У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка
Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,     Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на дачні
будинки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на дачні будинки,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 серпня 2001
року він уклав із відповідачкою договір купівлі-продажу трьох дачних будинків
бази відпочинку “Дружба”, що знаходиться у м. Іллічівську Одеської області на
земельній ділянці площею 0,1371 га, передав їй 650 грн. для придбання вказаних
будинків у ВАТ “Одесліфт”, а ОСОБА_2 зобов'язалась після покупки будинків
переоформити право власності на нього, проте такого свого обов'язку не
виконала, хоча прийняла дачні будинки від ВАТ “Одесліфт” за актом
приймання-передачі ще 8 серпня
2001 року.

Позивач просив визнати
за ним право власності на три садово-дачні будинки, що знаходяться на земельній
ділянці площею 0,1371 га бази відпочинку “Дружба” у                    м. Іллічівську Одеської
області та зобов'язати відповідачку передати йому зазначені будинки.

ОСОБА_2 пред'явила
зустрічний позов до ОСОБА_1, просила визнати за нею право власності на три
спірних будинки, посилаючись на те, що вона на законних підставах придбала їх у
ВАТ “Одесліфт” на підставі договору купівлі-продажу від 6 серпня 2001 року, з
ОСОБА_1 ніякого договору купівлі-продажу не укладала, а лише позичила у нього
кошти для оплати ВАТ “Одесліфт” вартості будинків за договором від 6 серпня
2001 року.

Рішенням Іллічівського
міського суду від 8 грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду Одеської області від 31 липня 2007 року, в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено, зустрічний позов задоволено, постановлено визнати за           ОСОБА_2 право власності на три
садово-дачні будинки, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,1371 га бази
відпочинку “Дружба” у м. Іллічівську Одеської області.

У касаційній скарзі товариство з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Юстал” просить скасувати ухвалені в
справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 6 серпня
2001 року між ОСОБА_2 та ВАТ “Одесліфт” було укладено договір купівлі-продажу
трьох садово-дачних будинків, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,1371
га бази відпочинку “Дружба” у м. Іллічівську, 8 серпня 2001 року ОСОБА_2 та ВАТ
“Одесліфт” підписано акт приймання-передачі будинків.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов, суд виходив із того, що між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 не було досягнуто згоди по всіх істотних умовах угоди, а тому
договір між ними не може вважатись укладеним і право власності на спірні
будинки слід визнати за ОСОБА_2

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 225 ЦК УРСР 1963 року,
чинного на час укладення договору купівлі-продажу, було визначено, що право
продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Відповідно до частини 2 статті 12
Закону України “Про власність”, що був чинним на час виникнення спірних
правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в
суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності,
вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно,
одержане унаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених
законом.

Таким чином, набуття особою права
власності на майно є правомірним, якщо майно одержане за угодою з його
власником, яка не суперечить вимогам закону.

Згідно частини 1 статті 30 ЗК
України 1990 року, чинного на час укладення договору купівлі-продажу, при
переході права власності на будівлю і споруду разом із цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності
або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового
призначення.

Суд у
порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не
звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин
та правовою нормою, що їх регулює, не встановив та не зазначив у рішенні який
правовий статус мають спірні дачні будинки, не визначився з наявністю
правовстановлюючих документів на такі будинки та державною реєстрацією права
власності на них, не з'ясував підстав та обставин укладення договору
купівлі-продажу від 6 серпня 2001 року між ОСОБА_2 та ВАТ “Одесліфт”.

Визнаючи за ОСОБА_2 право
власності на будинки лише з підстави наявності договору купівлі-продажу від 6
серпня 2001 року, суд не перевірив чи не суперечить такий договір вимогам
закону, не визначився з тим, чи були порушені, не визнані або оспорені та ким
саме права ОСОБА_2, за захистом яких вона звернулася до суду, не з'ясував суд і
коло осіб, на права та обов'язки яких може вплинути рішення суду про визнання
права власності на будинки за ОСОБА_2, зокрема, з огляду на положення статті 30 ЗК України               1990 року.

Апеляційний суд у порушення
вимог  статей 303, 311, 315 ЦПК
України  належним чином не перевірив
доводів апеляційної скарги ТОВ “Юстал” щодо порушення права товариства на
земельну ділянку, яка знаходиться в їх користуванні на підставі договору
оренди, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з підстав, передбачених                   частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ТОВ “Юстал”
задовольнити.

Рішення Іллічівського міського
суду від 8 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31
липня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін