У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 січня  2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                            Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом кредитної
спілки “Альянс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2004 року кредитна спілка “Альянс” звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи
свої вимоги тим, що 19 травня 2003 року між сторонами було укладено кредитний договір
№ 170, згідно якого, позивач надав відповідачу кредит у сумі 29 150 грн. для купівлі
квартири. Відповідно до умов вищевказаного договору ОСОБА_1 повинна була повернути кредит до     19 липня
2003 року.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 повинна була сплачувати 5% за користуванням кредиту щомісячно,
кредитна пеня за кожний день прострочення відповідно до договору складає 2%, від
загально суми кредиту та відсотків. Позичальник повинен сплачувати кредитору
10% щомісячно за користування кредитом починаючи з наступного дня по закінченню
терміну кредиту і до фактичного повернення кредиту, а також передбачена сплата штрафу
за використання
кредиту не за цільовим призначенням.

Позивач також вказував, що за погодженням з відповідачкою і на її
прохання строк дії договору було продовжено до 19 січня 2004 року, але і в цей термін умови договору ОСОБА_1 не виконала.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 26 125 грн., заборгованість по відсотках  90 852 грн. 95 коп. та пеню в розмірі 495 251
грн. 66 коп.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 23 серпня 2006 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2007 року, позов кредитного союзу “Альянс” задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь кредитного союзу “Альянс” заборгованість за кредитним договором
в розмірі 26 125 грн., заборгованість по відсотках -          90
852 грн. 95 коп. та пеню в розмірі 495 251
грн. 66 коп., а всього на
загальну суму 571 790 грн. 85 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
судові рішення
та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 Закону України
“Про кредитні спілки”, кредитна спілка може укладати від свого імені договори та
інші угоди, які не суперечать цьому Закону.

За правилами ст. 5 Закону України
“Про кредитні спілки”, кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону,
інших законів України та виданих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.
1 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг” фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній
або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 34 зазначеного Закону та ч. 4 ст. 8 Закону України “Про кредитні спілки”
діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов'язковому ліцензуванню.

На підставі ч. 2 ст. 34
Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових
послуг” здійснення діяльності з надання фінансових кредитів дозволяється тільки
після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до норм матеріального
права України, що діяло під час укладення кредитного договору № 170 від 19 травня
2003 року між сторонами
для придбання квартири, кредитна
спілка “Альянс” повинна була мати необхідний обсяг цивільної дієздатності для видачі  кредиту на зазначених в ньому умовах.

Судом встановлено, що
19 травня 2003 року сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до
якого відповідачка взяла в позивача кредит в сумі 29 150 грн., еквівалентній 5
300 доларів США, під 5 % річних, зобов'язавшись повернути його до 19 липня 2003
року, а потім до 19 січня 2004 року, але свого зобов'язання за договором не
виконала. Згідно з п. 7.2 договору з моменту виникнення заборгованості
нараховуються відсотки в розмірі 10 % річних, а за п.7.1 - також пеня в розмірі
2% від суми позики за кожний день прострочки.

Встановивши зазначені
обставини, суд разом з тим не з'ясував, чи на час укладення кредитного договору
позивач отримав ліцензію на право здійснення діяльності з надання таких
фінансових послуг а, відтак, чи ґрунтуються на законі умови договору в частині
процентів за користування отриманими коштами. В той же час це має правове
значення, оскільки в разі незаконності надання фінансових коштів в позику під
проценти (фінансовий кредит), поверненню підлягає лише сума, отримана в позику.

Крім того, навіть при
наявності ліцензії, судом не враховано, що до вимог про стягнення пені
застосовується спеціальна позовна давність, встановлена ст.72 ЦК України 1963
року в шість місяців, а ст.258 ЦК України 2003 року - в один рік.

На зазначені недоліки не звернув уваги і
апеляційний суд, не перевірив доводи апеляційної скарги і залишив рішення суду
першої інстанції без зміни.

За такого порушення норм матеріального
і процесуального права судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 343, 344
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду
м. Одеси від 23 серпня 2006 року та ухвалу ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 17 лютого 2007 року скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                           Ярема
А.Г.

Судді:                                                                                    Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Романюк Я.М.

Сенін Ю.Л.