22 вересня 2008 року
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
Косенка В.Й., Левченка Є.Ф., -
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, комунальне підприємство “Ужгородське
міжрегіональне бюро технічної інвентаризації”, про визнання права власності на
частку жилого будинку за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області від            15 березня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначала, що з 30 листопада 1995 року по 1 серпня 2006 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, сином відповідача. Від шлюбу мають
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. До реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 вони
перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1992 року і до розірвання шлюбу
проживали в будинку АДРЕСА_1. За зазначеною адресою на подвір'ї є два будинки,
один з них старої побудови мав адресу АДРЕСА_2. В 1989 році відповідач вирішив
будувати на подвір'ї другий новий будинок. Проект забудови будинку був
затверджений головним архітектором                 м. Ужгорода 2 листопада 1994
року. Будинок фактично будувався з 1993 року. Рішенням Ужгородського міського
виконавчого комітету від
14 вересня 2005 року № 269 було затверджено акт від 1 вересня 2005 року
про прийняття будинку в експлуатацію, а 10 лютого 2006 року будинок
зареєстровано за відповідачем в комунальному підприємстві “Ужгородське
міжрегіональне бюро технічної інвентаризації”.
Посилаючись на те, що в будівництві нового будинку вона приймала активну
участь як грошима, так і своєю працею, іншого житла з малолітнім сином вони не
мають, позивачка просила визнати за нею право власності на частку в спірному
будинку, а саме: на прохідну кімнату площею 21,10 кв.м. та маленьку кімнату
площею 9,30 кв.м., а також право спільної власності її та відповідача на
вбиральню площею 1,40 кв.м., ванну кімнату площею 5,60 кв.м., кухню площею
13,30 кв.м. і коридор площею 6,80 кв.м.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15
березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської
області від 30 жовтня 2007 року, в задоволенні позову відмовлено.

У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування
судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ставить
питання про скасування судових рішень й передачу справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для скасування  судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з
вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції
норм  матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке
призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. Перепічай

В.Й. Косенко     Є.Ф. Левченко