України,  п.п. 2.2., 2.4.,
2.6., Інструкції  про  порядок
видачі  довідок -
характеристик  на  об'єкти
нерухомого  майна,  що
знаходиться  у  власності
юридичних  та  фізичних
осіб  та  зареєстровані   в
бюро  технічної  інвентаризації,  зареєстрованої  в
Міністерстві  юстиції України  06. 06.2006 року  за  №
273/1298; ст. 63  Інструкції  про
порядок  вчинення  нотаріальних
дій  нотаріусами  України,
затвердженої  наказом  Міністерства
юстиції  України   від
3  березня  2004
року  за № 20/5

ОСОБА_2 не  визнавав право  власності ОСОБА_1  на
32/100  частин  квартири
АДРЕСА_1,  у  якій
позивачка  проживає з 1996  року
і  яка  знаходиться
у  повному  її
володінні,  користуванні  та
утриманні.     Згідно  ст.
392  ЦК України  вимоги ОСОБА_1 про  визнання
права  власності  можуть
бути  поєднані  з позовом
про  визнання  правочину
недійсним,  який  є
основним,  а  вимоги
про   визнання   права
власності - додатковими.

Визнання
права  власності   позивачки
ОСОБА_1 на  32/100  частин
квартири  АДРЕСА_1,  яка
складається  з  однієї
кімнати  загальною  площею
45,0 кв.м.,  у  тому
числі  житловою  площею
34,0  кв.  метра
ґрунтується  на таких  підставах,
а  саме: - договорі  купівлі - продажу,  укладеному
26.04.1996  року  між
ОСОБА_1  та  громадянина ми  ОСОБА_9 і
ОСОБА_10 (первісні  власники
32/100 частин  комунальної  квартири); недійсному  договорі,
укладеному  22.10.1998  року
між  ОСОБА_1.  та
ОСОБА_2;  недійсних  довідках - характеристиках БТІ м.  Києва
від  1998  року
та  2004  року;
діях  ОСОБА_2,  якими
він  не  визнає
право  власності  ОСОБА_1 на
спірні  32/100  частин
квартири;  нікчемному  договорі
дарування,  укладеному  05.10.2004
року  між  ОСОБА_2
та  ОСОБА_3 ; та  у
письмових  і  усних
твердженнях  ОСОБА_2,  зафіксованих
слідчим  у  протоколі
його  допиту,   що він
не мав  наміру придбати  32/100 частин
квартири  АДРЕСА_1  у власність
і,  що  він
мав  домовленість  з
ОСОБА_1.  про  повернення
їй  назад  у власність 32/100  спірні
частини  квартири.    Вказані
обставини  підтверджуються  розписками
ОСОБА_4  ОСОБА_2,  згідно
яких  ОСОБА_2  надав
ОСОБА_4  позику,  а
ОСОБА_1  уклала  з
ним  договір  купівлі -
продажу  32/100  частин
квартири  АДРЕСА_1  який
мав  бути  розірваний
після  повернення  боргу.
Крім  того,  на
протязі  восьми  років,
які  минули  з
моменту  укладення  спірного
договору, ОСОБА_2  не вступив  у
володіння  придбаним  майном, не
користувався  ним, не  приймав
участі  в утриманні  та
ремонті,  а в 2004  році
по  недійсній  довідці - характеристиці   передарував його.

Твердження  представника
відповідача  ОСОБА_2  про
те,  що  він
на  законних  підставах
придбав  32/100  спірні частини  квартири
спростовуються  довідкою  з
відміткою  в  технічному
паспорті  БТІ  за 1998
рік,  в  яких
сказано,  що  квартира
АДРЕСА_1  перепланована  без
дозволу,  недобудована  та
не  введена  в
експлуатацію   і  довідку
на  продаж  частини
квартири  АДРЕСА_1,  БТІ
видати  не  має
права.  Таким  чином,
договір  купівлі - продажу  32/100
частин  квартири  АДРЕСА_1,
вчинені  після  1997
року  вчинено  з
порушенням  чинного  законодавства
по  недійсних  довідках - характеристиках  з БТІ
м. Києва.

Представник  позивачки  пояснив,
що в  березні 2006  року ОСОБА_1
погасила  заборгованість  ОСОБА_4
по  кредиту  перед
„Експобанком”  в  сумі
554 883, 12  гривен.  На даний час 3-тя особа ( ОСОБА_4)  наполягає,
щоб   позивачка   повернула борги його  кредиторам за
рахунок спільного  майна,

Таким  чином, на
підставі  наведеного  та
керуючись ч.1 ст 48,  ч.2 ст 58 ЦК
УРСР ( у редакції 1963 року),  ч.1 та
ч.5  ст.203,  ст.215,216.392  ЦК України,
пунктами 2.2,  2.4,2.6  Інструкції
про  порядок  видачі
довідок - характеристик  на  об'єкти
нерухомого  майна ,  що
знаходяться  у  власності
юридичних  та  фізичних
осіб  та  зареєстровані в бюро  технічної
інвентаризації,
зареєстрованої  в
Міністерстві  юстиції  України
06.06.1996 року  за  № 273/1298
та  ст..50  Інструкції
про  порядок  вчинення
нотаріальних  дій  нотаріусами
України,  зареєстрованої  в
Міністерстві  юстиції  України
07.07.1994 року  за  № 152/361;
ст.  63  Інструкції
про  порядок  вчинення
нотаріальних  дій
нотаріусами  України,
зареєстрованої   наказом  Мінюста України  від  3
березня 2004 року  за  № 20/5
та ст.ст. 10,11,60,61,212,213,215 ЦПК України,  суд

В
И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м.Києві, приватний нотаріус
ОСОБА_5, Київське міське бюоро технічної інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання договору дарування нікчемним, визнання права
власності на майно, скасування державної реєстрації - задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу 32/100 частин
квартири АДРЕСА_1 укладений 22.10.1998р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - недійсним.

Повернути сторони у попередній стан, попернувши
32/100 частин квартири у власність ОСОБА_1, стягнувши з неї на користь ОСОБА_2
вартість квартири за договором у розмірі 4000 грн.

Визнати договір джарування 32/100 частин квартири
АДРЕСА_1 укладений 05.10.2004р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - нікчемним.

Визнати за ОСОБА_1 право вланості на 32/100 частин
квартири АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію договору
купівлі-продажу 32/100 частин квартири АДРЕСА_1 від 22.10.1998р., укладеного
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, реєстраційний НОМЕР_1.

Скасувати державну реєстрацію договору дарування
32/100 частин квартири АДРЕСА_1 від 05.10.2004р., укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, реєстраційний НОМЕР_2.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий: