Справа
№ 22ц - 73/08
Головуючий у 1 інстанції - Кихтюк Р.М.
Доповідач - Свистун О.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

2008
року січня 29
місто Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого судді - Шевчук Л.Я.

суддів Подолюка В.А., Свистун О.В.

при секретарі Масляній С.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу
недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 08 листопада
2007 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі позивач вказує на незаконність рішення суду із-за
неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, задовольнивши вимоги повністю.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 листопада 2007 року в позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 20 січня 2005 року позамайданчикового водоводу довжиною
3510 метрів, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд не взяв до уваги, що згідно
договору купівлі-продажу від 12 грудня 2001 року було придбано незавершене
будівництво «Луцький м'ясокомбінат», яке розташоване по вул.Єршова, 3 у
м.Луцьку. Згідно переліку об'єктів, що входять до складу незавершеного
будівництва, входить і позамайданчиковий водовідвід, який було придбано з
іншими складовими незавершеного будівництва.

Залишилось поза увагою те, що у ОСОБА_6 на час укладення оскаржуваного
договору були відсутні оригінали документів щодо власності на реалізовані
об'єкти.

Вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку, що водовід є рухомим
майном і може бути проданий окремо від цілісного комплексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 на момент укладення договору
купівлі-продажу позамайданчикового водоводу з ОСОБА_4 був власником зазначеного
об'єкту і мав право ним розпоряджатись. Позивач ОСОБА_3 не довела, що придбала
спірний об'єкт разом з іншими при укладенні договору купівлі-продажу з ОСОБА_6
в грудні 2001 року.

Заслухавши доповідача,  пояснення
представників: позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2, перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2000 року між
регіональним відділенням Фонду державного майна України у Волинській області та
ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого останній придбав об'єкт
незавершеного будівництва «Луцький м'ясокомбінат, що будується» (а.с.45-51).
Згідно умов даного договору, зокрема п.1.6 - зазначений в цьому договорі об'єкт
проданий без збереження первісного призначення. Крім того, в даному договорі
передбачено, п.3.2 - передача об'єкта приватизації Продавцем і прийняття
об'єкта приватизації Покупцем засвідчується актом прийому-передачі, який
підписується сторонами. Пунктом 1.3 встановлено, що ціна продажу об'єкта шляхом
викупу становить 150000 грн.

Із договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 12 грудня 2001
року, укладеного між ОСОБА_1, який діяв від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3
вбачається, що продавець продав, а покупець купив об'єкти незавершеного
будівництва: будівлю столярного цеху, процент готовності 51%, вартістю 3757
грн., будівлю складу №1, процент готовності 72%, вартістю - 25348 грн., будівлю
незавершеного складу, процент готовності - 72%, вартістю 29830 грн.

Також у договорі зазначено, що продано конструкції, які підлягають
демонтажу, а саме: металеві ємкості та димова труба, вартістю 1090 грн.,
залізнична колія - 7524 грн., конструктивні елементи: огорожа, плити та свої -
44913 грн.

Загальна вартість проданого майна становила 112463 грн.

Крім цього, в договорі - п.1.4 зазначено, що об'єкт проданий без збереження
первісного призначення.

Однак, в договорі не вказано, що передача об'єктів, які купуються,
засвідчується актом-прийому-передачі, який засвідчується підписом сторін.

Таким чином, даючи юридичну оцінку договорам, суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку, що позивач ОСОБА_3 придбала не весь об'єкт незавершеного
будівництва «Луцький м'ясокомбінат, що будується», а лише його частину.

Відповідно до ст.319 ЦК України - власник
має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що власником позамайданчикового водоводу був ОСОБА_6, а
отже мав право його продати.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 уклав 20 січня 2005 року
договір купівлі-продажу позамайданчикового водоводу з ОСОБА_4 згідно якого
предметом договору була чавунна труба діаметром 300мм, довжиною 3510 метрів. В
цьому ж договорі зазначено, що продається рухоме майно, а не конструкція
цілісного комплексу.

Отже, доводи ОСОБА_3, що вона являється власником позамайданчикового
водоводу і що продано конструкцію цілісного комплексу не підтверджено
будь-якими доказами, які подані суду сторонами по справі.

Покликання представника позивача ОСОБА_1, що суд безпідставно не взяв до
уваги договір купівлі-продажу позамайданчикового водоводу, укладеного 12 грудня
2001 року між ОСОБА_1, який діяв від імені ОСОБА_6та ОСОБА_3 (а.с.160-161) не
заслуговують на увагу, оскільки в позовній заяві позивач про цей договір
взагалі не згадує та за весь час розгляду справи - з січня 2006 року по
листопад 2006 року про існування такого договору ні позивач, ні представник
ОСОБА_1 суду не повідомили та не подали оригінал для огляду. Крім того,
представник позивача постійно доводив, що спірний водовід є конструкцією
цілісного комплексу незавершеного будівництва «Луцький м'ясокомбінат, що
будується» та являється нерухомим майном, а не подавав докази, що водовід був
окремим об'єктом купівлі-продажу.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що позивач ОСОБА_3 не надала суду
доказів в підтвердження своїх вимог і заперечень, як вимагає ст.60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення ухвалене
з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 08 листопада 2007 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців  з дня набрання законної сили.

Головуючий
/-/ Шевчук Л.Я.

Судді
/-//-/         Свистун О.В., Подолюк В.А.

Згідно
з оригіналом:

Суддя
апеляційного суду
О.В.Свистун

Друк.бсф.