У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 травня
2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,
Прокопчука Ю.В., Костенка А.В.,                                  Пшонки
М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Мукачівського районного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки,
третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності на 1/2 частину будинку, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий
будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2007 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської  області  від  25
вересня  2007 року,

в с т а н о в и л а:

У
березні 2007 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Мукачівського
районного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання права
власності на 1/2 частину будинку. Обґрунтовувала свої вимоги тим, що її матері,
яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві
приватної власності належав будинок, що розташований АДРЕСА_1. За життя мати
заповіт не залишила. Спадкоємцями після її смерті є діти: вона та її брат -
ОСОБА_2. У будинку матері ніхто не проживав і не був зареєстрований. До
нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто з них не звертався,
оскільки існувала усна домовленість про те, що будинком та прилеглою земельною
ділянкою будуть користуватися разом. Після смерті матері позивачка обробляла
земельну ділянку, сплачувала земельний податок до 2004 року. З 2005 року вона
не сплачувала його тому, що належить до пільгової категорії та звільнена від
його сплати, оскільки є особою пенсійного віку. У березні 2007 року ОСОБА_2.
звернувся до Мукачівського районного бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки і нотаріальної контори з метою оформити будинок на себе, не
повідомивши її про це. Про його наміри їй стало відомо, коли на місце
знаходження спадкового майна виїхав експерт з метою проведення експертної
оцінки майна. Наступного дня вона подала до нотаріальної контори заяву з
вимогою не проводити оформлення спадщини за її братом, оскільки має на меті
звернутися в суд із позовною заявою щодо визнання права власності на спірний
будинок. Крім того, ОСОБА_2 чинить їй перешкоди в користуванні будинком і
земельною ділянкою. Просила суд визнати за нею право власності на 12 частину
будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_2. звернувся в суд  із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадковий будинок
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він разом зі своєю покійною матір'ю, ОСОБА_3,
проживав в будинку АДРЕСА_1. Сестра,  ОСОБА_1,
ніякої допомоги матері не надавала. Після смерті матері він фактично
вступив в управління й володіння спадковим майном. У 1998 році почав проводити
капітальний ремонт будинку. На підставі наведеного просив суд визнати за ним
право власності на будинок.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2007 року, залишеним без
змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Закарпатської  області  від
25 вересня 2007 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на
будинок АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі рішення та
ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на
неправильне застосування судовими інстанціями норм матеріального права й
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним право власності на
будинок АДРЕСА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того, що після смертіОСОБА_3,                        ІНФОРМАЦІЯ_1,
відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1,  спадкоємцями першої черги є ОСОБА_1 і
ОСОБА_2., які шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняли
спадщину. Вважали доведеним, що ОСОБА_2
за свої кошти та фізичною працею здійснив самочинну реконструкцію
спадкового будинку, що перейшов у його власність після смерті матері.

Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку,
суд виходив із того, що позивачка пропустила строк звернення до суду за
захистом своїх порушених прав.

Проте з такими висновками
судів погодитися не можна з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом  до Мукачівського районного бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки про визнання права власності на 1/2 частину
будинку, зазначивши ОСОБА_2. - третьою особою. Однак, розглядаючи справу, суд
першої інстанції не з'ясував коло відповідачів, при цьому вирішуючи питання про
права та обов'язки ОСОБА_2, як третьої особи та не врахував положень ст. 33 ЦПК
України.

Крім того, ухвалюючи рішення та визнаючи за
ОСОБА_2право власності на будинок АДРЕСА_1, суд першої інстанції встановив, про
що зазначив у рішенні, що після смертіОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася
спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1,
спадкоємцями першої черги є ОСОБА_1 та ОСОБА_2., які шляхом вступу в
управління та володіння спадковим майном прийняли спадщину.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що ним
самочинно, за власні кошти  проводився капітальний
ремонт будинку, при цьому керуючись ст. 105 ЦК УРСР (1963 року), що регулює
наслідки самовільного будівництва будинку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 19 вересня 1975
року “Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу
України” самовільним будівництвом визнається спорудження без дозволу
виконавчого комітету відповідної ради нового будинку замість зруйнованого на
раніш відведеній громадянину земельній ділянці, а також переобладнання нежилої
будівлі в жилу.  Однак ОСОБА_4 не
доведено, що спірний будинок є самовільним будівництвом.

Погоджуючись із доводами суду першої інстанції апеляційний суд зазначив, що
ОСОБА_1 фактично не прийняла спадщину після смерті матері -ОСОБА_3, що
суперечить висновкам суду першої інстанції.

При
викладених обставинах судові рішення без змін залишатися не можуть і підлягають
скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції, у ході якого йому належить врахувати викладене, більш повно з'ясувати
обставини справи, зібраним доказам дати належну правову оцінку та залежно від
установленого вирішити спір.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13
липня 2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської  області  від  25
вересня 2007 року скасувати, а справу повернути на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка