Справа № 2-492/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20
травня 2008 року Красногвардійський
районний  суд м. Дніпропетровська
в складі:

головуючої:           судді    Кочкової Н.О.

при
секретарі:
Спиридонової О.О.

за участю
позивачки  ОСОБА_1. та її представника
ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за
позовом  ОСОБА_1до ТОВ «ПРИВАТ КОМПЛЕКТ»,
третя особа  Орган опіки та піклування
Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2007 року ОСОБА_1. в своїх інтересах та в
інтересах своїх трьох неповнолітніх дітей
звернулися до суду з позовом про вселення в кімнату № АДРЕСА_1.  В обґрунтування позову позивачка зазначила,
що відповідно до наказу № 15к від 26 червня 1995 року вона була прийнята
прибиральницею ЖКК відкритого акціонерного товариства „Будівельно-монтажний
трест № 17”, де пропрацювала до 30 вересня 1998 року і була звільнена за
власним бажанням, згідно наказу № 18 - к від 30 вересня 1998 року. У зв'язку з
тим, що вона знаходилась у трудових відносинах з відкритим акціонерним
товариством „Будівельно-монтажний трест № 17” та відповідно до ордера, виданого
на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету, 31
жовтня 1995 року на сім'ю із трьох осіб - позивачки, її чоловіка та доньки
ОСОБА_2, 1992 року народження була надана кімната  у гуртожитку № АДРЕСА_2, площею 18 кв.м., розташована
на 4 поверсі. На підставі наказу Регіонального відділення Фонду Державного
майна України по Дніпропетровській області № 12/42-3ВП від 08 вересня 1998
року, гуртожиток став належати ВАТ „Будівельно-монтажний трест № 17” на праві
колективної власності. 10 серпня 2000 року на підставі свідоцтва про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів власником гуртожитку стало ТОВ „Стан”.
Після придбання гуртожитку ТОВ „Стан” змінило функціональне призначення
гуртожитку, здало приміщення першого та другого поверхів в оренду для
розміщення офісів, майстерень, магазинів, тощо, а мешканцям гуртожитку
створювали умови, неможливі для проживання. У 1999 році  народився син ОСОБА_4, а у 2001 році донька
ОСОБА_5, тобто їх сім'я стала складатись із п'яти осіб.

З 2002 року почали відключати електроенергію, газ, воду,
опалення, каналізацію, з приводу чого вона та інші мешканці неодноразово
зверталися у різні інстанції зі скаргами на неможливість проживання в
гуртожитку. У зв'язку з неможливими умовами для проживання, 25 січня 2002 року
рішенням виконкому Красногвардійської районної ради в м. Дніпропетровську № 7
її донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1року, була влаштована в будинок немовляти. 05
липня 2003 року представники ТОВ „Стан” за її відсутності зламали двері кімнати,
винесли в підвальне приміщення усі речі, у тому числі меблі, постільну білизну,
одяг і взуття, іграшки, зняли двері з кімнати і залишили її порожньою, після
чого охорона відмовилася їх впускати у гуртожиток. Тобто ТОВ «Стан» створив
умови, неможливі для проживання, щоб спонукати їх до виселення з жилої площі.
28 січня 2004 року було розірвано шлюб позивачки з чоловіком і вона залишилася
одна з трьома неповнолітніми дітьми.

На підставі договору купівлі - продажу від 24 червня 2004
року, укладеного між ТОВ „Стан” та ТОВ „Кримкурортсервіс”, посвідченого
приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрованого ДБТІ 30 червня 2004 року власником гуртожитку став ТОВ
„Кримкурортсервіс”, а на підставі договору купівлі - продажу від 08 квітня 2005
року укладеного між ТОВ „Кримкурортсервіс” та ТОВ „Приват комплект”,
посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в ДБТІ 23 червня 2005 року, власником
гуртожитку стало ТОВ „Приват комплект”. Після того, як їй (позивачці) стало
відомо, що змінився власник гуртожитку, вона 29 березня 2006 року звернулася до
відповідача з заявою про надання їй з дітьми іншої жилої площі, оскільки до
відповідача перейшло право власності будинку то і  до нього перейшов і обов'язок по забезпеченню
її та її дітей житловою площею так як  на
вказаній жилій площі сім'я позивачки була прописана і постійно проживала, впродовж
до 05 липня 2003 року, іншого жилого приміщення у неї немає, весь час вона
мешкає з дітьми у знайомих або знімаючи тимчасове житло, тому вона звертається
до суду.

