Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 червня  2008 року Слов'янський
міськрайонний  суд Донецької  області
в  складі:

головуючого - судді Гусинського М. О.,

при секретарі  Винник О.В.,

за участю  перекладача ОСОБА_1.

позивача  ОСОБА_2.,
представника позивача ОСОБА_3., представника відповідача Федько О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі  суду
міста Слов'янська цивільну справу
за  позовом   ОСОБА_2до Закритого акціонерного товариства
„Бетонмаш”, про поновлення строків,
скасування наказу про звільнення, поновленні на роботі, стягненні
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної  шкоди та понесених витрат,  -

В С Т А Н О В И В:

28.02.2008 р. ОСОБА_2. звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з
позовом до Закритого акціонерного товариства „Бетонмаш”, треті особи  Слов'янське
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на  виробництві, Територіальна  державна
інспекції праці в Донецькій області, про поновлення строків, визнання
акту про нещасний випадок невиробничого характеру недійсним, встановлення факту
отримання травми у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, примушенню до
складання акту про нещасний випадок на виробництві, скасування наказу про
звільнення, поновленні на роботі, стягненні середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на
те, що  в період з 26.01.2004 року по
28.11.2007 року він з відповідачем
знаходився у трудових стосунках, працюючи на посаді тесляра
сталеливарного цеху, 28.11.2007 року відповідно до наказу № 445 був звільнений
з роботи у зв'язку з невідповідністю виконуваної роботі внаслідок стану
здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення стали
наступні обставини: 11.04.2007 року близько 6 годині 30 хвилин  по дорозі, коли він  велосипедом їхав з дому на роботу до відповідача,  між будинками № 13 та № 15 по вул. Богомольця
між захисним щитком  переднього колеса
велосипеда та колесом велосипеда потрапив камінь, в наслідок чого його викинуло
з велосипеда, він упав та отримав травми голови, рук, тулуба та отримав
компресійний перелом хребта. Він був доставлений до лікарні, а комісією
відповідача   13.04.2007 року був
складений акт про нещасний випадок невиробничого характеру, причиною якого було
встановлено несправність велосипеду. Вважає, що комісією відповідача необхідно
було складати акт про нещасний випадок виробничого характеру, так, як цей
випадок сктався  під час його слідкування
на роботу на належному йому особисто велосипеді, який він використовує для
цього, так, як відповідач надав йому номерне місце для стоянки велосипеда, а
причина нещасного випадку - потрапляння каміння, а не несправність велосипеду.
У зв'язку з отриманою травмою він з 11.04.2007 року по 27.11.2007 року
знаходився на лікарняному, відповідно висновку МСЕК від 27.11.2007 року йому
була надана третя група інвалідності з частковою  втратою працездатності. Йому була
протипоказана важка фізична праця, у тому числі заборонено підняття ваги більше
5 кг., він мав постійно користуватися спеціальним підтримуючим корсетом.
28.11.2007 року він вийшов до роботи, але майстер цеху не допустив його до
виконання трудових обов'язків, запропонував пройти професійний медичний  огляд. Лікар після проведення огляду
повідомив його проте, що за станом здоров'я його не можуть допустити до
виконання роботи тесляра. У відділі кадрів відповідача його повідомили про те,
що для нього, як для інваліда,  немає
роботи та запропонували  звільнитися за
станом здоров'я. Він у зв'язку зі своєю юридичною неграмотністю  написав таку заяву, після чого був звільнений
за п. 2 ст. 40 КЗпП  України. Зі
звільненням незгоден по наступним причинам: профспілковий комітет 28.11.2007
року провів засідання, на якому було дано згоду на його звільнення, без його
участі, він зовсім не викликався на це
засідання. Йому відповідачем не було запропоновано іншу роботу, також
йому не було запропоновано пройти
навчання  іншій  спеціальності, не запропонована  робота та іншій посаді. Також до наступного
часу йому не видано наказу  про  звільнення.
Після  звільнення він продовжував
лікування, їздив до м. Донецька для підтвердження групи інвалідності. Після
отриманої травми йому було заборонено довго знаходитися в одному положенні, він
знаходиться під наглядом у лікаря-невропатолога. Також він потратив багацько
часу на збір довідок та документів для нарахування пенсії по інвалідності,
їздив до інших міст України, в наслідок чого пропустив місячний термін для
звернення до суду із оскарженням звільнення. Вважає, що відповідно до ч. 1 ст.
1195 ЦК України відповідач зобов'язаний йому повернути  додаткові витрати, понесені у зв'язку з
травмою - вартість спеціального підтримуючого
корсету 280,38 грн., медикаменти на суму 700,75 грн. Також вважає, що
відповідач завдав йому моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн.

