Справа № 2- 1058/08 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня  2008 року
м. Харків

Орджонікідзевський  районний суд м. Харкова  у складі:

головуючого: судді - Лігус С.М

при    секретарі - Міняйло В.В.

розглянувши в відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання
договору позики, стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2. та ОСОБА_3., де зазначив, що

18.07.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3. було укладено
договір позики грошей в сумі 195 000 гривень, що еквівалентно 38 614 доларів
США за курком НБУ : 100 доларів = 505 гривен. Умовами  зазначеного договору, зокрема, було
передбачене щомісячне повернення відповідачем рівних частин позики та щомісячна
плата процентів за користування позикою. Проте відповідач ОСОБА_3. свого
обов'язку щодо повернення коштів у передбачений договором позики порядок не
виконав. Позивач просить суд   про
дострокове розірвання договору позики та стягнення заборгованості за договором
в сумі 142 717 гривен та залишку неповернутої позики в сумі 97 500 гривен.
Позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2. мотивовані тим, що відповідач у
відповідності до договору поруки, який укладено 18.07.2006 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2. зобов'язався відповідати перед позивачем по зобов'язанням
ОСОБА_3., які випливають з договору позики від 18.07.2006 року в межах  1 000 гривен. Оскільки відповідач ОСОБА_3. не
виконує свої зобов'язання то позивач просить стягну ти з ОСОБА_2. 1000 гривен
за договором поруки. Також, позивач просить стягнути з відповідачів на його
користь судові витрати у розмірі 16 730 гривен пропорційно до задоволених
позовних вимог.

В судовому засіданні позивач надав
суду уточнення до позову та просить стягнути з відповідача ОСОБА_3. 243 510
гривен  з урахуванням офіційного
опублікування індексу інфляції за січень 2008 року.

У судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені позовні вимоги у
повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2. у судові засідання не з'явився, проте надав суду заяву
про визнання позову у повному обсязі та просив суд слухати справу за його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_3. та його представник у судовому засіданні проти позовних
вимог заперечували та вказали,  що на
момент розгляду справи відповідач ОСОБА_3. повністю повернув позивачу позику,
оскільки шість чи сім разів сплачував позивачу частинами  грошові суми у рахунок дострокового
повернення позики та процентів за користування позикою, проте позивач кожного
разу після одержання грошей відмовлявся видавати ОСОБА_3. відповідну розписку
про одержання грошей. Також, відповідач ОСОБА_3. зазначив, що позивач ОСОБА_1.
відмовився від стягнення з нього суми процентів за договором позики, про що
складався договір.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
їх представників, свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані
сторонами докази,   дійшов висновку,
що   позов  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

У відповідності до ст. ст. 530, 629 Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання повинно бути виконано у
встановлений договором строк

Відповідно до
ст. 610 Цивільного кексу України порушенням зобов'язання є його
невиконання  або виконання з порушенням
умов, зазначених змістом зобов'язання  (
неналежне виконання).

Відповідно до
ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання  настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, розірвання договору, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до
ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу
однією із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або законом.

Судом встановлено наступне.

18 липня 2006 року між позивачем ОСОБА_1. та відповідачем ОСОБА_3. було
укладено письмовий договір позики грошей.
Цей факт підтверджено відповідачем
ОСОБА_3. у судовому засіданні. У відповідності до п. 1.1 зазначеного
договору позики позивач ОСОБА_1. передав у власність відповідача ОСОБА_3. гроші
в сумі 195 000 гривень, що еквівалентно 38 614 доларів США за курсом НБУ:100
доларів = 505 гривен. Факт передачі позивачем грошей у відповідності до
договору  підтверджується також
власноручною розпискою відповідача ОСОБА_3. та не заперечувався відповідачем
під час розгляду справи. ( а.с.7-8).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 договору позики ОСОБА_3. зобов'язався повертати
позивачу позику щомісячно рівними частинами з урахуванням сплати відсотків за
користування позикою в термін до 18.07.2009 року. Також пунктом 1.2 договору
позики передбачена можливість дострокового повернення позики.

За користування позикою п. 1.5. договору позики встановлено обов'язок
позичальника сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 0,833 % від
суми неповернутої позики за кожний календарний місяць користування позикою.

Отже, виходячи з умов договору та вимог ст. 1048 ЦК України, відповідач
ОСОБА_3. зобов'язаний щомісячно сплачувати позивачу проценти за користування
позикою у розмірі 0,833 % від суми неповернутої позики за кожний календарний
місяць користування позикою та щомісячно рівними частинами повертати позивачу
позику в термін до 18.07.2009 року , що становить - 5 416 гривен 67 копійок
(195 000:36 міс)без урахування процентів.

Проте, як  вказує позивач ОСОБА_1.
відповідач ОСОБА_3. жодного разу з моменту укладення договору позики не
здійснив жодного платежу із повернення суми позики та жодного разу не сплатив
проценти за користування позикою, які передбачені договором, а тому, на
підставі положень ч. 2 ст. 651 ЦК України позивач має право  вимагати про дострокове розірвання договору
позики, виходячи з порушення відповідачем ОСОБА_3. положень ст. 526 ЦК України
щодо належного відповідно до умов договору та вимог закону виконання договору
позики.

Також невиконання відповідачем ОСОБА_3. умов договору позики є порушенням
положень ст. ст. 610, 612  ЦК України, що
в свою чергу зумовлює настання наслідків, які передбачені ст. 611 ЦК України. З
цих підстав суд вважає вимогу позивача ОСОБА_1. що до розірвання договору
позики від          18 липня 2006 року,
складеного  сторонами, обґрунтованою,
а  вказаний договір підлеглим
розірванню.

Судом встановлено, що виходячи з
умов договору позики, відповідач ОСОБА_3. станом на момент подання позивачем
уточнень до своєї позовної заяви, у разі належного виконання умов договору
позики та вимог ст. 1048 ЦК України, мав би сплатити позивачу суму позики та
процентів у розмірі 119 834,81 грн. (сума простроченого грошового зобов'язання) При цьому до сплати щомісячно рівними частинами в термін
визначений договором позики - 18.07.2009 року залишалося б сплатити 97 500 грн.
(без урахування процентів за користування позикою).

Крім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України Відповідач
ОСОБА_3., як боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора - позивача, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відсотки  за кожний місяць  від суми неповернутої позики, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором
позики встановлений інший розмір процентів - 0,833 % за кожний місяць - сума
компенсації з простроченого грошового зобов'язання становить 26 175гривен 48 копійок.

Таким чином, виходячи з умов п.1.4
договору позики та зазначених положень Цивільного кодексу України
відповідач ОСОБА_3. повинен був щомісяця рівними долями повертати позивачу
ОСОБА_1. борг у сумі 5416 гривен 67 копійок ( 195 000 гривен : 36 місяців), а  за період з  18.07.2006 року ( початок дії договору
позики) до 6.02.2008 року ( моменту звернення до суду ) повинен був сплатити
позивачу 97 500 гривен ( 5416,64 гр. х 18 місяців). Сплата суми відсотків за
п.1.5  договору позики складає 22 334
гривні 81 копійку. Сума  боргу з
урахуванням індексу інфляції складає 26 175 гривен. А всього 146 010 гривен 29
копійок. Оскільки в позові ставиться вимога про розірвання договору позики,
то  з моменту  звернення з позовом до суду до кінця дії
договору позики - 18.07.2009 року не виплаченою за договором позики залишається
сума без нарахування відсотків строк сплати якої на момент звернення з позовом
ще не настав, яка становить - 97 500 гривен
( 5416,64 гр. х 18 місяців). Всього сума до сплати становить 243 510
гривень 29 копійок, яку відповідач повинен сплатити позивачу.

При зазначених розрахунків суд
виходив з визначених Державним комітетом статистики України індексів інфляції
за 2006-2008 роки; терміну дії договору позики - 36 місяців (з 18.07.2006 по
18.07.2009 роки); розміру відсотків за користування позикою - 0,833 % (п. 1.5
договору позики).