У судовому
засіданні позивачка та її представник ОСОБА_3. позовні вимоги підтримали, і
просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не
повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не направив. Відповідно
до ст. 224 ЦПК України за згодою позивача справа розглянута у відсутності
представника відповідача з винесенням заочного рішення.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування
Красногвардійської районної у місті ради просила розглядати справу за  її відсутності.

Вислухавши позивача та її представника, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання
робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачці ОСОБА_1. в зв'язку з трудовими відносинами з ВАТ
„Будівельно-монтажний трест № 17” (а.с.10) та на підставі спільного рішення
адміністрації та профспілкового комітету, 31 жовтня 1995 року на сім'ю із трьох
осіб - позивачки, її чоловіка та доньки ОСОБА_2, 1992 року народження була
надана кімната у гуртожитку № АДРЕСА_2, площею 18 кв.м., розташована на 4
поверсі, де позивачка 13 листопада 1995 року була прописана (а.с. 56). ОСОБА_1.
з 01.07.1995 по 30.09.1998 рік працювала прибиральницею в ЖКК ВАТ
«Будівельно-монтажний трест № 17»
звільнилася за власним бажанням.

Будинок № АДРЕСА_3 є гуртожитком, який до 2000 року
перебував у розпорядженні ВАТ «Будівельно-монтажний
трест № 17». 10 серпня 2000 року на підставі
свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів власником
гуртожитку стало ТОВ „Стан”(а.с.76). На підставі договору
купівлі - продажу від 24 червня 2004 року, укладеного між ТОВ „Стан” та ТОВ
„Кримкурортсервіс”, власником гуртожитку став ТОВ „Кримкурортсервіс”(а.с.70), а
на підставі договору купівлі - продажу від 08 квітня 2005 року укладеного між
ТОВ „Кримкурортсервіс” та ТОВ „Приват комплект”, власником гуртожитку стало ТОВ
„Приват комплект”(а.с.78).

Як зазначено в позовній заяві та стверджувала позивачка в судовому
засіданні, ТОВ «Стан» створило умови, неможливі для проживання, що спонукало її
до виселення з жилої площі, і тому з 5 липня 2003 року вона у гуртожитку не
проживає. Однак, вказані обставини спростовуються рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2006 року, з якого
вбачається, що позивачка проживає у вказаному гуртожитку, але ТОВ «Стан»
створило умови, неможливі для проживання, тому на її користь було стягнуто 10
000гр.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати
докази на підтвердження своїх вимог або заперечень, а із ч. 1 ст. 11 ЦПК
України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в рамках заявлених
позовних вимог і на підставі наданих доказів.

Позивачкою не надано доказів про те, що вона була виселена працівниками ТОВ
«Приват комплект», як і доказів про те, що відповідач зобов'язаний забезпечити її з дітьми житловою площею чи вселити
у займану нею раніше кімнату, оскільки сам по собі факт реєстрації позивачки у
спірному гуртожитку таким доказом не являється. Більше того, суд враховує, що
рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 листопада
2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 квітня 2008 року, аналогічний позов ОСОБА_8. (бувшого чоловіка
позивачки) залишений без задоволення.

Таким чином законних підстав для
задоволення позивних вимог - не має.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 127 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 131,
209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у позові до ТОВ «ПРИВАТ КОМПЛЕКТ»
про вселення - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного
суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі
апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі заяви, або у порядку ч.4 ст.
295 ЦПК України.

Суддя:
Н.О. Кочкова