У подальшому, під час судового розгляду справи, позивач ОСОБА_2. змінив
свої позовні вимоги,  виключив
Слов'янське  відділення виконавчої
дирекції Фонду  соціального страхування
від нещасних випадків на  виробництві
та  Територіальну  державну
інспекцію праці в Донецькій області з числа третіх осіб по справі, просив
суд  тільки  на підставі викладених вище обставин  поновити йому строк для звернення до суду за
трудовим спором з ЗАТ „Бетонмаш”,
поновити його на попереднє місце роботи у відповідача на посаду тесляра
сталеливарного цеху, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу,
стягнути з відповідача моральну шкоду та понесені по справі судові  витрати.

Позивач  ОСОБА_2. у судовому
засіданні уточнені позовні вимоги підтримав
у повному  обсягу,  дав пояснення, які співпадають з наведеним у
уточненому позові, наполягав на їх задоволені, стосовно завданої моральної
шкоди пояснив, що внаслідок незаконного звільнення відповідачем він страждав та
хвилювався, в наслідок отриманого стресу у нього погіршився стан здоров'я,
з'явилися головний біль, безсоння, дратівливість, гарячність, яких раніше не
було. Він примушений витрачати час та сили на вирішення цієї проблеми, втратив
нормальні життєві зв'язки, від нього вимагалися додаткові  зусилля для організації власного життя. Він
залишився без роботи та без засобів для існування, оскільки був позбавлений
можливості працювати, а пенсія йому ще не була нарахована.

Представник позивача ОСОБА_3. також підтримав уточнені позовні вимоги,
додатково пояснив, що профспілковий орган на засідання 28.11.2007 року
ОСОБА_2не викликав, при проведенні засідання не встановлювався час, на який у
ОСОБА_2встановлені обмеження стосовно фізичної праці;  вважає, що запит адміністрації до профкому є
підробленим, так, як зареєстрований у журналі на останньому рядку аркуша; що
повторне проведення засідання профкому за запитом суду є протиправним, так, як
на час проведення засідання ОСОБА_2не знаходився з відповідачем у трудових
стосунках, а згода на звільнення ОСОБА_2була дана ще 28.11.2007 року.

Представник відповідача Федько О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не
визнала та пояснила, що ОСОБА_2 дійсно працював на ЗАТ „Бетонмаш” на посаді
тесляра сталеливарного цеху, а звільнення його було здійснено на підставі
діючого законодавства України, так, як 27.11.2007 р. МСЕК Ковальову була встановлена
інвалідність третьої групи с забороною виконувати роботи з фізичним
навантаженням. Враховуючи медичні обмеження, ОСОБА_2адміністрацією
сталеливарного цеху не був допущений до виконання роботи на посаді тесляра
сталеварного цеху, так, як робота на цієї посаді припускає значні фізичні
навантаження (ручне переміщення пиломатеріалів для розпилу). У зв'язку з цим,
так, як наявність обмежень за станом здоров'я є обставиною, яка унеможливлює
використання праці цього працівника у зв'язку з небезпекою для здоров'я самого
працівника та інших працівників цеху, спільно з відділом кадрів була вивчена
можливість переведення ОСОБА_2на іншу, більш легку роботу, не пов'язану з
фізичними навантаженнями. Враховуючи те, що ЗАТ „Бетонмаш” є підприємством
важкого машинобудування, посади робіт з мінімальними фізичними навантаженнями
на підприємстві обмеженні, на час надання позивачем довідки МСЕК відповідних
вакансій посад, на які міг би бути переведеним ОСОБА_2не було, ОСОБА_2був
звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Перед звільненням
ОСОБА_2адміністрація запитала у профспілкового комітету згоду на його
звільнення, який, вивчивши усі документи, порушень трудових прав ОСОБА_2не
знайшов та надав згоду на його звільнення. Представник відповідача також
вважає, що позивач ОСОБА_2не має поважної причини для поновлення строку для
звернення до суду, так, як про звільнення з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП
України ОСОБА_2дізнався у день звільнення 28.11.2007 року, запис про звільнення
ОСОБА_2було зроблено у його трудовій книжці 28.11.2007 року, яку він у цей день
отримав власноруч, у зв'язку з чим оскаржити звільнення мав змогу починаючи з
29.11.2007 року. У зв'язку з тим, що відповідач не порушував прав та свобод
ОСОБА_2, не підлягає відшкодуванню понесені ним по справі витрати та
відшкодування моральної шкоди, у зв'язку
з чим  просила відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2у повному
обсягу.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги  підлягають частковому задоволенню за
наступних підстав.

Згідно запису №  41 у  трудовій
книжці ОСОБА_2. він 26.01.2004 року був прийнятий на ЗАТ „Бетонмаш” у
якості модельника дерев'яних моделей, у подальшому був переведений на посаду
тесляра 3 розряду, а згідно запису № 45 від 28.11.2007 року був звільнений у
цей день у зв'язку невідповідності виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я
за п. 2 ст. 40 КЗпП України (інвалід 3 групи) (а.с. 13-14).

У порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_2стосовно отриманої ним
травми відмовлено за підставою п. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю  події злочину (а.с. 21);

Відповідно довідки МСЕК № 075220 від 27.11.2007 року ОСОБА_2. первісно
встановлена третя група інвалідності внаслідок загального захворювання,
ОСОБА_2. протипоказаний важкий фізичний
труд (а.с. 22, 60),  повідомлення
підприємства про результати огляду МСЕК аналогічного змісту було отримано
відповідачем 28.11.2007 р. (а.с. 61);

28.11.2007 року ОСОБА_2.  подав   на ім'я
генерального директора ЗАТ „Бетонмаш” заяву про звільнення його з посади
тесляра сталеливарного  цеху за станом
здоров'я у зв'язку з неможливістю виконувати роботу тесляра (третя група
інвалідності) (а.с. 23, 70);

ОСОБА_2. 28.11.2007 року був виданий вкладиш до наказу про звільнення № 445
від 28.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2обходив відділи  ЗАТ „Бетонмаш” безпосередньо перед
звільненням (а.с. 24);

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_2.
протипоказаний підйом важкого  вагою
більше 5 кг. (а.с. 25, 62);

Згідно довідки МСЕК № 244 ОСОБА_2. третя група інвалідності підтверджена до
27.11.2008 року (а.с. 30);

Адвокатом Слов'янської юридичної консультації ОСОБА_3. надано довідку про
те, що ним стягнуто з ОСОБА_2. 150 грн. за складення позовної заяви (а.с. 36);

Копія наказу про звільнення ОСОБА_2. на його запит від 18.02.2008 року
(а.с. 34) була надіслана йому рекомендованим листом 19.04.2008 р. (а.с. 55);

Відповідно до звіту ЗАТ „Бетонмаш”, який надається щомісячно до центру
зайнятості, станом на 2.11.2007 року у відповідача були відсутні вакансії, на
які можливо було перевести ОСОБА_2. відповідно до медичного висновку про його
стан здоров'я та  наявну освіту,
такі  само  відомості надані суду Слов'янським міським
центром зайнятості  станом на 28.11.2007
року  (а.с. 64-66, 114);

За період роботи на ЗАТ „Бетонмаш” ОСОБА_2. членом первісної профспілкової
організації не був (а.с. 67);

Адміністрація  ЗАТ „Бетонмаш”  28.11.2007 року запитала у профспілкового
комітету ЗАТ „Бетонмаш”  згоду на
звільнення ОСОБА_2. за п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 116, 117-118);

28.11.2007 року  на засіданні
профспілкового комітету ЗАТ „Бетонмаш”
на звернення адміністрації була надана згода на звільнення ОСОБА_2. за
п. 2 ст. 40 КЗпП України, протокол № 25 від 28.11.2007 року  (а.с. 68-69);

Відповідно до наказу за № 445 від
28.11.2007 року трудовий договір з ОСОБА_2був припинений ЗАТ „Бетонмаш”
28.11.2007 року у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану
здоров'я (п.2. ст.. 40 КЗпП України)  на
підставі  особистої заяви ОСОБА_2.,
довідки МСЕК № 3068 від 27.11.2007 року
та  протоколу профспілкової
організації № 25 від 28.11.2007 року (а.с. 71);

Трудова книжка отримана ОСОБА_228.11.2007 року особисто, про що свідчить
його підпис у  книзі обліку руху трудових
книжок відповідача (а.с. 72);

29.05.2008 року  Слов'янський
міськрайонний суд  запитав у
профспілкового комітету ЗАТ „Бетонмаш” повторно згоду на звільнення ОСОБА_2. за
п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 111),
відповідно до якого
профспілковий  комітет ЗАТ
„Бетонмаш” розглянув повторно питання про звільнення ОСОБА_2. з посади тесляра
сталеливарного цеху за п. 2 ст. 40 КЗпП України та надав таку  згоду, при цьому ОСОБА_2. був особисто
присутнім на цьому  засіданні (а.с. 115).

Розглядаючи
дану цивільну  справу суд виходив з
настпного законодавства  України:

Відповідно до статті
55 Конституції України  права і
свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень,
дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Згідно  до  статті
56 Конституції України  кожен має
право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно п. 2  ст. 40
КЗпП України  трудовий договір, укладений
на невизначений строк може буди розірваним власником або уповноваженим ним органом
лише у випадках  виявленої
невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі  внаслідок недостатньої кваліфікації або стану
здоров'я, які перешкоджають продовженню такої работи, а так само в разі
скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до ч.ч 1,2,9 ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору з підстав, передбачених п. 2 ст. 40 КЗпП України може бути
проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник; участь працівника при розгляді подання
адміністрації є обов'язковою, розгляд подання за відсутності працівника
допускається лише за його письмовою згодою; якщо розірвання трудового договору
проведено власником (уповноваженим органом) з працівником проведено без
звернення до профспілкового органу, то суд зупиняє провадження по справі,
запитує згоду профспілкового комітету, і після її одержання або відмови у
наданні згоди на звільнення, розглядає спір по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду по справах про
звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з
дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при вирішенні
рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більш як за один рік.

Згідно до п.п. 8. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995р. № 4 „Про судову практику в справах про  відшкодування моральної (немайнової)
шкоди”  за моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, за наявності
порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення
тощо), обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається
на  власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 2371
КЗпП України  передбачено  відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику, яке
проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусіль для організації свого життя.

Порядок відшкодування  моральної
шкоди передбачений  ст. 23 ЦК України,
згідно ч.3 якої  розмір  грошового відшкодування моральної шкоди
визначається  судом залежно  від характеру правопорушення,  глибини фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його  можливості їх
реалізації, ступеня  вини особи, яка  завдала моральної шкоди, а також з
урахуванням інших обставин, які  мають істотне  значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Під час судового розгляду
справи були встановлені такі  її
обставини та правовідношення:

ОСОБА_2. 26.01.2004 року був прийнятий на ЗАТ „Бетонмаш” у якості модельника
дерев'яних моделей, у подальшому був переведений на посаду тесляра 3 розряду
сталеливарного цеху. 11.04.2007 року з ОСОБА_2під час його пересування з дому
на роботу на власному велосипеді
трапився нещасний випадок, під час якого ОСОБА_2отримав травму та
знаходився з 11.04.2007 року по 27.11.2007 року на лікарняному.  ОСОБА_2. 27.11.2007 року  був оглянутий комісією МСЕК, згідно висновків
якої  ОСОБА_2. була первісно встановлена
третя група інвалідності внаслідок загального захворювання та протипоказаний
важкий фізичний  труд. 28.11.2007 року,
після закінчення лікування та знаходження на
лікарняному, ОСОБА_2. звернувся до відповідача  з проханням стати до роботи, але після
проведення медичного огляду, адміністрація відповідача ЗАТ „Бетонмаш”
прийшла  до висновку про неможливість
виконання ОСОБА_2своїх трудових обов'язків у якості тесляра  сталеливарного цеху у зв'язку з медичними
протипоказаннями для виконання цієї роботи, після чого адміністрація  ЗАТ „Бетонмаш”  звернулася до профспілкового комітету, членом
якого ОСОБА_2. не був, з проханням наддати дозвіл на його звільнення за п. 2
ст. 40 КЗпП України.  На засіданні
профспілкового комітету ЗАТ „Бетонмаш” 28.11.2007 року за відсутності ОСОБА_2.  було розглянуто подання адміністрації про надання
звільнення ОСОБА_2за п. 2 ст. 40 КзПП України
та надана така згода. 28.11.2007 року ОСОБА_2. отримав обхідний
лист  при звільненні, узгодив звільнення
з деякими відділами  відповідача   ЗАТ „Бетонмаш”, після чого відповідною
особою  ЗАТ „Бетонмаш” був виданий наказ
про звільнення ОСОБА_2. з посади тесляра сталеливарного цеху на підставі п. 2
ст. 40 КЗпП України у зв'язку з неможливістю виконувати роботу тесляра (третя
група інвалідності), при цьому ОСОБА_2. написав 28.11.2007 року заяву про
звільнення по п. 2 ст. 40 КЗпП України (наявність якої не передбачено
законодавством України)  та в цей же день
отримав на руки особисто власну трудову книжку з  відповідним записом про звільнення від
28.11.2007 року. Станом на 28.11.2007 року у ОСОБА_2. було дійсним медичне
протипоказання виконувати роботи з важкою фізичною працею, йому був заборонений
підйом  вантажу вагою більше 5 кг., а у
відповідача  ЗАТ „Бетонмаш” станом на
28.11.2007 року були відсутні  вакантні
посади, на які можливо було перевести ОСОБА_2. відповідно до медичного
висновку  та його освіти, фаху
роботи.   У подальшому ОСОБА_2. хворів,
погано себе почував, йому було протипоказано
тривалий час знаходитися у одному положенні, потребував постійного
медичного нагляду у  лікаря -
невропатолога, оформлював пенсію по інвалідності, у зв'язку з чим не мав змоги
своєчасно оскаржити своє звільнення у суді.

Суд, розглядаючи справу, приходить до висновку, що у
зв'язку з поганим станом здоров'я після звільнення з роботи 28.11.2007 року,
виниклою необхідністю  офрмлення
пенсії  ОСОБА_2 пропушений строк для
звернення до суду з оскарженням свого звільнення з поважних  причин та його необхідно поновити.

Вирішуючи питання про наявність (або відсутність) порушень
прав та свобод ОСОБА_2. при його звільненні з посади тесляра сталеливарного
цеху ЗАТ „Бетонмаш” суд приходить до висновку що під час звільнення ОСОБА_2. з
зазначеної посади 28.11.2007 року відповідачем ЗАТ „Бетонмаш” не було припущено
жодних  порушень прав та свобод ОСОБА_2.,
які б потягли б за собою скасування наказу № 445 від 28.11.2007 року  про його звільнення, у зв'язку з чим позовні
вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді тесляра
сталеливарного цеху, стягнення середього заробітку за час незаконного
звільнення, відшкодування моральної шкоди
та понесених витрат по справі є безпідставними та необґрунтованими,
такими, що не підлягають задоволенню.

Данний  висновок
суду  підтверджується усіма викладеними
вище обставинами справи та дослідженими у судовому засіданні, а також власними
поясненнями позивача ОСОБА_2. стосовно того, що він за станом власного
здоров'я  після звільнення  28.11.2007 року не мав фізичної можливості до
28.02.2008 року оскаржити звільнення до суду,
відповідно до чого суд приходить до висновку про те, що протягом цього
часу ОСОБА_2. не мав  фізичної змоги  працювати
у відповідача на будь-якій посаді, навіть при наявності  вільних вакансій  з легкою працєю.

За наслідками засідання профспілкового комітету ЗАТ
„Бетонмаш” від 11.06.2008 року  було
надано повторну згоду на звільнення ОСОБА_2. за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

У зв'язку з відсутністю порушень  прав та свобод ОСОБА_2. при його звільненні
суд приходить до висновку про відсутність законодавчих підстав  для
стягнення з ЗАТ „Бетонмаш” на користь ОСОБА_2. середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, моральної шкоди та понесених по справі витрат, так,
як  середній заробіток стягується у разі
поновлення на роботі,  моральна шкода стягується
у разі її завдання діями винних у порушенні прав та свобод осіб, а понесені
витрати компенсуються у разі задоволення позовних вимог.

Також суд не може не
вказати на те, що навіть у разі задоволення позову, суд був би
позбавлений можливості стягнути на користь позивача  понесені ним витрати по наданню правової
допомоги по справі у сумі 1150 грн., так, як позивачем не надано належним чином
підтверджуючих документів по сплаті цих витрат, додано тільки довідку адвоката
про стягнення з ОСОБА_2. 150 грн. за складання позову, але ця довідка  не може бути доказом в суді, так, як зі
смісту довідки не зрозуміло за який саме позов стягнуто з ОСОБА_2. 150 грн., а
також адвокат не  є органом
стягнення,  понесені по справі витрати на
надання правової допомоги повинні підтверджуватися  оригіналом
прибуткової квітанції
відповідного зразку, якої надано не було.

Згідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України при задоволені позову частково судові
витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних
вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у
задоволені яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного,  керуючись
ст. ст.  5-8, 10-15, 107, 208-209,
212-215, 218 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 134, 136, 231-234, 237-1
КЗпП України, ст. 23 ЦК України,
Постановою  Пленуму Верховного
Суду України від 6.11.1992 р. № 9 „Про практику розгляду судами трудових
спорів” з наступними  змінами, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 „Про судову практику в
справах про  відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”, суд  -

В И Р І
Ш И В:

Позовні  вимоги ОСОБА_2 до Закритого
акціонерного товариства „Бетонмаш” задовольнити
частково.

Поновити ОСОБА_2 строк для звернення до суду по трудовому  спору.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2до Закритого акціонерного товариства
„Бетонмаш” про скасування наказу про звільнення, поновленні на роботі,
стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення
матеріальної  шкоди та понесених
витрат  відмовити у зв'язку з їх
безпідставністю та необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в  апеляційному
порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення  рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК  України.

Суддя
Слов'янського міськрайонного  суду
М. О. Гусинський