Справа №2-1355/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2008 року Світловодський міськрайоний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Безсмолого Є.Б.

при секретарі Доненко Н.О., Сулимі І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 який є представником позивача ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2., третьої особи ОСОБА_3. в якому просить суд договір купівлі-продажу від 16.05.2008 житлового будинку АДРЕСА_1 визнати недійсним та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, в обґрунтування позову зазначив, що згідно заповіту, як спадкодавець, ОСОБА_6. заповіла все своє майно, щ буде належати на день смерті, позивачу, як спадкоємцю. По день смерті спадкодавець ОСОБА_6. проживала разом із відповідачем за вищевказаною адресою.

Зазначив, що за сімейних обставин, опікуном позивача був відповідач у якого весь час перебувала на збереженні спадщина. У травні 2008 році позивачу стало відомо про заповіт. Але відповідач у травні 2008 здійснив відчуження житлового будинку, будь-якої компенсації позивачу не пропонував.

Вважає, що відповідачем порушено право позивача на отримання спадщини, від якої позивач не відмовлялась, не мала можливості звернутися до нотаріальної контори, оскільки не знала про наявність заповіту.

При цьому вказав, що позивачу після продажу будинку відповідач сплатив 7 тисяч грн. Вважає, що відповідач повинен сплатити ще 13 тисяч грн., що відповідатиме Ѕ частині будинку.

Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, оскільки позивачем не надано суду відповідних доказів, які б давали підстави для визнання договору купівлі-продажу не дійсним та поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Вважає, що дійсна мета позову є будь-яким чином понудити відповідача доплатити позивачу кошти за продаж будинку.

Просить відмовити в позові.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти позову, вважає, що при укладанні договору купівлі-продажу сторонами були виконані всі умови, передбачені чинним законодавством для даних видів правочинів. Просить суд відмовити в позові.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно заповіту від 24.05.1997 позивач є спадкоємцем майна за заповітом після померлої бабусі ОСОБА_6./а.с.8/.

Згідно родинного споріднення позивач являється внучкою, а відповідач чоловіком померлої ОСОБА_6.

Відповідно договору купівлі-подажу житлового будинку від 16.05.2008, відповідач продав, а третя особа по справі ОСОБА_3 купив за 40 000 грн. житловий будинок АДРЕСА_1.

Як вбачається із доводів представника позивача, позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що позивач, як спадкоємець за заповітом є співвласником спірного будинку.

Однак, враховуючи те, що з заповіту взагалі не слідує, що входить в склад, що передається позивачу у спадщину, чи входить спірний будинок або його частина.

В підтвердження факту, що позивач є власником або співвласником спірного будинку, жодного відповідного документу суду не надано.

Оскільки спір виник із-за нерухомого майно, враховуючи вимоги ч. 3,4 ст.331 ЦК України, згідно якої право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, а якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким документом може бути, виключно, нотаріально посвідчений та зареєстрований в відповідних державних установах документ, в тому числі, свідоцтво про право на спадщину.

Щодо наданих позивачем до суду свідоцтва на забудову садиби та технічної документації на побудову житлового будинку, з яких взагалі не вбачається, що вони мають будь-яке відношення до спірного будинку.

Як вбачається з договору купівлі-продажу, відповідачу належить спірний житловий будинок на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 29.04.2008 Подорожненською сільською радою Світловодського району Кіровоградської області. Житловий будинок, який є об»єктом цього правочину зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29 квітня 2008 року під реєстраційним номером 23095821 та в книзі № 2 Комунального підприємства «БТІ Кассіопея» Світловодського району Кіровоградської області під № 672 /а.с.18/.

З цього правочину вбачається, що право власності на спірний будинок у відповідача виникло 29.04.2008, як передбачено ч.4 ст. 331 ЦК України, з моменту її державної реєстрації.

При цьому, в момент укладання договору купівлі-продажу єдиним власником спірного будинку був саме відповідач, який у відповідності до ст.317, 319 ЦК України мав право здійснювати з своїм майном будь-які не заборонені Законом правочини, в тому числі і укладати договір купівлі продажу. Тому, твердження представника позивача, що позивача за заповітом нібито є співвласником цього будинку, а відповідач нібито незаконно розпорядився її майном, уклавши без її згоди договір купівлі-продажу є безпідставним.

Згідно п.4 «Заключних та перехідних положень ЦК України» Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набуття їм чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов»язків, які виникли та продовжують існувати після набрання їм чинності.

Згідно п.4 «Заключних та перехідних положень ЦК України», правила книги шостої Цивільного кодексу України (Спадкове право) застосовується лише до спадщини, яка була відкрита, але не була прийнята жодним із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу.

Тому, враховуючи, що спадщина була прийнята відповідачем з моменту смерті спадкоємця до прав та обов»язків що виникли в зв'язку з відкриттям спадщини, повинні бути застосовані правила ЦК УРСР 1963 року.

Згідно ст. 535 ЦК УРСР 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкоємця ( в тому числі усиновлені), а також непрацездатні чоловік, дружина, батьки(усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємності за законом.

Тобто, враховуючи те, що в 6-місячний строк, передбачений ст. 549 ЦК УРСР 1963р., жодний з спадкоємців по закону крім відповідача, який згідно ч.1.ст 549 ЦК УРСР 1963р., визнається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, не звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про її прийняття, він є єдиним спадкоємцем по закону який, враховуючи його непрацездатний вік( на момент відкриття спадщини йому було 64 роки), має право на обов»язкову частку в спадковому майні у розмірі 2/3 майна, що надається у спадщину.

Таким чином, якщо спірний будинок був дійсно спільною сумісною власністю подружжя, навіть якщо дійсно спадкодавцю належало Ѕ цього будинку( або двадцять тисяч як було зазначено саме представником позивача в ході судового розгляду) відповідач, згідно ст. 535 ЦК УРСР 1963 р., має право на 2/3 від цієї суми.

Враховуючи те, що Ѕ майна безумовно належала відповідачу, як спільна сумісна власність після відкриття спадщини його частка у спірному майні складає: 1/2 + 2/6= 5/6

Таким чином, спадкоємець мав передати за заповітом лише 1/6 сумісно нажитого під час шлюбу майна, що в коштах складає: 40000грн. : 6 = 6666 грн. 67 коп.

В судовому засіданні встановлено і цей факт представником позивача не заперечувався, що відповідач сплатив позивачу та її брату 12000 грн.

Крім того, ст.1232 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов»язані відшкодовувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Згідно ст. 264 СК України внуки, правнуки зобов»язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. Повнолітні внуки, правнуки зобов»язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Так, суд вважає безпідставні доводи представника позивача, що відповідач не мав право здійснювати продаж будинку без відома позивача і що останній стало відомо про заповіт лише у травні 20008 року, так як свідок ОСОБА_7 суду показала, що позивачу було відомо про існування заповіту. Разом із відповідачем позивач у березні 2008 року з»явилися до неї, як до нотаріуса, показували заповіт і ставили питання відносно частки майна, яку мала померла ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що з 2000 року вона перебувала у шлюбних відносинах із відповідачем. Позивач являється внучкою відповідачу. У березні 2008 року позивач і відповідач отримували консультацію у нотаріуса, якому показували заповіт. Однак позивач як спадкоємець бажала продати спірний будинок. Про продаж будинку мала розмову із покупцем -третьою особою.

Згідно ст.1270 ЦК України д ля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, що я кщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.535, 549 ЦК /в редакції 1963 року/, ст.ст.331,1232,1270ЦК України ст.ст.60,213-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня його проголошення та апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду.

Суддя Є.Б. Безсмолий