Крім того, у відповідності до договору поруки, який укладено 18.07.2006
року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2., останній зобов'язався відповідати
по зобов'язанням відповідача ОСОБА_3.. які витікають з договору позики в межах
грошової суми 1 000 гривен, які суд стягує з ОСОБА_2  Відповідач ОСОБА_2. позов визнав у повному
обсязі, а тому суд приймає таке визнання позову за належне. оскільки воно не
порушує права та охоронювані законом інтереси третіх осіб.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на письмовому правочину - договору
позики, який укладено між позивачем та відповідачем ОСОБА_3. 18.07.2006 р. Цією
ж датою датована власноручна розписка ОСОБА_3. про одержання від ОСОБА_1.
згідно договору позики від 18.07.2006 р. грошових коштів у розмірі 195 000
грн., справжність якої підтверджена відповідачем ОСОБА_3. у судовому засіданні.
У відповідності до умов договору позики відповідач ОСОБА_3. мав щомісячно в
термін до 18.07.2009 р. повертати суму позики рівними частками та щомісячно
сплачувати проценти за користування позикою у визначеному договором розмірі.
(а.с.7-8).

Відповідачем ОСОБА_3. не доведено що до його заперечень, що він повністю
повернув позивачу позику. Позивач ОСОБА_1. цю обставину не визнав. Відповідно
до п.1.7 договору позики, складеного сторонами, всі взаєморахунки між
позикодавцем та позичальником оформлюються розписками. Відповідачем ОСОБА_3. в
якості доказу було надано суду  копію
розписки складену сторонами про те, що відповідач ОСОБА_3. підтверджує факт
передачі позивачу ОСОБА_1. грошей у сумі 222625 гривен  за договором позики з підписами сторін. (
а.с. 70) Але суд не може вважати цю розписку належним доказом відповідно до
ст.59 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_1. не визнав факт існування вказаної
розписки, а  відповідач ОСОБА_3. не надав
суду оригінал цієї розписки.

Заперечення відповідача ОСОБА_3. на позовні вимоги, які ґрунтуються на його
ж усних поясненнях щодо дострокового повернення позики не знаходять свого
підтвердження у належних письмових доказах, а отже не приймаються судом в
якості доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Заперечення відповідача на позов з мотивів відсутності розрахунку позовних
вимог спростовуються доданим до позовної заяви та наявним у матеріалах справи
розрахунком ціни позову та вищенаведеним розрахунком сум, належних до
повернення відповідно до умов договору позики. ( а.с.6).

Крім того ОСОБА_3. зазначав, що між ним та позивачем досягнуто згоди про
те, що позивач прощає та не нараховує ОСОБА_3. процентів за користування
позикою станом на 30.10.07 р., але позивач відмовився укласти належним чином
оформлену відповідно до чинного законодавства додаткову угоду до договору
позики та надав суду копію цієї угоди
(а.с.67), яку суд теж не може прийняти за належний доказ, оскільки
відповідачем не надано оригіналу цього документу та з його змісту вбачається,
що там відсутня підпис позивача ОСОБА_1., що підтверджує  доводи ОСОБА_1. про те, що такого договору не
існувало. Крім того, свідок  ОСОБА_4.
дала пояснення, що позивач, який є її чоловіком на момент укладення договору
позики обговорював з нею можливість передання грошей відповідачу ОСОБА_3. у
позику та погодив з нею умови договору позики від 18.07.2006 року. Стосовно
згоди на  не нарахування процентів за
договором позики ОСОБА_3. ОСОБА_4. пояснила, що вона жодного разу не
погоджувалася на прощення  процентів за
договором позики, також ОСОБА_4. підтвердила справжність своїх заяв, поданих
позивачем суду відносно погодження укладення договору позики та заперечення
щодо  відмови від стягнення  процентів за договором позики ОСОБА_3.

Заперечення відповідача на позов з мотивів досягнення між ним та позивачем
домовленості щодо прощення процентів за користування позикою станом на
31.10.2007 року спростовуються відсутністю відповідної додаткової угоди до
договору позики, а також свідченнями свідка - ОСОБА_4 ., яка є дружиною
позивача та надала суду свідчення відносно того, що не надавала своєї згоди на
прощення відповідачу ОСОБА_3. будь-якої суми боргу, що випливає з договору
позики, а тому, відповідно до положень ст. ст. 60-65 Сімейного кодексу України
а також ст. 605 ЦК України, будь-які домовленості, які досягнуто відносно
спільного майна подружжя без згоди одного з подружжя є недійсними.

Посилання відповідача ОСОБА_3. на те, що судом не притягнуто до участі в
справі в якості третьої особи дружини відповідача ОСОБА_3., чим порушено її
інтереси, як подружжя відповідно до ст. 65 Сімейного Кодексу, суд вважає  необґрунтованими. Судом це клопотання
відповідача ОСОБА_3. розглядалося в судовому засіданні та йому було відмовлено,
оскільки правовідносини, які виникли між сторонами випливають з договірних
зобов'язань,  відповідно до яких позивач
передав відповідачу ОСОБА_3. грошові кошти, які ОСОБА_3. набув для себе, а
оскільки він має дружину то і для неї, що ніяк не порушує права дружини
відповідача ОСОБА_3. та згоди подружжя
на складення договору позики не потрібно відповідно до норм Сімейного та
Цивільного  законодавства України.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку що позивачем
належним чином та у встановленому процесуальним законом порядку доведені факти;
укладення з відповідачем ОСОБА_3. договору позики від 18.07.2006 р.; та
передання ОСОБА_3. грошей у розмірі 195 000 грн.; укладення із відповідачем
ОСОБА_2. договору поруки від 18.07.2006 р.

Проте, відповідачем ОСОБА_3. не доведено фактів: належного виконання умов
договору позики від 18.07.2006 р.; внесення змін до договору позики щодо
зменшення розміру процентів за користування позикою; неправильного розрахунку
ціни позову позивачем.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити
порушене право способом передбаченим договором або законом.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що діями відповідача ОСОБА_3.
порушені умови договору позики і, як наслідок, законні права позивача, як
кредитора за договором на своєчасне повернення йому сум позики та процентів за
користування позикою, що є підставою для розірвання договору позики, складеного
сторонами 18 липня 2006 року та
примусового стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 146
010 гривен 29 копійок,   і стягнення
залишку неповернутої позики у розмірі 97 500 гривен, що у загальній сумі
стягнення становить 243 510 гривен  29
копійки.

Проте, оскільки позивачем до стягнення заявлена загальна сума у розмірі 243
510  гривень, що є меншою сумою, ніж
належна до сплати, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного
судочинства, закріпленого у ст. 11 ЦПК України,
не виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити
позов у межах заявленої до стягнення суми.

Питання про судові витрати суд
вирішує в порядку ст.88 ЦПК України та стягує в дольовому порядку з
відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем
документально підтверджено, що він поніс судові витрати: держмито - 1700
гривен, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи - 30
гривен ( а.с.1,2), витрати на правову допомогу - 15 000 гривен ( а.с.11-14).

Виходячи з викладеного, на підставі ст. ст. 15, 16, 526, 605, 611, 625,
651, 1046, 1048, 1049, 1051 ЦК України, керуючись ст. ст. 6, 15, 57-60, 64, 79,
82, 84, 88, 109, 118, 119, 120, 138, 212, 213, 216 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1задовольнити.

Розірвати   договір
позики  укладений   між   ОСОБА_1та
ОСОБА_3 18 липня 2006 року.

Стягнути з
ОСОБА_2 як з солідарного боржника на користь ОСОБА_1  1 000 (одну тисячу) гривен.

Стягнути    з
ОСОБА_3 на    користь    ОСОБА_1суму простроченого грошового
зобов'язання (позики та процентів) у розмірі 146 010
гривен  та залишок позики у
розмірі 97 500 гривен, а всього стягнути 243 510  (двісті сорок три тисяч п'ятсот десять)
гривен.

Стягнути з ОСОБА_3 та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1судові витрати в дольовому порядку:

-     з ОСОБА_2. :
51 гривну - за сплату держмита, 15 гривень - за інформаційне забезпечення
розгляду справи, 625 гривень -  за
надання юридичної допомоги;

-     з ОСОБА_3.
:  1649 гривню - за сплату  держмита, 15 гривень - за інформаційне
забезпечення розгляду справи,  14375
гривень - за надання юридичної допомоги

Рішення може
бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області шляхом подачі в 10 -денний
строк з дня проголошення рішення  заяви
про апеляційне оскарження  і подання
після цього  протягом 20 днів апеляційної
скарги.

Суддя :