районний суд
справа № 2-1973-2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

10 вересня 2008
року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої: судді
Руденко М.А.

при секретарі                                                                           Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

04
серпня 2008 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив
винести рішення, яким шлюб з ОСОБА_2 зареєстрований                                 31 липня 1993
року міським Палацем шлюбів м. Полтави, актовий запис № 1446 - розірвати.

В обґрунтування
позову він вказує на те,
що у  шлюбі з відповідачкою
знаходиться з 31 липня 1993 року. Від фактичних сімейно-шлюбних відносин мають
спільну дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З першого дня подружнього життя у них
була дружня сім'я, але поступово сімейно-шлюбні відносини стали погіршуватись.
Фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2005 року, у зв'язку з тим, що у
них повністю різні погляди на життя і побут. Повністю втрачено почуття поваги
та взаєморозуміння. Просив позов задовольнити.

Позивач в
судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що фактичні шлюбні
відносини остаточно припинені з грудня 2005 року та не поновлювались, спільного
господарства не ведуть. Сварки з відповідачкою відбувались постійно, він не
одноразово намагався зберегти сім'ю. Спору про розподіл майна не має. Після
розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з матір'ю. Просив позов
задовольнити.

Відповідачка
у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не
заперечувала. Пояснила, що дійсно шлюбні відносини припинені з грудня 2005
року, та не поновлювались, вважає збереження сім'ї неможливим. Після розірвання
шлюбу дитина залишиться проживати разом з нею.

Вислухавши
сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Згідно
ст. 112 СК України суд виносить рішення про розірвання шлюбу якщо буде  встановлено, що подальше спільне проживання
одружених та збереження сім'ї перешкоджає інтересам хоча б одного з них.

Як встановлено у
судовому засіданні, 31 липня 1993 року між позивачем та ОСОБА_2 було
зареєстровано шлюб у міському Палаці шлюбів м. Полтави, актовий запис № 1446 в
свідоцтві про укладення шлюбу виданого 31 липня 1993 року (а.с.5). Від
сімейно-шлюбних відносин мають спільну дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
свідчить актовий запис № 19 виконавчого комітету Черкаської селищної Ради
Новомосковського району Дніпропетровської області в свідоцтві про народження
від 26 серпня 1997 року (а.с.6). Сторони сімейно-шлюбні відносини не
підтримують з грудня 2005 року. Між сторонами постійно виникали суперечки та
сварки, на підґрунті непорозуміння з приводу сімейних стосунків. Спору між
сторонами про розділ спільно нажитого майна не має. Після розірвання шлюбу
дитина залишиться проживати разом з матір'ю. Шлюб носить формальний характер,
збереження його перешкоджає інтересам позивача.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 214-215 ЦПК України,          ст. ст.  110, 112 СК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги
ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований
31 липня 1993 року міським Палацем шлюбів м. Полтави, актовий запис № 1446, що
мають неповнолітню дитину - розірвати.

Стягнути з
ОСОБА_1 - 17 грн. на
користь держави при оформленні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАГС.

ОСОБА_2 від сплати
судового збору в сумі - 17 грн. на користь держави при оформленні свідоцтва про
розірвання шлюбу в органах
РАГС - звільнити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному
порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                                   М.А.
Руденко