справа № 2ц - 225/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

23
січня 2008 року   Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області в складі:

судді
Філіпенко Л.П.                                                                                                                                                                                                                              при
секретарі                                                                                      Щербак А.М.

розглянувши
у  попередньому відкритому судовому
засіданні  цивільну справу за позовом

ОСОБА_1до Нижньонагольчицької селищної ради про визнання права
власності на самовільне збудовану
господарську споруду

В С Т А Н О В И В:

Позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1, після
закінчення будівництва якого він
самочинно  збудував господарську
споруду - сарай В. Згідно комісійного акта про прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом господарських споруд індивідуального забудовника від 12
грудня 2007 року самовільно зведена будівля прийнята в експлуатацію, оскільки
не порушує діючі державні санітарні, протипожежні і будівельні норми. Акт
комісії затверджений рішенням виконкому Нижньонагольчицької селищної ради № 52
від 12 грудня 2007 року. Усе це і спонукало
позивача  звернутися в суд з даним
позовом, у якому він просить визнати за
ним право власності на
самочинно  збудовані господарські
споруди.

У судовому засіданні позивач підтримує заявлені вимоги,
відповідач - Нижньонагольчицька селищна рада - не заперечує проти їхнього
задоволення, просить розглянути справу без їхнього представника.

Вислухавши
позивача, дослідивши  матеріали  справи, зокрема комісійний акт про прийняття
в експлуатацію закінчених будівництвом господарських споруд індивідуального
забудовника від 12 грудня 2007 року (а.с.10), рішення виконкому
Нижньонагольчицької селищної ради № 52 від 12 грудня 2007 року (а.с.9)  суд
вважає,  що позов підлягає
задоволенню, тому  що сукупність добутих
у суді доказів вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК
України
«На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших особ».

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України: ”Право власностi
на новостворене нерухоме майно (житловi будинки, будiвлi, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будiвництва (створення майна). Згідно приписів ст.392 ЦК
України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати
ним документа, який засвідчує його право власності,. тобто позов позивача по справі є позадоговірною
вимогою власника майна про констатацію перед третіми особами факту
приналежності позивачу права власності на спірне майно,  не з'єднане з конкретними про повернення майна
чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Даний позов
спрямовано на усунення перешкод  у
здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику
майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому
спірного майна на праві власності. Підставою такого позову є обставини, що
підтверджують право власності на майно та ст. 16 Цивільного кодексу України,
яка визначає визнання права, як способу захисту цивільних прав та інтересів.

Право
власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правила щодо набуття
права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями
331, 332 Цивільного кодексу України.

Відносини
пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм
власності та їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами
Закону України „Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень”, що визначено ст.1 цього Закону.

Відповідно до п.1 ст.4 Закону, обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на
території України, фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, зокрема, право
власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Так, ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
житлового    будинку  має
право використовувати помешкання  для
власного  проживання,  проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно  ч. 1 ст. 182
Цивільного кодексу України:" Право власності та
інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають державній реєстрації".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 10, 60 ЦПК
України, ст.15, ч. 3 ст.  376 ЦК України,

В И Р І  Ш И В:

Позов  ОСОБА_1задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1право власності на самочинне  збудовані господарські споруди - сарай
В, якій розташованій   за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду  Луганської області
через Антрацитівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження,  і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України

Суддя

рішення віддруковано у дорадчій кімнаті