Справа № 22-ц-136
2008р.                         Головуючий
у 1-й інстанції      Шершак М.І.
Категорія 18                                                   Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

іменем   України

12 лютого 2008 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого
- Смирнової Т.В.

суддів
-  Данильченко Л.О., Ведмедь Н.І.

з
участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_1 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22
листопада 2007 року у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2про стягнення коштів
за договором позики.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Данильченко Л.О., вивчивши матеріали
справи і доводи апелянта, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення суми позики у розмірі 8640 грн., 3% річних 586,57
грн., інфляційних нарахувань 119,17 грн., процентів за користування позикою
2402,66 грн., а також судових витрат у розмірі 147,48 грн. (судовий збір та
витрати на ІТЗ).

Свої
вимоги позивач обґрунтував тим, що 30 вересня 2004 року між ним та відповідачем
було укладено договір позики, згідно якогоОСОБА_1надав ОСОБА_28640 грн., а
останній зобов'язався повернути позику у визначений в договорі строк - через 6
місяців. Однак позивальник не виконав своїх зобов'язань по поверненню позики,
тому позикодавець звернувся до суду.

Під
час розгляду справи позивач збільшив свої позовні вимоги в частині розміру
судових витрат, та просив стягнути 243,48 грн., з урахуванням оплати оголошення
у газеті про виклик відповідача до суду.

Заочним
рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 листопада 2007 року
позовОСОБА_1задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1суму боргу 8640 грн. за договором позики, 170,48
грн. судових витрат, 30 грн. витрат на ІТЗ, а всього 8840,48 грн.

В
іншій частині вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзіОСОБА_1просить змінити рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі,
і стягнути на його користь, крім суми позики 8640 грн., ще і 3% річних 586,57
грн., інфляційні нарахування 119,17 грн. та проценти за користування позикою 2402,66
грн., а також судові витрати у сумі 243,48 грн.

При
цьому апелянт вважає, що суд повинен був застосувати норми ст.ст.1050, 625 ЦК
України стосовно інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми, а
також ст. 1048 ЦК України стосовно права позикодавця одержати проценти від
позичальника.

Також
апелянт зазначає, що суд невірно послався на ст. 1167 ЦК України, так як в
даній нормі йдеться про моральну шкоду, а таких вимог позивач не ставив.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду - зміні, в зв'язку з слідуючим.

З
матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2004 року між сторонами по справі
було укладено договір позики (а.с.5-6).

Відповідно
до умов договору, позикодавецьОСОБА_1надав позичальнику ОСОБА_2 позику у сумі
8640 грн. строком на 6 місяців.    Відповідно
до п. 5.2 Договору позика повинна була повертатися частками по 540 грн. до 1
числа кожного місяця з листопада 2004 року по березень 2005 року, а остання
сума у розмірі 5940 грн. повинна була бути повернута до 1 квітня 2005 року.

Частково
задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.ст. 526,
530, 611 ЦК України  у відповідача в
зв'язку з невиконанням ним зобов'язання виник обов'язок відшкодувати збитки, і
тому суд стягнув з відповідача суму позики. Стосовно вимог в частині стягнення
3% річних, втраченої вигоди та відсотків за користування кредитом, суд відмовив
у їх задоволенні, пославшись на те, що це не було передбачено договором позики.

Колегія
суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що з
відповідача не підлягають стягненню інфляційні збитки та 3% пічних,   з наступних підстав.

Відповідно
ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики,
він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно
до загальних положень про зобов'язання, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким
чином, обов'язок боржника, який прострочив грошове зобов'язання, сплатити крім
суми боргу, ще інфляційній нарахування і три проценти річних, прямо
встановлений законом, а тому суд невірно відмовив позивачу в задоволенні цих
вимог з тих підстав, що це не передбачено договором позики.

Колегія
суддів погоджується з розрахунком позивача в частині інфляційних збитків та 3%
річних,

Як
вбачається з матеріалів справи, строк повернення боргу наступив 1 квітня 2005
року. Борг відповідачем не було повернуто, і 05 липня 2007 року позивач
звернувся до суду.

Таким
чином, період з 01 квітня 2004 року до 05 липня 2007 року становить:

275 днів у 2005 році + 365 днів у
2006 році + 186 днів у 2007 році = 826 днів, тобто розрахунок позивача
вірний.

3%
річних від 8640 грн. за період 826 днів становить:

3%
від 8640 грн. = 259,2 грн.

259,2
грн. : 365 (днів у році) = 0,71 грн. (нарахування 3% річних від простроченої
суми в день)

826
днів х 0,71 грн. = 586,46 грн. - це сума 3% річних за весь період
прострочення.

Колегія
суддів також погоджується з системою розрахунку позивача по інфляційним
збиткам, однак лише частково, и вважає, що не слід враховувати індекс інфляції
за 2004 рік, оскільки борг необхідно було повернути остаточно у квітні 2005
року, тому розрахунок необхідно вести з цього періоду.

Таким
чином, розрахунок інфляційних нарахувань в даному випадку наступний.

Індекси
інфляції за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень,
листопад, грудень 2005 року, за всі місяці 2006 року, та за січень, лютий,
березень, квітень, травень 2007 року взяті відповідно до даних Міністерства
статистики України, опублікованих у офіційному джерелі:

2005 рік:                            2006 рік                  2007 рік

квітень
- 100,7                січень - 101,2                 січень - 100,5

травень
- 100,6               лютий - 101,8                 лютий - 100,6

червень
- 100,6              березень - 99,7               березень - 100,2

липень
- 100,3                квітень - 99,6                 квітень - 100,0

серпень
- 100,0              травень - 100,5               травень - 100,6

вересень
- 100,4             червень - 100,1

жовтень
- 100,9              липень - 100,9

листопад
- 101, 2           серпень - 100,0

грудень
- 100,9              вересень - 102,6

жовтень
- 102,6

листопад - 101,8

грудень
- 100,9

Розрахунок
індексу інфляції за час прострочення проведено на підставі листа Верховного
Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р, яким надано рекомендації
відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

За
2005 рік, починаючи з квітня, індекс інфляції складає:

100,7
х 100,6 х 100,6 х 100,3 х 100,0 х 100,4 х 100,9 х 101,2 х 100,9 = 1,0573598

За
2006 рік індекс інфляції складає:

101,2
х 101,8 х 99,7 х 99,6 х 100,5 х 100,1 х 100,9 х 100,0 х 102,0 х 102,6 х 101,8 х
100,9 = 1,116247

За
2007 рік  (з січня по травень включно,
оскільки позивач просить лише по травень):

100,5
х 100,6 х 100,2 х 100,0 х 100,6 = 1,019130

Відповідно,
за період з квітня 2005 року по травень 2007 року індекс інфляції складає:

1,0573598 х 1,116247 х 1,019130 = 1,2028536

Відповідно,
інфляційні нарахування на суму боргу складають:

8640
х 1,2028536 : 100% = 103, 93 грн.

Таким
чином, 3% річних від простроченої суми боргу складають 586,46 грн., а
інфляційні нарахування на суму боргу складають 103,93 грн., і дані суми
підлягають стягненню з відповідача.

Однак
колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта щодо того, що на його
користь підлягають стягненню з відповідача відсотки за користування кредитом в
сумі 2402 грн. 66 коп., виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 1048 ЦК України, на яку посилається апелянт, як на правову підставу
своїх вимог, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від
суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений
розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки
Національного банку України.

У
разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до
дня повернення позики.

Договір
вважається безпроцентним, якщо:

1)
він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує
п'ятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян,  не пов'язаний із здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін.

Колегія
суддів не погоджується з доводами апелянта з приводу того, що він як
позикодавець має право на одержання від позичальника процентів.

Так, відповідно
до  ст. 5,7 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги, в тому числі і  надання коштів у позику з умовою про
сплату процентів, надаються фінансовими установами, а
також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Положення ст. 1048 ЦК України не виключають дії спеціальних
правил Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових
послуг», відповідно до яких надання коштів (грошових) у позику є фінансовою
послугою (п.6 ст.4), фінансова послуга надається з метою отримання прибутку,
різновидом якого є проценти  (п. 5ч. 1
ст. 1). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами  - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо
це прямо передбачено законом.

Отже, в інших випадках надання грошових коштів на умовах
позики зі сплатою процентів не допускається, а тому доводи апелянта про те, що
він згідно ст. 1048 ЦК України, має право на одержання від позичальника
процентів від суми позики - є безпідставними і не ґрунтуються на нормах закону,
оскільки апелянт є фізичною особою, а не фінансовою установою чи
фізичною-особою - суб'єктом підприємницької діяльності, яка має право надавати
відповідні фінансові послуги.

З
таких підстав колегія суддів не погоджується з наданим апелянтом розрахунком
процентів по боргу на рівні облікової ставки Національного банку України,
оскільки позивач не має права на отримання процентів за договором позики.

Що
стосується доводів апелянта в частині стягнення на його користь судових витрат
у сумі 243, 48 грн., враховуючи судовий збір 117,48 грн., витрати на ІТЗ 30
грн. та за оголошення про виклик відповідача у газеті 96 грн., то колегія
суддів вважає, що ці доводи апелянта є обґрунтованими, і відповідно до п.3 ч.3
ст.79, ст.88 ЦПК України, ці витрати у повному розмірі 243,48 грн. підлягають
стягненню з відповідача.

Оскільки
рішенням суду першої інстанції вже стягнуто на користь позивача 30 грн. витрат
на ІТЗ, 170,48 грн. судових витрат (не вказано конкретно яких), то колегія
суддів вважає за необхідне достягнути на користь позивача ОСОБА_1 наступну суму
витрат:

243,48
грн. - 170,48 грн. - 30 грн. = 43 грн.

Виходячи
з викладеного, оскільки судом першої інстанції не було застосовано норму ст.
625 ЦК України, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, і з
відповідача підлягає стягненню не тільки сума боргу (яку вже стягнув суд першої
інстанції), а й інфляційні за весь час прострочення 3 % річних від простроченої
суми, а крім того, підлягають достягненню 43 грн. судових витрат.

На
підставі ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів:

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне
рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 листопада 2007 року в даній
справі змінити.

Стягнути
з ОСОБА_2на користьОСОБА_1 інфляційні нарахування у розмірі 103,93 грн.
та 3% річних від простроченої суми у розмірі 586,46 грн., судові витрати
у розмірі 43 грн.

В
іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення
набрало законної сили, але може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.

Головуючий
-

Судді
-