Справа № 2-а-171/2008р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2008 року Снігурівський районний суд

Миколаївської області
у складі :

головуючого судді Яворської Н.І.,

суддів: Кішковської З.А.

Лисенка М.Є.

при секретарі: Себестьянській І.П.,

розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України, Миколаївського обласного військового комісаріату, Міністерства Оборони України про захист соціальних прав шляхом визнання бездіяльності протиправною та про стягнення заборгованості по пайковому забезпеченню,

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2008 року
ОСОБА_1
. звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить визнати бездіяльність відповідачів щодо невиплати йому грошової компенсації замість невиданих продовольчих пайків неправомірною та зобов’язати їх виконати вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо нарахування та виплати заборгованості по пайковому забезпеченню за період з 11 березня 2000 року по 12 березня 2008 року згідно вартості норм продовольчого забезпечення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
з 1979 року проходив службу у Збройних Силах України та 18 грудня 2007 року звільнений у відставку за п.63 підпункт «в»
( за станом здоров’я). Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України, ч.2 ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України» з боку держави «військовослужбовцям гарантується отримання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого забезпечення».

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1
. та його представник
ОСОБА_2
позовні вимоги змінили, просили зобов’язати відповідача виконати вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо нарахування грошової компенсації відповідно до установлених норм харчування починаючи з 12.03.2005 року по 12.03. 2008 рік

Відповідач, представник Кабінету Міністрів України Зубрицька А.О. просила слухати справу у її відсутності.

Представник Миколаївського обласного військового комісаріату, Кравець О.С. позов не визнав, суду пояснив, що до 29.03.02 року військовослужбовці Збройних Сил України забезпечувались продовольчим пайком відповідно до Закону України від 20.12.1991 року № 2012 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за нормою №7, яка була затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.96 року №316. Наразі вказана постанова втратила чинність. Новою постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426 « Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань» не передбачено видачу продовольчих пайків чи грошову компенсацію за такі. Крім того, згідно з п.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року № 1459 – ІІІ, який вступив в дію з 11 березня 2000 року , призупинено дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо одержання генералами, офіцерами, прапорщиками та військовослужбовцями , які проходять службу за контрактом, продовольчих пайків за нормою 7. В позові просив відмовити.

На підставі досліджених в судовому засіданні допустимих доказів суд прийшов до наступного.

Як свідчить витяг із наказу військового комісара Миколаївського обласного військового комісаріату від 12.03.2008 року (а.с.10)
ОСОБА_1
. виключений із списків особового складу військового комісаріату, оскільки 18 грудня 2007 року він був звільнений з військової служби у відставку за станом здоров’я.

Відповідно до ст..16 Закону України «Про Збройні Сили України» в редакції закону від 5 жовтня 2000 року, передбачено одержання військовослужбовцями за рахунок держави продовольчого забезпечення у розмірах , які визначаються Кабінетом Міністрів України .

Відповідач посилається на те, що
Постановою
Кабінету Міністрів України
від 29

березня 2002 року №426
«Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань» скасовано дію постанови якою було встановлено норму продовольчого забезпечення. Але суд не може брати таке за основу при постановленні рішення, оскільки
Наказом Міністра оборони України 09.12.2002 року №402 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2002 року за № 9927280 затверджено положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України
на мирний час. Пунктом 2.3 вказаного положення передбачено, що у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти)
виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Пункт 2.10 положення передбачає, що за час минулий, продукти згідно з нормами харчування не видаються, грошова компенсація може виплачуватися за термін, що не перевищує загального строку позовної давності відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.2 ст..71 КАС України , обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав доказів того, що
ОСОБА_1
. відноситься до тих військовослужбовців, які не мають права на харчування передбачене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426 і в суді таких не добуто.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Невиплата позивачу грошової компенсації згідно положення затвердженого Наказом Міністра оборони №402 від 09.12.2002 року відповідачі порушили права
ОСОБА_1
передбачені вказаними вище нормативними актами та Конституцією України.

Невиконання державою своїх соціальних зобов’язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Крім того, посилання відповідачів на п.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року, суд не може брати до уваги та за основу при постановленні рішення з тих підстав, що за ст.22 Конституції України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85, пункту 19 частини першої статті 92 Конституції України ( 254 к/96-ВР).,надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України) ( Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп2002 ) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій.

Згідно с.17 ч.1 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції «Кожна фізична… особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Розглядаючи борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст..1ч.1 Протоколу №1 до Конвенції і не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від формальної класифікації у національному законодавстві, борги що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином , як власність.

Виходячи з обставин справи вбачається, що чинне правове положення передбачає виплату певних грошових компенсацій за час що минув замість продуктів згідно з нормами харчування. Тому органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів чи інше, як на причину невиконання своїх зобов’язань і свідомо не проводити такі виплати.

Наведене свідчить, що позовна заява позивача із зміненими вимогами в судовому засіданні є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі, а висновки відповідачів не ґрунтуються на Законі , порушують права позивача, тому суд не бере їх до уваги.

Суд визнає бездіяльність відповідачів та зобов’язує їх виконати вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо нарахування грошової компенсації відповідно до установлених норм харчування..

Керуючись ст.ст.122,138,158-163 КАС України, ст.22 Конституції України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
ОСОБА_1
- задовільнити.

Визнати бездіяльність відповідачів щодо невиплати позивачу грошової компенсації замість невиданих продовольчих пайків неправомірною.

Зобов'язати Миколаївський обласний військовий комісаріат виконати вимоги Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо нарахування грошової компенсації відповідно до установлених норм харчування на користь
ОСОБА_1
починаючи з 12.03.2005 року по 12.03.2008 рік.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10-ти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до адміністративного суду апеляційної інстанції через Снігурівський районний суд.

Головуючий: Н.І Яворська

Судді

З.А.Кішковська

М.Є.Лисенко