Справа № 22ц-1706/2008
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Боброва І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого:

Коренькової З.Д.,

суддів:

Бобрової І.О.,

Лакізи Г.П.

при секретарі:

Зіньковець О.О.

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника позивачів - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору:  автокооперативу №45
- ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2008 року по
справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної і
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати рішення і
ухвалити нове по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що рішення суду винесено без повного, всебічного та об'єктивного
дослідження обставин справи, є незаконним, необґрунтованим і таким, що не
відповідає нормам матеріального і процесуального права України. Незаконним є
висновок суду про визнання відповідача належним власником земельної ділянки
станом на 06.07.2007 року, адже відсутній документ, який надає право власності
на землю - державний акт, який фактично був датований 31.10.2007 року. Згідно
зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку
виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності.
На думку апелянтів, даний державний акт, як і договір купівлі - продажу
земельної ділянки, не доказує той факт, що гаражі, які позивачі будували,
дійсно знаходились на землі відповідача. Суд не врахував, що ні в договорі, ні
в державному акті не має даних про адресу земельної ділянки, не надана схема
обміру та кадастровий план. Зазначене підтверджує те, що ОСОБА_4 лише з
31.10.2007 року являється належним землекористувачем і власником земельної
ділянки. Також, судом неправильно застосовані положення ст. 376 ЦК України,
згідно якої майно підлягає знесенню особою, яка здійснює самочинне будівництво,
а здобуті при знесенні споруди, матеріали залишають у власності цієї
особи.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 05.08. 2008 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2
відмовлено.

Вислухавши суддю - доповідача,
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що відповідачу ОСОБА_4 належать на праві власності земельні ділянки під
кадастровими номерами :02:014:5077,
:02:014:5072, :02:014:5015 та  :02:014:5058, які він придбав на
підставі договорів купівлі - продажу від 11.11.2006 року № № 4171, 4176, від
13.11.2006 року № 4192, від 06.11.2006 року № 4626. На ці земельні ділянки
31.10.2007 року він отримав Державні акти на право власності. Цільовим
призначенням земельних ділянок є ведення особистого селянського господарства
(а.с.118-121).

Позивачі самовільно проводили будівництво гаражів саме на придбаних
відповідачем земельних ділянках. Зазначена обставина підтверджується листом
прокуратури м. Чернігова 10.09.2007 р. №02/766-07 (а.с.52) та постановою про
порушення кримінальної справи від 13.07.2007 р. (а.с.57).

Зазначені докази спростовують доводи апелянтів щодо безпідставності
висновку суду про будівництво ними гаражів саме на земельній ділянці
відповідача. Апелянти не надали суду будь-яких доказів, які б підтвердили інше.

Факт самовільного будівництва гаражів позивачами також не спростований.

З листа автомобільного кооперативу № 45 м. Чернігова від 05.03.2008 року №3
(а.с. 71) вбачається, що ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не є членами кооперативу, також
вони не являються членами Союзу автомобілістів.

Відповідно до ст. 376 ч.2 Цивільного
кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Дії
позивачів щодо самовільного будівництва гаражів на земельній ділянці, яка їм
для цього не виділялася, а належала відповідачеві на підставі відповідних
правовстановлюючих документів є незаконними.

Відповідно
до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати  свої  права
і  свободи  від порушень і  протиправних посягань.

З
листа прокуратури
м. Чернігова 10.09.2007 р. №02/766-07 (а.с.52) слідує, що метою приведення
земельних ділянок до попереднього стану, власником землі ОСОБА_4 були проведені
роботи зі звільнення земельних ділянок від нагромадження будівельних
матеріалів. Зберігання будматеріалів доручено відповідачем ВАТ
„Чернігівреставрація”.

Під
час судового засідання були оглянуті договори підряду між ОСОБА_4 та ФОП
ОСОБА_7 на демонтаж гаражів біля автокооперативу №45  та договір на зберігання будівельних
матеріалів, що укладений між ОСОБА_4 та ВАТ „Чернігівреставрація” від 02.07.2007
року.

Згідно з ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна)
особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення майна).

Позивачі не надали суду будь-які докази щодо привласнення відповідачем
будматеріалів, які, як вони вважають, їм належать.

Під час судового засідання позивачі пояснили, що вони після того, як
дізналися про зберігання будматеріалів
до ВАТ „Чернігівреставрація” не зверталися.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів щодо здійснення заходів щодо
знесення недобудованих гаражів відповідачем до отримання ним Державних актів на
землю. Відповідно до ст.ст. 116, 125, 131 ЗК України та за змістом ст.334 ЦК
України, право власності у набувача за договором відчуження майна, який
підлягає реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 132
ЗК України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються
укладеними з дня їх нотаріального посвідчення.

Під час судового засідання відповідач пояснив, що після нотаріального
посвідчення договорів, за реєстрацією договорів купівлі-продажу земельних
ділянок він звернувся до відділу земельних ресурсів в листопаді-грудні 2006
року, а Державні акти були ним отримані
пізніше.

Апелянтами не надано суду доказів що це спростовують.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку
щодо відмови в задоволенні вимог позивачів про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Апеляційний
суд вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права, а доводи, які б давали підстави для
скасування рішення, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,
313 - 315, 317, 319  ЦПК України,  апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 05 серпня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку  на протязі двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: