Справа №
22-ц-408                                      Головуючий у 1-й
інстанції - Костенко В.Г.
Категорія  - 32                                               Суддя-доповідач   -
РІШЕННЯ

іменем
України

29 квітня  2008 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого -  Смирнової Т.В.,

суддів -     Ільченко О.Ю.,    Ведмедь Н.І.,

з участю секретаря судового
засідання -  Кияненко Н.М.

та осіб, які прийняли участь у
справі - позивачів ОСОБА_1 таОСОБА_2., відповідача ОСОБА_3 та її
представникаОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду
Сумської області

за апеляційною скаргою
ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2008 року

у справі за позовом  ОСОБА_1,
ОСОБА_2  до ОСОБА_3, СГІРФО  Зарічного ВМ СМВ УМВС України в Сумській  області про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 30 січня 2008 року позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2. задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 і її неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що
втратили право користування  жилим
приміщенням, квартироюАДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено  за
необгрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3. на користь позивачів 16 грн. відшкодування судових  витрат.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_3 не
погоджується  з рішення  суду, посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Зокрема,  зазначає, що вона  з двома
синами вимушено виїхала з квартири, але в спірній квартирі
залишались  належні їй  речі
та, що в квартирі зроблено ремонт.

Також, посилається на те, що іншого постійного місця проживання немає,
а   проживає в іншому місці на
умовах  оренди, тому просить  рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних вимог.

В запереченні  на  доводи апеляційної  скарги, позивачі ОСОБА_1,ОСОБА_2.
погоджуються  з рішенням суду, вважають
його обгрунтованим.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції  виходив з тих обставин, що відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_6 без  поважних
причин   не проживали у  спірній
квартирі  з 2003 року, оскільки
виїхали на проживання за іншою адресою у м.Суми. Суд вважав, що
неповнолітняОСОБА_7 не втратила права користування жилим приміщенням, оскільки
постійно проживає у квартирі позивачів.

Колегія суддів дослідивши
доводи  апеляційної скарги,
перевіривши   рішення   в межах
цих доводів, заслухавши  заперечення відповідачів, дійшла висновку,
що    апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з таких
підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані:
позивачі  ОСОБА_1,ОСОБА_2.,
відповідачкаОСОБА_3 та її діти: ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7 (а.с.6).

ВідповідачкаОСОБА_3 разом з дітьми
ОСОБА_5 таОСОБА_6., які на даний час досягли повноліття, займаються
підприємницькою діяльністю, з 2003 року орендують іншу квартиру, а дочка ОСОБА_7,
1997 року народження, на протязі чотирьох років проживає з позивачами, які нею
опікуються і займаються вихованням. Ці обставиниОСОБА_3 не заперечувала в суді
апеляційної інстанції. За цих умов суд обгрунтовано вирішив питання щодо
часткового задоволення вимог позивачів, оскільки  відповідно до ст.107 ЖК України наймач
житлового приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати
договір найму у разі вибуття членів його сім'ї на постійне місце проживання до
іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному
пункті.

Доводи апелянта про те, що вона вимушено повинна була виїхати з квартири з
підстав, що ніби там проживали престарілі батьки позивачів не заслуговують на
увагу, оскільки з пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що бабка
померла у 2005 році, а відповідачка з того часу не ставила питання про вселення
в квартиру, коли б вважала, що її права та
дітей були порушені.

Посилання апелянта на те, що немає
іншого постійного місця проживання, спростовується її поясненнями, оскільки
вона сама зазначила, що орендує квартиру у м.Суми, де проживає разом із синами
з 2003 року, куди перевезла свої особисті речі. Крім того, відповідачка
підтвердила, що спірна квартира для проживання не потрібна, а необхідна лише
для реєстрації її та старших дітей, а проживати вони будуть в орендованій ними
квартирі.

Із пояснень сторін вбачається, що спірна квартира має загальну площу 57
кв.м., у якій проживають позивачі та їх онука, дочка відповідачки і, оскільки
відповідачка підтвердила той факт, що вона спірним житловим приміщенням з 2003
року по даний час не цікавилась, ніяких оплат не проводила, так як проживала з
синами в інших орендованих приміщеннях, то ті доводи про поважність причин не
проживання не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про те, що
вона не втрачала зв'язку з квартирою, оскільки в ній залишились належні їй
речі: меблі, холодильник, радіотелефон, є такими, що не є слушними і
спростовуються матеріалами справи, так як з договору кредиту від 12.04.2002
року, вбачається, що позивачам надавався кредит на придбання радіотелефону Panasonic КХ-ТС-1405,
холодильнику LG GR -333, телевізора LG GR-20S31 КЕ, тобто зазначені
апелянтом речі були придбані позивачами у кредит (а.с.86).

За таких обставин, суд першої інстанції вірно вирішив спір відповідно до
вимог ст.107 ЖК України, разом з тим помилково послався на ст.ст.71,71 ЖК
України, хоча  позивачі позов з цих
підстав не пред'являли, а тому, колегія суддів вважає, що висновки суду з
посиланням на ці статті підлягають виключенню, у зв'язку з цим рішення суду
першої інстанції підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають
підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст.  303,   307,
п.2 ч.1 ст.309, п.4 ч.1 ст.313, ст.ст.314, 316 ЦПК України,    колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного  районного
суду  м. Суми   від 30 січня
2008 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду висновки та посилання на
ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України, які є зайвими.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двох
місяців  може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: