Справа № 2-2/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2008 р. Каланчацький районний суд Херсонської області в складі головуючого судді Прудкої Л.Г.,

при секретарі Шаховій О.В.,

за участю представника позивачки адвоката Попової Л.Г., представника відповідача Рончикова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивачка
ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом, в якому просить розділити майно, спільно нажите за час шлюбу з
ОСОБА_2
, виділивши їй половину майна на загальну суму 26091 грн., решту майна на суму 25042 грн. - виділити відповідачеві. В ході розгляду справи позивачка змінила свої позовні вимоги та просить виділити їй автомобіль ВАЗ-2108 держ.номер
НОМЕР_1
вартістю
9282 грн., зобов»язавши сплатити відповідачеві компенсацію за його половину в сумі 4691 грн., а також стягнути з відповідача на її користь та користь неповнолітнього сина вартість 2/3 частини житлового будинку в с.Новокиївка в сумі 20146 грн. Решту рухомого майна розділити згідно з позовною заявою.

Свої вимоги позивачка мотивує слідуючим. З відповідачем вона перебувала в шлюбі з 17 серпня 1996 р. до березня 2004 р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина
ОСОБА_3
,
ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження. В період шлюбу сторони придбали слідуюче майно, яке належить їм на праві спільної власності: житловий будинок загальною площею 152 кв.м в с.Новокиївка вартістю 24659 грн. з господарськими забудовами та спорудами: сарай вартістю 1632 грн., гараж – 3771 грн.; автомобіль ВАЗ-2108 вартістю 9282 грн., меблевий гарнітур – 1600грн., диван з кріслами – 1800 грн., кухонний гарнітур – 700 грн., прихожа – 400 грн., лінолеум – 200 грн., полове покриття – 600 грн., килим – 200 грн., телевізор – 900 грн., ванна – 400 грн., умивальник – 100 грн., титан нержавіючий – 200 грн., 4 люстри – 200 грн., сітка 50 м – 50 грн., причіп – 500 грн., циркулярка – 500 грн., електрична дертемолка – 500 грн., велосипед – 280 грн., автомагнітола – 250 грн., дрель – 100 грн., сумка – 100 грн., ваги – 200 грн., мобільний телефон – 700 грн., шланги – 250 грн., лічильник – 50 грн., машинка – 30 грн., стіл – 80 грн., праска – 90 грн., всього майна на загальну суму 51023 грн. Позивачка просить виділити їй меблевий гарнітур, диван з кріслами, кухонний гарнітур, полове покриття, килим, телевізор, стіл, електричну праску, решту майна передати відповідачеві. В зв»язку з тим, що відповідач розібрав житловий будинок, приватизований їх сім»єю, без її відома, просить стягнути з нього вартість її долі та долі неповнолітнього сина, який проживає разом з нею, в сумі 20146 грн.

В судовому засіданні позивачка підтвердила свої вимоги щодо розділу майна та просить в зв»язку з тим, що
ОСОБА_2
не користується автомобілем, а без її згоди та відома розпорядився ним, передавши сторонній особі, виділити їй в натурі автомобіль ВАЗ-2108 держ.номер
НОМЕР_1
, зобов»язавши її сплатити відповідачеві компенсацію вартості половини цього автомобіля в сумі 4691 грн.

Відповідач позов визнає частково. В судовому засіданні
ОСОБА_2
показав, що він з позивачкою фактично вже розділив рухоме майно і всі речі, які вона просить виділити їй,знаходяться у неї. Знаходиться у позивачки і інше майно, яке вона просить виділити йому, а також віконні карнизи – 4 шт., будівельні матеріали, котел опалювальний, спортивний інвентар на загальну суму 5050 грн., однак він відмовляється від нього, оскільки все своє майно він залишив синові, який проживає разом з позивачкою. Мобільний телефон вони розбили під час сварки, тому його в наявності нема.

Щодо розділу автомобіля, то відповідач пояснив, що дійсно продав за 1400 грн., оформивши генеральним дорученням, свій автомобіль ВАЗ-2108
ОСОБА_4
, а той взамін передав йому за дорученням автомобіль ГАЗ-53. При цьому вважав, що оскільки розлучений з позивачкою, то має право розпоряджатися майном на свій розсуд. Щодо будинку, який вони придбали в порядку приватизації, то пояснив, що йому невідомо,хто розібрав будинок, тому вважає, що не повинен сплачувати позивачці вартість її частки та частки сина.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в шлюбі з 17 серпня 1996 року до 03 березня 2004 року, від якого мають сина
ОСОБА_3
,
ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження. В період шлюбу сторони придбали
меблевий гарнітур вартістю 1600 грн., диван з кріслами – 1800 грн., кухонний гарнітур – 700 грн., прихожу – 400 грн., лінолеум – 200 грн., полове покриття – 600 грн., килим – 200 грн., телевізор – 900 грн., ванну – 400 грн., умивальник – 100 грн., титан нержавіючий – 200 грн., 4 люстри – 200 грн., сітку 50 м – 50 грн., причіп – 500 грн., циркулярку – 500 грн., електродертемолку – 500 грн., велосипед – 280 грн., автомагнітолу – 250 грн., дрель – 100 грн., сумку – 100 грн., ваги – 200 грн., шланги – 250 грн., лічильник – 50 грн., машинку – 30 грн., стіл – 80 грн., праску – 90 грн., всього на суму 19662 грн. Спору щодо вартості вказаного майна між сторонами нема.

Крім того, сторони в період шлюбу придбали автомобіль ВАЗ-2108 вартістю 9382 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи.

Сторони та їх неповнолітній син
ОСОБА_3
придбали на праві приватної власності в порядку приватизації квартиру з господарськими спорудами та забудовами, розташованими в с.Новокиївка Каланчацького району вартістю за станом на 20.02.2006 р. 30223 грн., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим на підставі розпорядження від 29 квітня 1999 року
НОМЕР_2
, та технічним паспортом на будівлю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині
та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, тобто частки майна дружини та чоловіка є рівними. Стаття 65 СК України передбачає, що чоловік, дружина розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч.2 ст.68 СК України розпоряджання майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

На підставі вказаного суд вважає позов обгрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони в основному фактично визначили між собою порядок користування рухомим майном, при цьому позивачка просить закріпити цей порядок користування та виділити їй при поділі майно, яке знаходиться в неї, а відповідачеві – майно, яке він залишив собі. Однак суд при цьому виключає із списку майна мобільний телефон вартістю 700 грн., оскільки суду не надано доказів, що він був в наявності на момент припинення шлюбних відносин, а з пояснень відповідача вбачається, що вони його розбили в ході сварки, коли проживали сумісно. Позивачка не надала суду доказів, які б спростували пояснення відповідача.

Щодо розділу автомобіля ВАЗ-2108, то судом встановлено, що даний автомобіль зареєстрований за відповідачем, який без згоди позивачки фактично продав його
ОСОБА_4
,
оформивши цю угоду генеральним дорученням з правом продажу. Допитаний в судовому засіданні
ОСОБА_4
пояснив, що на даний час він капітально відремонтував автомобіль та користується ним. При покупці цього автомобіля за 1500 грн. він передав відповідачеві свій автомобіль ГАЗ-53, який на даний час оформлений на теперішню дружину
ОСОБА_2

Свідок
ОСОБА_5
показав, що відповідач
ОСОБА_2
до моменту продажу свого автомобіля ВАЗ-2108 експлуатував його, він часто бачив, що машина стояла біля двору відповідача, була вона не нова, однак «на ходу».

В зв»зку з цим суд вважає, що автомобіль ВАЗ-2108, оскільки він зареєстрований за відповідачем, слід виділити останньому, стягнувши з нього на користь позивачки компенсацію за половину вартості автомашини.0 При цьому суд бере до уваги висновок автотоварознавчої експертизи, проведеної експертом Маркешиним Г.В. 03 квітня 2007 р., згідно якого вартість транспортного засобу становить 9382 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували вказаний висновок щодо оцінки автомобіля, відповідач суду не надав. Його твердження, що він отримав від
ОСОБА_4
1400 грн. за автомобіль, не може бути прийняте судом, оскільки, крім цього, з пояснень
ОСОБА_4
вбачається, що вони фактично здійснили обмін автомобілями:
ОСОБА_2
передав
ОСОБА_4
автомобіль ВАЗ-2108, а останній відповідачеві – автомобіль ГАЗ-53, який був оформлений на
ОСОБА_6
, співмешканку
ОСОБА_2
. Експерт Маркешин Г.В., допитаний в судовому засіданні, пояснив, що оцінював автомобіль відповідно до ухвали суду, якою було поставлено питання визначити його ринкову вартість. Автомобіль доставив
ОСОБА_4
, який не надав будь-яких документів, що свідчили б про грошові вкладення останнього в ремонт машини, оскільки, якщо б такі дані були, то він при визначенні вартості врахував би ці витрати. Суду наданий акт приймання виконаних робіт по ремонту автомобіля ВАЗ-2108, однак акт датований 28 липня 2007 р., тобто після проведення автотоварознавчої експертизи, тому суд не приймає вказаний акт до відома.

Підлягає задоволенню також вимога позивачки про стягнення з відповідача вартості 2/3 частини житлового будинку з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони та їх неповнолітній син
ОСОБА_3
мали на праві приватної власності житловий будинок /квартиру/ в с.Новокиївка. Після припинення ними шлюбних відносин позивачка переїхала з сином в смт.Мирне до своїх батьків. Будинок залишився без нагляду, оскільки відповідач також змінив своє місце проживання. В ході судового розгляду встановлено, що з ініціативи
ОСОБА_2
будинок був розібраний і проданий як будівельні матеріали, що підтверджується довідками Новокиївської сільської ради, показаннями свідків.

Так, свідок
ОСОБА_7
показала, що через деякий час після того, як сторони припинили шлюбні відносини та роз»їхались, з»явився
ОСОБА_2
з людьми з с.Новоолександрівка Каланчацького району, після чого ці люди стали розбирати будинок, при цьому розібрали дах, блоки, кирпич та вивезли на вантажних автомашинах. Один з цих людей сказав, що
ОСОБА_2
продав їм будинок під будівельні матеріали.

Свідок
ОСОБА_8
пояснила, що від робітників, які розбирали будинок,їй стало відомо, що дозволив їм це зробити
ОСОБА_2
Возили будівельні матеріали люди півтора місяці. Навідувався в ході розборки
ОСОБА_2

ОСОБА_1
в цей час там не було.

Аналогічні показання дали свідки
ОСОБА_10
,
ОСОБА_11
, які підтвердили, що будинок розбирався з відома
ОСОБА_2
, сам він також перевозив ліс вантажною автомашиною. Їм відомо, що будинок на розборку відповідач продав
ОСОБА_12

Свідок
ОСОБА_13
, голова Новокиївської сільської ради, пояснила, що будинок путійців в с.Новокиївка знаходиться на балансі в сільській раді. Після передачі їй документації попереднім головою вона виявила, що будинок розібраний на будівельні матеріали. У колишнього сільського голови вона вияснила, що
ОСОБА_2
звертався до сільської ради з проханням дозволити йому розібрати цей будинок. Такого письмового дозволу він не отримав, однак будинок розібрав.

Відповідно до постанови дільничого інспектора міліції Каланчацького РВ УМВС України в Херсонській області від 13 листопада 2007 р. та відмовного матеріалу
НОМЕР_3

ОСОБА_2
в 2006 р. вирішив розібрати спірний будинок, а будівельні матеріали, придатні для використання, зняти з будинку і перевезти до себе в с.Новоолександрівку. З дозволу
ОСОБА_2

ОСОБА_12
розібрав даний будинок і перевіз в с.Новоолександрівку частково собі додому, а частково – додому
ОСОБА_2

У відмовному матеріалі мається пояснення
ОСОБА_12
, який підтвердив, що купив у
ОСОБА_2
його будинок для розборки на будівельні матеріали, за що розраховувався з ним тими ж будматеріалами: частково завозив собі, частково – у двір по місцю проживання
ОСОБА_2

Таким чином, встановлено, що відповідач без згоди позивачки розпорядився спільним майном, належним подружжю та їх синові, тому повинен компенсувати їй вартість її частки та частки неповнолітньої дитини, яка залишилась проживати з матір»ю, в спірному житловому будинку.

Зважаючи на те, що відповідач зруйнував житловий будинок, належний йому, позивачці та їх дитині, що унеможливило проведення будівельно-технічної експертизи для визначення дійсної вартості будинку, суд бере до уваги вартість житла згідно оцінки бюро технічної інвентаризації – 30223 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, суд

в и р і ш и в :

Позов
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про поділ майна задовольнити.

Виділити
ОСОБА_1
на праві приватної власності слідуюче майно: меблевий гарнітур вартістю 1600 грн., диван з кріслами – 1800 грн., кухонний гарнітур – 700 грн., полове покриття – 600 грн., килим – 200 грн., телевізор – 900 грн., стіл – 80 грн., електричну праску – 90 грн., всього на загальну суму 5970 грн.

Виділити
ОСОБА_2
на праві приватної власності слідуюче майно: прихожу вартістю 400 грн., лінолеум – 200 грн., ванну – 400 грн., умивальник – 100 грн., титан нержавіючий – 200 грн., 4 люстри – 200 грн., сітку 50 м – 50 грн., причіп – 500 грн., циркулярку – 500 грн., електричну дертемолку – 500 грн., велосипед – 280 грн., автомагнітолу – 250 грн., дрель – 100 грн., сумку – 100 грн., ваги – 200 грн., шланги – 250 грн., лічильник – 50 грн., машинку – 30 грн., автомобіль ВАЗ-2108, 1988 р.в., держ.номер
НОМЕР_1
вартістю 9382 грн., всього на загальну суму 13692 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2
на користь
ОСОБА_1
Компенсацію за ? частину автомобіля в сумі 4691 грн. та компенсацію за 2/3 частини житлового будинку, належні їй та неповнолітньому синові, розташованого в с.Новокиївка Каланчацького району, в сумі 20146 грн., а всього 24837 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2
на користь
ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового збору в сумі 307,61 грн., по сплаті витрат на ІТЗ – 30 грн, за юридичну допомогу – 2310 грн., а всього 2647,61 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до 01 березня 2008 р. через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя :