Справа № 2-27
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р
А Ї Н И

25 лютого 2008 року                                                                                                м.
Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді             Хоминець М.М.

секретарів                                      Гундич
Г.В., Василюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Марковецької сільської ради
Тисменицького району про визнання недійсним рішення сільської ради, свідоцтва
про право власності, свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права
власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом та за позовами ОСОБА_2
до ОСОБА_1, Марковецької сільської ради Тисменицького району про визнання права
власності на частину будинковолодіння, визнання недійсним рішення сільської ради і про усунення від права на спадкування, -

в с т а
н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 05.07.2007
р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним
рішення сільської ради, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання права власності на будинковолодіння у порядку
спадкування за законом.

Відповідачка
за первісним позовом ОСОБА_2 06.11.2007 р. звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_1, Марковецької сільської ради Тисменицького району про визнання права
власності на частину будинковолодіння, визнання недійсним рішення сільської
ради. Ухвалою суду від 21.11.2007 р. обидва позови об'єднані
в одне провадження.

Відповідачка за первісним
позовом ОСОБА_2 21.01.2008 р.
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на
спадкування. Ухвалою суду від 05.02.2008 р. цей позов об'єднаний
в одне провадження з двома попередніми.

Свої
позовні вимоги позивач за первісним позовом ОСОБА_1 обґрунтовував тим, спірне
будинковолодіння АДРЕСА_1 збудоване його дідом ОСОБА_3 і бабою ОСОБА_4, які там
були зареєстровані і постійно проживали. Крім них, у будинковолодінні була
зареєстрована і проживала до смерті його прабаба ОСОБА_5 та фактично постійно
проживав його батько ОСОБА_6 Після смерті прабаби ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину фактично прийняв її єдиний спадкоємець - син ОСОБА_7.
Після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у фактичне володіння спадковим
майном вступили дружина покійного ОСОБА_4 та син ОСОБА_6 Дочка ОСОБА_2 заяви
про прийняття спадщини у нотаріальну контору не подавала, фактично у володіння
спадковим майном не вступила. Після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, у
фактичне володіння спадковим майном також вступив тільки її син ОСОБА_6, який
був батьком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 На день своєї смерті він був єдиним
власником спірного будинковолодіння, після його смерті відкрилась спадщина,
єдиним спадкоємцем якої за законом першої черги являється позивач. Він у лютому
2007 р. звернувся у Тисменицьку ДНК із заявою про прийняття спадщини. Однак,
10.02.2007 р. державним нотаріусом Колтун С.В. видано відповідачці ОСОБА_2
свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове будинковолодіння після
смерті ОСОБА_1, який  прийняв спадщину,
але не оформив своїх спадкових прав після смерті матері ОСОБА_5, яка була
власником відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Марковецькою
сільською радою ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі рішення сільської ради від 30.05.2003
р., що не може відповідати дійсності, оскільки його прабаба померла ще у 1993
р., а цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Просив визнати незаконним рішення Марковецької сільської ради від 30.05.2003 р.
про визнання права власності на будинковолодіння за померлою ОСОБА_5, визнати
недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ІНФОРМАЦІЯ_4
Марковецької сільською радою на ім'я ОСОБА_5, і видане відповідачці свідоцтво про право на
спадщину за законом на спірне будинковолодіння від 10.02.2007 р. та визнати за
ним право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом після
померлого батька.

Свої
позовні вимоги відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що
після одруження з ОСОБА_8, а саме з 1975 р. до 1981 р. вона з чоловіком та
двома дітьми, які згодом народились, проживали у спірному будинковолодінні по
АДРЕСА_1. Вона з чоловіком у 1977 р. почали будівництво літньої кухні, на
будівництво якої батьки чоловіка дали 3000 крб., будівництво закінчили у 1978
р., побудували також комору. Її сім'я перейшла жити у літню кухню; восени 1981 р. вона
отримала квартиру в м. Івано-Франківську, і сім'я переїхала проживати в місто. Вважає, що побудовані нею
разом з чоловіком літня кухня і комора є їх спільною сумісною власністю, тому
просила визнати за нею право власності на вказану частину спірного
будинковолодіння і визнати недійсним з цих підстав рішення Марковецької
сільської ради від 30.05.2003 р. про визнання права власності на будинковолодіння
за померлою ОСОБА_5 Після смерті її баби ОСОБА_5 у 1993 р. у будинку залишились
проживати її батьки, які хворіли, потребували догляду. Вона постійно приїжджала
до них, доглядала за ними та вела господарство. Після смерті батька у жовтні
1994 р. вона перейшла проживати у спірний будинок, оскільки мама була лежачою і
потребувала стороннього догляду, і проживала до 1996 р. до того часу, коли у
спірний будинок перейшов жити її брат ОСОБА_6. Вона постійно приїжджала в село,
допомагала братові доглядати маму і вести господарство, це продовжувалось і
після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 У 2006 р. брат почав хворіти,
протягом тривалого часу лежав у лікарні, вона доглядала брата. Його син -
позивач за первісним позовом ОСОБА_1 жодного разу батька не відвідував; коли
вона попросила ОСОБА_1 пожити з батьком і доглядати за ним, оскільки їй самій
важко було впоратись зі всім, той різко відмовився, ухилився від надання
батькові допомоги, також не давав йому грошей на придбання ліків. Брат помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, вона зі своїми дітьми похоронила його, як похоронила бабу і
батьків. Просила відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України усунути ОСОБА_1 від
права на спадкування.

Позивач
за первісним позовом ОСОБА_1 та його представники в судовому засіданні первісні
позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити; позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнали і пояснили, що відповідачка почала проживати у спірному
будинковолодінні після смерті батька позивача - ОСОБА_6, спадщину після смерті
батьків не прийняла. Вважають заявлену ОСОБА_2 позовну вимогу про визнання
права власності на частину будинковолодіння недоведеною, оскільки остання не
надала будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що вона побудувала
літню кухню і комору; крім того, право спільної сумісної власності на
будинковолодіння належало членам двору, до яких відповідачка не відносилась;
другий позов про усунення від права на спадкування вважають безпідставним,
оскільки не встановлено, що батько позивача перебував у безпорадному стані.
Позивач надавав йому допомогу, взимку 2004 р. жив з батьком, допомагав обходити
коней, допомагав на роботі в лісі, лише не відвідував батька, коли той лежав в
лікарні. Просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Відповідачка
за первісним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні первісні позовні вимоги
визнала частково, а саме частково визнала вимогу про визнання недійсними
рішення Марковецької сільської ради від 30.05.2003 р. та виданого на підставі
цього рішення свідоцтва про право власності на будинковолодіння, решту позовних
вимог не визнала і пояснила, що після смерті її баби ОСОБА_5 у 1993 р. у
будинку залишились проживати її батьки, які хворіли, потребували догляду. Вона
постійно приїжджала до них, доглядала за ними та вела господарство. Після
смерті батька у жовтні 1994 р. вона перейшла проживати у спірний будинок,
оскільки мама була лежачою і потребувала стороннього догляду, і проживала до
1996 р., коли туди перейшов жити її брат ОСОБА_6. Вона постійно приїжджала в
село, допомагала братові доглядати маму і вести господарство, це продовжувалось
і після смерті матері. У 2006 р. брат почав хворіти, протягом тривалого часу
лежав у лікарні, вона доглядала брата. Проти часткового задоволення первісних
позовних вимог про визнання недійсними рішення від 30.05.2003 р. та свідоцтва
про право власності від ІНФОРМАЦІЯ_4 не заперечувала, у задоволенні решти
первісних позовних вимог просила відмовити. Заявлені нею позовні вимоги
підтримала і просила їх задовольнити.

Представник
відповідача - Марковецької сільської ради Тисменицького району - у судове
засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду відповідач
повідомлений належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини
неявки.

Вислухавши
пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить
до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а позовні
вимоги відповідачки за первісним позовом до задоволення не підлягають, виходячи
з наступних підстав.

Встановлено,
що предметом
спору по справі є право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1. Вказане
будинковолодіння мало статус колгоспного двору, оскільки ОСОБА_4 - баба
позивача та мама відповідачки за первісним позовом з 1950 р. до 1984 р. була
членом колгоспу ім. Кірова (а.с.120). Згідно оглянутих у судовому засіданні погосподарських
книг Марковецької сільської ради, ксерокопія яких долучена до матеріалів справи (а.с.62-63),
у господарстві
станом на 1991 р. проживало троє членів
двору, а саме: голова двору ОСОБА_5, її син ОСОБА_1 та невістка
ОСОБА_4 Всі вони мали право власності на майно колишнього колгоспного двору,
оскільки на день введення в дію Закону
України “Про власність” (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному
колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, всі троє стали співвласниками
будинковолодіння по 1/3 частині.

Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилась спадщина на її частину, яку шляхом
фактичного вступу у володіння спадковим майном прийняв її син ОСОБА_1, частка
якого відповідно зросла до 2/3 частин.

Встановлено,
що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 належні йому 2/3 частини будинковолодіння
успадкували шляхом вступу у володіння спадковим майном дружина ОСОБА_4 та дочка
ОСОБА_2 - відповідачка за первісним позовом. Відповідно ОСОБА_4 стала власником
2/3 частин будинковолодіння, а ОСОБА_2 - 1/3 частини.

Твердження
позивача за первісним позовом та його представників про те, що після смерті
ОСОБА_1 у фактичне володіння спадковим майном разом з дружиною покійного
ОСОБА_4 вступив син ОСОБА_6, не знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні. При цьому суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_6 почав проживати у спірному будинковолодінні одразу
після смерті батька і доглядав хвору матір, оскільки перший свідок являється
рідною тіткою позивача, а другий - родич обох сторін, при цьому перебуває у
поганих стосунках з відповідачкою ОСОБА_2; показання свідка ОСОБА_11 про те, що
ОСОБА_6 почав проживати у спірному будинковолодінні ще при житті батька, суд
оцінює критично з огляду на те, що ці показання суперечать поясненням позивача
і його представників та показанням всіх решти свідків. Ще один свідок зі
сторони позивача за первісним позовом ОСОБА_12 підтвердила в судовому
засіданні, що ОСОБА_6 почав проживати у будинку після смерті батька, однак, з
1995-1996 р.р.

Ту
обставину, що відповідачка ОСОБА_2 після смерті батька вступила у фактичне
володіння спадковим майном, а саме, що після смерті батька вона деякий час жила
у спірному будинку, доглядаючи за хворою матір'ю, підтвердили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15. Останній свідок, зокрема, пояснила, що з
ОСОБА_6 жила у фактичних шлюбних відносинах з січня 1992 р., проживали на
квартирі в м. Івано-Франківську, 11.05.1994 р. зареєстрували шлюб; коли
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_6 і ОСОБА_2, у спірному будинку почала
проживати ОСОБА_2, вона доглядала хвору маму, а потім у будинок перейшов жити
ОСОБА_6 у 1995 р. - на початку 1996 р., доглядав маму, а ОСОБА_2 постійно
приїжджала і допомагала йому.

Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належні їй 2/3 частини
спірного будинковолодіння, яку шляхом фактичного вступу у володіння спадковим
майном прийняли її син ОСОБА_6, який проживав з матір'ю у
будинку і залишився там проживати після смерті матері, та дочка ОСОБА_2, яка
постійно приїжджала в село, допомагаючи братові вести господарство. Таким
чином, після смерті батьків ОСОБА_2 фактично успадкувала 2/3 частини спірного
будинковолодіння, а ОСОБА_6 - 1/3 частину.

Встановлено,
що рішенням виконкому Марковецької сільської ради Тисменицького району від
30.05.2003 р. визнано право власності на спірне будинковолодіння за померлою
ОСОБА_5 (а.с.24), ІНФОРМАЦІЯ_4 Марковецькою сільською радою на підставі
вказаного рішення виконкому видано свідоцтво про право власності на нерухоме
майно на ім'я ОСОБА_5 (а.с.57). Вказані рішення та свідоцтво, які посвідчують
право власності на нерухоме майно за померлою особою, суперечать вимогам ч.2
ст.9 ЦК УРСР 1963 р., ч.4 ст.25 ЦК України, відповідно до яких цивільна
правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Крім того,
встановлено, що ОСОБА_5 не була власником цілого будинковолодіння, а лише одним
із трьох його співвласників. Тому первісні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
недійсними рішення виконкому Марковецької сільської ради від 30.05.2003 р. та
виданого на його підставі свідоцтва про право власності від ІНФОРМАЦІЯ_4
підлягають до задоволення.

Оскільки
позивач за первісним позовом ОСОБА_1 належно прийняв спадщину після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 свого батька ОСОБА_6, подавши відповідну заяву до Тисменицької ДНК
(а.с.48), то оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне
будинковолодіння від 10.02.2007 р., видане відповідачці за первісним позовом
ОСОБА_2 (а.с.59), слід визнати недійсним. За ОСОБА_3 слід визнати право
власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння у порядку спадкування за
законом після померлого батька, а за ОСОБА_2 - право власності на 2/3 частини у
порядку спадкування за законом після смерті батьків.

Суд не
вбачає підстав для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування в порядку ч.5
ст.1224 ЦК України. Та обставина, на яку посилалась відповідачка за первісним
позовом на обґрунтування своєї позовної вимоги про усунення племінника від
права на спадкування, що останній жодного разу не відвідував батька в лікарні,
відмовився жити з батьком і доглядати за ним, ухилився від надання батькові
допомоги, не давав йому грошей на придбання ліків, не може бути підставою для
усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом,  оскільки в судовому засіданні не встановлено,
що спадкодавець ОСОБА_6 через тяжку хворобу, похилий вік або каліцтво був у
безпорадному стані. Встановлено, що останній до кінця життя працював у ДП
«Івано-Франківське лісове господарство» лісником, а за місяць до смерті у зв'язку з хворобою був
переведений на посаду єгера (а.с.181). Тому вказана позовна вимога ОСОБА_2 не
підлягає до задоволення.

Так
само не підлягає до задоволення і позовна вимога ОСОБА_2 про визнання за нею
права власності на частину спірного будинковолодіння, а саме літню кухню і
комору, та визнання недійсним з цих підстав рішення виконкому Марковецької
сільської ради від 30.05.2003 р. Участь ОСОБА_2 разом з її чоловіком у
будівництві господарських будівель (літньої кухні, комори), що входять до
складу спірного будинковолодіння, яка мала місце не на підставі відповідної
законодавству угоди про створення спільної власності, надає їй право вимагати
лише відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вона
надавала не безоплатно, а не визнання права власності на частину
будинковолодіння.

На
підставі наведеного, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 392, 1224
ч.5, 1261, 1268-1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати
недійсним рішення № 13 виконавчого комітету Марковецької сільської ради
Тисменицького району Івано-Франківської області від 30 травня 2003 року про
визнання права власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_5.

Визнати
недійсним видане Марковецькою сільською радою Тисменицького району
Івано-Франківської області 02 лютого 2006 року свідоцтво про право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5.

Визнати
недійсним видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 лютого
2007 року на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною
вартістю 76053 грн. у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною
вартістю 76053 грн. у порядку спадкування за законом після померлих ОСОБА_7 та
ОСОБА_4.

У решті
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відмовити
у позовах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Марковецької сільської ради про визнання права
власності на частину будинковолодіння, визнання недійсним рішення сільської
ради та про усунення від права на спадкування.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до Апеляційного
суду Івано-Франківської області може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються через Тисменицький
районний суд.

Головуюча                                                                                                                         М.М.Хоминець

Копія
вірна:

Суддя                                                                                                                                М.М.Хоминець