Справа № 2-1087/2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

8 квітня 2008 року

Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим
у складі:

судді - Романенка В.В.,

при секретарі - Кириловій К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Ялта цивільну справу за позовною заявою Лівадійської селищної Ради до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Кримське інформаційне агентство
«Контест-медіа»,  про захист ділової
репутації,

в с т а н о в и в:

Лівадійська селищна Рада, уточнивши позовні вимоги у судовому
засіданні,  просить суд зобов'язати
відповідачів спростувати відомості, що були поширені ними на прес-конференції
для журналістів в Інформаційному прес-центрі, що була проведена 8 листопада
2007 року, оскільки ці відомості не відповідають дійсності, шляхом
публікації  на сайті Кримського
інформаційного агентства «Контекст-медіа» спростування наступного змісту:
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приносять громадськості вибачення за недостовірну інформацію,
поширену на прес-конференції для журналістів в Інформаційному прес-центрі,  що була проведена 8 листопада 2007 року. При
цьому ОСОБА_1 припустився не відповідного дійсності твердження про те, що
посадовцями Лівадійської селищної ради ведеться кримінальний «деребан» землі в
своїх інтересах, а ОСОБА_2 припустився не відповідних дійсності тверджень про
те, що  засідання 20-й сесії 5-го
скликання Лівадійської селищної Ради незаконно проводилося в закритому режимі,
про те, що  рішення про надання права на
складання проекту землеустрою ТОВ «Градовід - 21» ухвалювалося Лівадійською
селищною Радою незаконно, всупереч існуючий ухвалі суду, а також  про те, що ТОВ «Градовід -21» і багато інших
суб'єктів господарювання, діючих на території Лівадійської селищної Ради, мають
пряме відношення до посадовців Лівадійської селищної Ради і належать їх
родичам. Дані твердження неправдиві».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 8 листопада 2007 року на сайті  «Новини Криму - Кримська онлайн служба», що
належить  Кримському інформаційному
агентству «Контекст-медіа» опублікована інформація під заголовком «Лівадійській
депутат заявляє, що в місцевій раді створено угруповування по «деребану»
землі».

Вказана стаття опублікована з посиланням на відомості,  що були одержані на прес-конференції для
журналістів в Інформаційному прес-центрі, що була проведена того ж дня. Як
випливає з відповіді директора
Кримського інформаційного агентства «Контекст-медіа» Денісенко А.М. на
адвокатський запит, інформація була поширена зі слів депутата Лівадійської
селищної Ради ОСОБА_1 і голови Ялтинського відділення громадської організації
«Громадський контроль» ОСОБА_2.

На думку Лівадійської селищної Ради вказані відомості є джерелом
розповсюдження недостовірних відомостей, що порочать ділову репутацію Ради,
оскільки у вказаній статті відповідачі припустилися стверджень про те, що в
Лівадійській селищній Раді сформована група депутатів, яка безпосередньо
вирішує всі питання, пов'язані з виділенням землі. Ця група складається з 15-16 депутатів, в основному - працівників
силових структур. «Створилася більшість: міліція разом з рядом інших
депутатів, повідомив ОСОБА_1. Вони в своєму крузі разом з керівниками
Лівадійської селищної Ради ведуть ось цей явний деребан». За
словами ОСОБА_1, решта Лівадійських депутатів, у тому числі він сам, не може
одержати проекти рішень, які виносяться на сесію ради, хоча за регламентом за
10 днів до засідання їм повинні надати порядок денний. Як
стверджує ОСОБА_1, перелік питань, що приймаються, депутати бачать вже безпосередньо на сесії і не можуть оцінити,
наскільки доцільне те або інше рішення про виділення землі. Ці твердження ОСОБА_1 Лівадійська селищна Рада
вважає  невідповідаючими дійсності.

Лівадійська селищна Рада вважає не відповідаючим дійсності твердження                              ОСОБА_2, що
Лівадійська селищна Рада виділила під
багатоповерхове будівництво ТОВ «Градовід - 21» 14 га землі сільськогосподарського призначення в селищі Ореанда,
не маючи на це права, оскільки дана земельна ділянка вже була відведена
сільськогосподарському підприємству «Південнобережне». На думку селищної
Ради  твердження ОСОБА_2, що дане рішення
селищної ради ухвалене всупереч ухвалі Господарського суду АР Крим про
накладення заборони на ухвалення рішень про передачу будь-кому даної земельної
ділянки не є таким, що відповідає дійсності, а
заяву           ОСОБА_2, що „землю забирають і не виконують рішення суду -
суцільний кримінал!” -  наклепом.

Окрім цього позивач - Лівадійська селищна Ради вважає
наступні відомості, що були розповсюдженні відповідачами, джерелом
розповсюдження недостовірних відомостей, а саме: що ТОВ «Градовід - 21», якому
«виділена чужа земля», має відношення до
селищного голови Лівадії - Анатолія Мамикіні і секретаря селищної ради
-  Вагаршака Мелконяна.

Є протиправним, на думку позивача, посилання ОСОБА_2, що
«..... є відомості, що їх родичі (родичі селищного
голови Лівадії - Анатолія Мамикіна і секретаря ради - Вагаршака
Мелконяна)  є засновниками фірми
„Градовід - 21”, а також що в Лівадії є цілий ряд фірм, які належать
найближчими родичам голови і секретаря ради, і це є звичною практикою. Як
правило, у віданні цих фірм знаходяться місцеві ресторани і готелі, і посадовці
селищної ради  таким чином уникають від
прямої відповідальності за те, що займаються підприємницькою діяльністю».

Більш того, заяви відповідачів на прес-конференції, що
сесія Лівадійської селищної Ради, на якій
було ухвалено вищеназване рішення про виділення землі, проводилася в закритому
режимі - із залу видалили журналістів і представників громадськості, та
на думку відповідачів, це є порушенням законодавства,
не відповідають дійсності.

Особливої уваги, як вважає позивач,
заслуговують недостовірні вислови ОСОБА_1 про те, що керівництвом селищної ради і групою
депутатів, що складається, в основному, з представників силових структур,  ведеться «деребан» землі. Даний вислів був
встановлений в основу гучної назви прес-конференції «Закритий режим роботи
сесії  селищної ради - як механізм земельного «деребану» на ПБК».

Представник Лівадійської селищної
Ради Дубко Д.Ю. в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог по
наведеним підставам.

Відповідачі та їх представник проти
задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що вказані ними факти  мали
та мають на теперішній час місце насправді.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документальні докази,
суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні відносини регулюються статтями 94, 276, 277
Цивільного кодексу України.

Згідно ст.94 ЦК України юридична особа має право на
недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію
та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові
права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 277 ЦК України передбачено, що
„негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якшо
особа, яка її поширила, не доведе протилежного".

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

8 листопада 2007 року на сайті
«Новини Криму - Кримська онлайн служба», що належить  Кримському інформаційному агентству
«Контекст-медіа» була опублікована інформація під заголовком «Лівадійський
депутат заявляє, що в місцевій раді створено угруповування по «деребану» землі». Вказана стаття опублікована з посиланням на відомості, що були
одержані на прес-конференції для журналістів в Інформаційному прес-центрі,
що  проведена була того ж дня. Як
встановлено судом ця інформація була поширена депутатом Лівадійської селищної
Ради ОСОБА_1им і головою Ялтинського відділення
громадської організації «Громадський контроль» ОСОБА_2.

ОСОБА_1 стверджує, що в Лівадійській селищній раді сформована група
депутатів, яка безпосередньо вирішує всі питання, пов'язані з виділенням землі
в селищі. За його словами, ця група
складається з 15-16 депутатів, в основному - працівників силових структур. «Створилася
більшість: міліція разом з рядом інших депутатів,  повідомив ОСОБА_1.  Вони в своєму крузі разом з керівниками
Лівадійської Ради ведуть ось цей явний деребан». За
словами ОСОБА_1, решта Лівадійських депутатів, у тому числі він сам, не може
одержати проекти рішень, які виносяться на сесію ради, хоча за регламентом за
10 днів до засідання їм повинні надати порядок денний. Як
стверджує ОСОБА_1, перелік питань, що приймаються, депутати бачать вже безпосередньо на сесії і не можуть оцінити,
наскільки доцільне те або інше рішення про виділення землі.

За інформацією, озвученою
ОСОБА_2,  Лівадійська селищна рада  виділила
під багатоповерхове будівництво ТОВ «Градовід» 14 га землі сільськогосподарського призначення в селищі Ореанда,
не маючи на це права,  оскільки дана
земельна ділянка вже була відведена сільськогосподарському підприємству
«Південнобережне».

Як стверджує
ОСОБА_2, дане рішення селищної ради ухвалене всупереч ухвали
господарського суду АР Крим про накладення заборони на ухвалення рішень про
передачу кому-небудь даної земельної ділянки. «Землю забирають і ще не виконують рішення суду - суцільний кримінал!», - заявив  ОСОБА_2.

Відповідачі також заявили, що ТОВ «Градовід - 21», якому
«виділена чужа земля» має відношення до
селищного голови Лівадії - Анатолія Мамикіна і секретаря ради -
Вагаршака Мелконяна.  Також вони  заявляли,
що «Це непідтверджена поки інформація, але є відомості, що їх родичі є
засновниками фірми „Градовід - 21”.

ОСОБА_2 також додав, що в Лівадії є цілий ряд фірм,
заснованих найближчими родичами голови і секретаря селищної Ради, і це є
звичною практикою. Як правило, у віданні цих фірм знаходяться місцеві ресторани
і готелі, і посадовці селищної поради
таким чином йдуть від прямої відповідальності за те, що займаються
підприємницькою діяльністю», - заявив ОСОБА_2.

На прес-конференції відповідачі також заявили, що сесія
Лівадійської селищради, на якій було
ухвалено вищеназване рішення про виділення землі, проводилася в закритому режимі
- із залу видалили журналістів і представників громадськості. На думку
відповідачів, це є порушенням законодавства.

Також  встановлено судом, що ОСОБА_1 стверджує про те, що
керівництвом селищної ради і групою депутатів, що складається, в основному, з представників
силових структур, ведеться «деребан» землі. Даний вислів був встановлений в основу гучної
назви прес-конференції «Закритий режим роботи сесії   селищної ради - як механізм земельного «деребану» на ПБК».

Аналіз національного законодавства України та практики
Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого є обов'язковою з усіх
питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року та
рішення (правові висновки) якого підлягають застосуванню судами України при
ухваленні судових рішень, надають можливість зробити висновок, що при розгляді
справ за вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування
недостовірної інформації важливим є визначення: чи є відомості, на негативності
яких наполягає позивач інформацією (фактами) або оціночними судженнями
відповідача -розповсюджувача вказаної інформації, висловленими ним на
реалізацію своїх власних поглядів та ідей, оскільки „існування фактів можна
довести, тоді як правдивість оцінних суджень доведенню не підлягає"
(справа Європейського суду „Лінгенс проти Австрії"'). У своїй практиці
Європейський суд вказує, що до оціночних суджень слід відносити у тому числі, й
висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій
вживання мовних засобів на зразок сатири, гіпербол, алегорій.

Таким чином, обов'язок доказування,
що поширена інформація (відомості) відповідають дійсності, покладається на
відповідача. Позивач повинен доказати лише факт поширення відомостей, які його
порочать.

Суд вважає, що висловлення відповідачів у статті „Лівадійський депутат
заявляє, що в місцевій раді створено угруповування по „деребану” землі” не є оціночними судженнями, притаманними елементам критиці, якої
може підвергнутися будь-який службовець, межі критики якого ширше, ніж у осіб
приватного права, оскільки у своїх висловлюваннях ОСОБА_1 та ОСОБА_2
характеризуючи позивача - Лівадійську селищну Раду застосовують такі вислови,
як то: „..... в Лівадійській селищній Раді сформована група депутатів, яка
безпосередньо вирішує всі питання, пов'язані з виділенням землі в селищі. За його словами, ця група складається з 15-16
депутатів, в основному - працівників силових структур. „Створилася
більшість: міліція разом з рядом інших депутатів.... Вони в своєму крузі разом
з керівниками Лівадійської Ради ведуть ось цей явний „деребан”, решта Лівадійських
депутатів, ........., не може одержати проекти рішень, які виносяться на сесію
ради, хоча за регламентом за 10 днів до засідання їм повинні надати
порядок денний, а перелік питань, що приймаються, депутати бачать вже безпосередньо на сесії і не можуть оцінити,
наскільки доцільне те або інше рішення про виділення землі”, що Лівадійська селищна Рада  виділила
під багатоповерхове будівництво ТОВ «Градовід - 21» 14 га землі сільськогосподарського призначення
в селищі Ореанда, не маючи на це права,
оскільки дана земельна ділянка вже була відведена сільськогосподарському
підприємству «Південнобережне» та дане рішення селищної ради ухвалене всупереч
ухвали господарського суду АР Крим про накладення заборони на ухвалення рішень
про передачу кому-небудь даної земельної ділянки. «Землю забирають і ще не виконують рішення суду - суцільний кримінал!», що
ТОВ «Градовід - 21», якому «виділена чужа
земля» має відношення до селищного голови Лівадії - Анатолія Мамикіна і
секретаря ради - Вагаршака Мелконяна, о також, що в Лівадії є цілий ряд фірм,
встановлених найближчими родичами голови і секретаря селищної Ради, і це є
звичайною практикою. Як правило, у віданні цих фірм знаходяться місцеві
ресторани і готелі, і посадовці селищної поради
таким чином уникають від прямої відповідальності за те, що займаються
підприємницькою діяльністю»,  є фактично
звинуваченням селищного голови Лівадії - Анатолія
Мамикіна, секретаря ради - Вагаршака Мелконяна, та інших депутатів, прізвища
яких не зазначені відповідачами, у вчиненні ними кримінального злочину або
корупційного діяння, яке також є фактом, що потребує доказування, тому не може
вважатися лише реалізацією відповідачів свого права на виявлення свободи слова.

Посилання відповідачів на  те, що
«....... відомості, що їх родичі (родичі селищного
голови Лівадії - Анатолія Мамикіна і секретаря ради - Вагаршака
Мелконяна) є засновниками фірми „Градовід - 21”, що в Лівадії є цілий ряд фірм,
заснованих найближчими родичами голови і секретаря селищної ради, і це є
звичайною практикою, то як правило, у віданні цих фірм знаходяться місцеві
ресторани і готелі, і посадовці селищної Ради
таким чином уникають від прямої відповідальності за те, що займаються
підприємницькою діяльністю» безпідставне, так як воно нічим не підтверджується,
та відповідачі самі говорять про те, що
достовірної інформації відносно того в них не має.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,  крім
випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, як судом встановлено
відповідачами вимоги ст.60 ЦПК України
виконані не були.

Крім того, суд приймає до уваги й
те, що, як вбачається з розглянутої судом статті, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися
до читачів, як офіційні особи, а саме: як депутат Лівадійської селищної Ради та
голова Ялтинського відділення  громадської
організації «Громадський контроль», які за аналізом практики Європейського суду
можна віднести до особи публічного права і у своїх виступах, висловлюваннях
будь-де, повинні дотримуватися відповідних особі такого статусу та рівня, яка
виконує певну роль у громадському житті, загальновідомих норм етики
спілкування, демонструвати більшу міру толерантності - особливо коли вони самі
роблять публічні заяви, які можуть бути піддані критиці, дотримуватися норм
поведінки у суспільстві, не допускаючи використання свободи висловлення своїх
поглядів для підриву громадського порядку, моралі або авторитету держави,
представником якої на місці є позивач - Лівадійська селищна Рада.

Зміст цивільно - правового захисту
ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона
наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її
ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов'язана
спростувати їх, якщо не доведе, що ці відомості відповідають дійсності.

Оскільки відповідачі у судовому
засіданні не спростували факт поширення ними інформації, на спростуванні якої
вимагає позивач, суд вважає, що факт поширення відповідачами негативної
інформації, фактично, визнаний відповідачами, в силу вимог частини першої
статті 61 ЦПК України, є підставою звільнення позивача від доказування цієї
обставини.

В силу вищенаведеного висновку
стосовно того, що поширені відповідачами відомості стосовно Лівадійської
селищної Ради є саме негативною інформацією, а не оціночними судженнями, суд
вважає що висловлювання відповідачів є фактами, достовірність яких ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, як відповідачі за позовом Лівадійської селищної Ради про захист
ділової репутації, повинні довести в силу вимог Закону.

За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України,
наданими в абзаці другому пункту 3 своєї постанови за № 7 від 28 вересня 1990
року (зі змінами, внесеними постановами від 04 червня 1993 року №3, від 31
березня 1995 року №4 від 25 грудня 1996 року №14 та від 03 грудня 1997 року №
12) „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і
ділової репутації громадян та організацій", які (роз'яснення) мають
характер правового звичаю і підлягають застосуванню судом, „Під поширенням
відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо,
телебаченню, з використовуванням інших засобів масової інформації, викладення у
характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в
публічних виступах, а також в інший формі невизначеному числу осіб або хоча б
одній людині".

Суд погоджується з посиланням позивача на те, що Інтернет є засобом масової
інформації, виходячи з наступного.

Право громадян України на інформацію і правові основи інформаційної
діяльності закріплені Законом України "Про інформацію". Вказаний
Закон встановлює загальні правові основи отримання, використовування,
розповсюдження і зберігання інформації, закріплює право особи на інформацію у
всіх областях суспільного і державного життя України, а також систему
інформації, її джерела, визначає статус учасників інформаційних відносин,
регулює доступ до інформації і забезпечує її охорону, захищає особу і
суспільство від неправдивої інформації.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про інформацію" під
інформацією розуміються документовані або публічно оголошувані відомості про
події і явища, які відбуваються в суспільстві, державу і навколишнє природне
середовище.

Стаття 20 Закону України "Про інформацію" дає визначення поняття
масової інформації і її засобів, а саме: масова інформація - це публічно поширювана
друкарська і аудіовізуальна інформація. Аудіовізуальними засобами масової
інформації є: радіомовлення, телебачення, кіно, звукозапис, відеозапис, і тому
подібне.

Таким чином, перелік засобів масової інформації, висловлений в ст. 20
Закону України "Про інформацію",
не є вичерпним.

Норми Закону України "Про інформацію" можна розповсюдити на
видання глобальної мережі Інтернет аналогічно, виходячи з наступного:
відповідно до ст. 1 Закону України "Про телекомунікації" Інтернет -
всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв'язана
глобальним адресним простором і базується на інтернет-протоколі, визначеному
міжнародними стандартами.

Розміщення інформації в мережі Інтернет на власному інтернет-сайті є
розповсюдженням інформації, ідей або думок. При цьому  власник інтернет-сайту  стає суб'єктом інформаційних відносин і
зобов'язаний дотримуватися правових норм, які регулюють правила поведінки в
інформаційній сфері.

Статтями 5, 46, 47 і 49 Закону України "Про інформацію"
закріплені основні принципи інформаційних відносин: заборона на розповсюдження
певного роду інформації, дій, які кваліфікуються як порушення законодавства про
інформацію, а також встановлена відповідальність за такі порушення.

Вказані норми застосовуються до
відносин, які виникають у всіх сферах життєдіяльності суспільства при
отриманні, використовуванні, розповсюдженні і збереженні інформації.

Наказом Державного комітету інформаційної політики, телебачення і
радіомовлення України, Державного комітету зв'язку і інформації України, від
25.11.2002 року №327/225 "Щодо порядку інформаційного наповнення і
технічного забезпечення єдиного веб-порталу органів виконавчої влади"
встановлено визначення поняття "веб-сайт" як сукупності програмних і
апаратних засобів з унікальною адресою в мережі Інтернет разом з інформаційними
ресурсами, які знаходяться у розпорядженні певного суб'єкта і забезпечують
доступ юридичних і фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів.

Аналіз приведених правових норм дозволяє дійти висновку, що всесвітня
мережа Інтернет є аудіовізуальним засобом масової інформації в тлумаченні
Закону України "Про інформацію". Такий висновок підтверджується
судовою практикою, про що, зокрема, свідчить ухвала колегії суддів Судової
палати в цивільних справах Верховного Суду України від 2.01.2006 року.

Стаття 200 Цивільного кодексу України, ст.1 Закону України "Про
інформацію" визначають інформацію як документовані або публічно оголошені
відомості про події і явища, які мали або мають місце в суспільстві, державу і
навколишнє середовище.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному
гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів
і переконань.

Ця конституційна норма кореспондує
статтю 10 Конвенції з прав людини, яка наголосила, що кожна людина має право на
свободу вираження поглядів, своєї думки.

Відповідні положення містять також
статті 5, 12 Загальної декларації прав людини, 1948 року, статті 7, 17
Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, 1966 року.

Разом з тим, частиною другою статті
34 Конституції України передбачено що здійснення вищенаведених прав може бути
обмежене законом, у тому числі для захисту репутації або прав інших людей.

Закон має право відображати належну
рівновагу між конституційним правом на свободу вираження поглядів і
конституційною гарантією захисту доброго ім'я кожного громадянина (справа
Європейського суду «Гінес -О'Суліван проти О'Дріскол" 1988 рік) Цим
впроваджується поняття пропорційності яке визнається і в нашій конституційній
юриспруденції.

За цивільним правом України, поняття «ділова репутація» визначається як сукупність    документально підтвердженої
інформації про  особу,  що
дає  можливість  зробити висновок   про
професійні  здібності  особи,
її  порядність  та відповідність її
діяльності вимогам чинного законодавства України.

Ділова репутація є особистими немайновим правом,
невід'ємними від особи, які виникають з моменту виникненні юридичної особи.
Право на захист ділової репутації закріплено главою 3  ЦК України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду
переконливих доказів, що поширена ним у статті інформація відносно Лівадійської
селищної Ради , її деяких депутатів, у
тому числі - голови ради та секретаря, є достовірною.

З оглядом на викладене, суд дійшов
до висновку, що ця поширена відповідачами інформація негативно вплинула на  ділову репутацію Лівадійської  селищної
Ради як юридичної особи, як особи, яка є представником державної влади
на місці, а тому приведені у статті відомості повинні бути визнані судом
такими, що не відповідають дійсності.

З огляду на вищезазначені норми
права рішення Європейського суду з прав людини, якими надаються тлумачення та
практика застосування положень Конвенції, є формою прецедентного права, що
розширює нормативний обсяг Конвенції, встановлюючи нові загальнообов'язкові
правила.

Рішенням у справі
"Папаміхалопулос та інші проти Греції" (Papamicholopoulos and other V. Сгеесе) (сг. 50) від
31 жовтня 1995 року, п. 34. серія А, N 330-В Європейський суд з прав людини
встановив, що рішення, в якому Суд визнав порушення, покладає на
державу-відповідача правове зобов'язання покласти край цьому порушенню і
відшкодувати шкоду за його наслідки таким чином, щоб відновити, наскільки це
можливо, становище, що існувало до порушення.

Таким чином, ухвалення судом
рішення, про визнання такими, що порочать ділову репутацію позивача, поширених
відповідачами відомостей у статті «Лівадійський депутат заявляє, що в місцевій
раді створено угрупування по «деребану» землі», що була опублікована 8
листопада 2007 року на сайті  «Новини Криму
- Кримська онлайн служба», що належить Кримському інформаційному агентству
«Контекст-медіа», є справедливою та достатньою сатисфакцією для Лівадйської
селищної Ради.

При з'ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку про
наявність умислу відповідачів при розповсюдженні недостовірної інформації
відносно Позивача, а також враховуючи можливість використання у майбутньому
негативних думок виборців - жителів смт.Лівадії відносно голови, секретаря та
інших депутатів Лівадійської селищної Ради, що стали наслідком існування статті
«Лівадійський депутат заявляє, що в місцевій раді створено угрупування по
«деребану» землі», на підставі якої могла сформуватися та бути розповсюдженою
недостовірна інформація, для недопущення виникнення ситуацій подібного характеру,
суд вважає за необхідне використати більш широкі можливості, надані йому
законом, для підвищення рівня культури спілкування між людьми, недопущення
виникнення нових конфліктів між сторонами по справі та сприяння залагодженню
відносин між позивачем та відповідачами по справі.

Таким чином, розглянувши дану цивільну справу за участю
усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання
принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства,
всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки  наданими сторонами доказами, оцінивши їх у
сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.88 ЦПК
України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 94, 276, 200,
277 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму ВС України № 7 від 28
вересня 1990 року (зі змінами, внесеними постановами від 04 червня 1993 року
№3, від 31 березня 1995 року №4 від 25 грудня 1996 року №14 та від 03 грудня
1997 року № 12) „Про застосування судами законодавства, що регулює захист
честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій", Законом
України "Про інформацію, Законом України "Про телекомунікації",
ст.34 Конституції України, ст.ст.8, 10, 11, 59, 60,208, 209, 212-215  ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Лівадійської селищної Ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 -  задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спростувати невідповідні дійсності
відомості, що порочать ділову репутацію Лівадійської селищної Ради, що
містяться в статті «Лівадійський депутат заявляє, що в місцевій раді створено
угрупування по «деребану» землі», опублікованої 08 листопада 2007 року на
сайті  «Новини Криму - Кримська онлайн
служба», що належить Кримському інформаційному агентству «Контекст-медіа»,
шляхом публікації у вказаному  виданні
спростування наступного змісту: „ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приносять громадськості
вибачення за недостовірну інформацію, поширену на прес-конференції для
журналістів в Інформаційному прес-центрі, що була проведена 8 листопаду 2007
року. При цьому ОСОБА_1 припустився не відповідного дійсності твердження про
те, що посадовцями Лівадійської селищної
Ради ведеться «деребан» землі в своїх інтересах, а ОСОБА_2 припустився
не відповідних дійсності тверджень про те, що засідання 20-й сесії 5-го
скликання Лівадійської селищної Ради незаконно проводилося в закритому режимі,
про те, що рішення про надання права на складання проекту землеустрою ТОВ
«Градовід -21» ухвалювалося Лівадійською селищною Радою незаконно, всупереч
існуючий ухвалі суду, а також  про те, що
ТОВ «Градовід - 21» і багато інших суб'єктів господарювання, що діють на
території Лівадійської селищної Ради,
мають пряме відношення до посадовців Лівадійської селищної Ради і
належать їх родичам. Дані твердження неправдиві».

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь Лівадійської селищної
Ради судовий збір в сумі 17 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь Лівадійської селищної
Ради витрати по інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15
гривен.

На рішення суду може бути подана
заява про апеляційне оскарження до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
через Ялтинський міський суд у строк 10 днів з дня проголошення рішення та
апеляційна скарга до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через
Ялтинський міський суд у строк 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заява про апеляційне оскарження
не була представлена.

Суддя: