У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2008 року                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Костенка  А.В.,

Лященко Н.П.,

Пшонки М.П., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа - ОСОБА_3 про визнання реєстрації
і вселення в квартиру незаконними та виселення; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

19
серпня 2005 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до ОСОБА_2 про визнання
реєстрації і вселення в квартиру незаконними та виселення.

Зазначав, що перебував із ОСОБА_3 у
зареєстрованому шлюбі з 1962 року  до
1990 року.

У 1985 році йому за місцем роботи на
сім'ю було надано будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3
перешкоджає йому користуватись будинком, без його згоди поселила в будинку
свого співмешканця ОСОБА_2, який також чинить йому перешкоди в користуванні
будинком, у зв'язку з чим він змушений був неодноразово звертатись до суду за
захистом свого порушеного права. Під час розгляду його позову про вселення в
2005 році, ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 усупереч вимогам закону зареєстрований
у спірному будинку в серпні 2001 року, оскільки згоди на його реєстрацію він
ніколи не давав.

Позивач просив визнати недійсною
реєстрацію ОСОБА_2 у спірному будинку та виселити його.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

У червні 2006 року ОСОБА_3 пред'явила в
суді позов до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування
жилим будинком АДРЕСА_1.

Зазначала, що на виконання рішення суду
про вселення,ОСОБА_1  12 серпня 2005 року
був вселений державним виконавцем у спірний будинок. Проте з цього часу в ньому
не проживає без поважних причин, не несе витрат на оплату будинку, ним не
цікавиться.

З підстав ст. 71 ЖК України просила
позов задовольнити.

Ухвалою   Генічеського   районного
суду   Херсонської  області
від 23 червня 2006 року вищезазначені позови об'єднано в одне
провадження.

Останнім рішенням Генічеського
районного суду від 4 липня 2006 року в задоволенні позовних  вимог
ОСОБА_1  відмовлено,  позов ОСОБА_3 задоволено: ОСОБА_1 визнано
таким, що втратив право користування спірним будинком.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 19 грудня 2006 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1:
вищезазначене рішення суду в частині визнання реєстрації та вселення ОСОБА_2
незаконними скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції, у решті - рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати судові
рішення,  посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального закону, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть
бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею,
зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а
в разі спору - судом.

Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_3  і
визнаючи ОСОБА_1 таким, що втратив право користування спірною квартирою,
суд виходив із того, що він з 12 серпня 2005 року після його вселення на
виконання судового рішення понад 9 місяців у спірному будинку не проживає без
поважних причин.

Однак таких висновків суд дійшов на порушення вищезазначених норм закону,
без повного та  всебічного з'ясування
дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах.

Пояснюючи причини тимчасової відсутності в спірному будинку ОСОБА_1
посилався на те, що сімейні стосунки з колишньою дружиною ускладнились, він був
позбавлений можливості проживати в будинку у зв'язку з тим, що без його згоди у
квартирі став проживати її співмешканець ОСОБА_2.

Ці обставини не заперечувались у судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
підтверджені поясненнями свідків, із наданого свідоцтва про реєстрацію шлюбу
вбачається, що 16 серпня 2002 року вони зареєстрували шлюб. (т. 2,  а.с. 19).

Однак ці доводи відповідача залишились поза увагою суду, суд їх належним
чином не перевірив і не з'ясував хто зареєстрований в спірному жилому будинку
та проживає в ньому й з якого часу, чи дававОСОБА_1 згоду на поселення в
квартиру ОСОБА_2 та чи була можливість його проживання у будинку у зв'язку із
цими обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2005 року ОСОБА_1 уже
звернувся до суду з позовом про захист його порушених прав, що спростовує
висновки суду про відсутність поважних причин у його не проживанні в будинку з
12 серпня 2005 року.

Вирішуючи спір, суд навіть не з'ясував статус спірного жилого приміщення,
підстави його отримання, хоча на необхідності з'ясування цих обставин
наголошувала апеляційна інстанція, скасовуючи 17 травня 2006 року попереднє
рішення суду, ухвалене за  позовом  ОСОБА_1
(т. 1 а.с. 86), і вони мають суттєве значення для правильного вирішення
спору.

Зазначені порушення вимог закону залишились поза увагою апеляційного суду,
який залишив рішення суду в цій частині без змін.

Оскільки від правильного вирішення спору саме в цій частині залежить і
вирішення позову ОСОБА_1, з огляду на ч. 1 ст. 3 ЦПК України не можна
погодитись і з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення
його скарги.

З огляду на викладене постановлені судами рішення не можна
визнати законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню, а справа - направленню
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської
області від 4 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від
19 грудня 2006 року скасувати.

Cправу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В.Костенко

Н.П.Лященко

М.П.Пшонка