Справа №-2а-19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2008 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

При секретарі Васюковій М.О.

Разглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
до Василівської райдержадміністрації Запорізької області, третя особа: Відділ земельних ресурсів у Василівському районі Запорізької області, про визнання розпорядження незаконними та зобов"язання видати державний акт на право приватної власності на землю,-

В С Т А Н О В И В:

В адміністративному позові
ОСОБА_1
вказує, що 28 квітня 2001 року Василівський районний суд прийняв ухвалу, якою затвердив мирову угоду про передачу йому у власність будівлі вівчарні, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1
, яка раніше належала КСП " Світанок".

30.04.2004 року він зареєстрував право приватної власності на вказане нерухоме майно.

17 червня 2005 року по узгодженню з Василівським відділом земельних ресурсів, Широківська сільська рада підписала з ним договір "резервування" згідно якого у квітні 2005 року він сплатив до каси сільської ради 157 гривень 62 коп.

Також він почав збирати документи, необхідні для отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, необхідну для обслуговування вказаної будівлі вівчарні. Висновок та план земельної ділянки він отримав 29 лютого 2005 року.

14.10.2007 року він отримав лист від виконкому сільської ради з вимогою оформити технічну документацію на земельну ділянку під складське приміщення за адресою
АДРЕСА_1
для укладення договору оренди.

20 листопада 2007 року він написав заяву на ім’я голови Широківської сільської ради з проханням надати письмову відповідь, у якій викласти правові підстави такої вимоги.

10 грудня 2007 року він відповідь отримав, згідно якої йому було рекомендовано звернутися з даного питання до Василівської райдержадміністрації, так як його об'єкт нерухомості знаходиться за межами населеного пункту.

24 грудня 2007 року із заявою про видачу правовстановлюючих документів - державного акту на право приватної власності на землю, він звернувся до тимчасово виконуючого обов'язки голови Василівської райдержадміністрації О.В. Закарлюки.

10.01.2008 року він отримав відповідь з відділу земельних ресурсів у Василівському районі з проханням надати необхідні документи, які він надав наступного дня.

На початку лютого 2008 року у відділі Земельних ресурсів, його було ознайомлено з розпорядженням голови райдержадміністрації № 70 від 31.01.2008 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду», а не у власність, як він просив.

Вважає, що дане розпорядження є незаконним, а тому просить суд визнати його таким, що не відповідає поданій ним заяві до Василівської районної державної адміністрації та діючому законодавству; прийняти окрему ухвалу суду про відповідальність виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за порушення законодавства про право на землю; зобов'язати Василівську районну державну адміністрацію видати йому державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будівлі вівчарні, що належить йому на праві приватної власності за адресою:
АДРЕСА_1
; відмінити постанову відділу земельних ресурсів у Василівському районі про накладення адміністративного стягнення на нього в сумі 85 грн. Від 06.02.2008 року
НОМЕР_1
.

17.03.2008 року судом було винесено ухвало про усунення позивачем недоліків, після чого ним було подано клопотання, відповідно до якого він виключає зі своїх позовних вимог вимогу щодо відміни постанови відділу земельних ресурсів у Василівському районі про накладення адміністративного стягнення на нього в сумі 85 грн. Від 06.02.2008 року
НОМЕР_1
.

В судовому засіданні позивач свої уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

Представник позивача в особі
ОСОБА_2
також уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача в особі
ОСОБА_3
позовні вимоги не визнала у повному обсязі пояснивши, що Василівська районна державна адміністрація вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені за наступних підстав: відповідно до ст. 2 Закону України "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним.

Відповідно, при переході права на об'єкти нерухомості їх власник (чи користувач) при їх обслуговуванні фактично користується прилеглою земельною ділянкою. У зв'язку з цим, між сільською радою та позивачем було укладено договір резервування земельної ділянки, який був підставою для стягнення з позивача плати за фактичне використання земельної ділянки. Уклавши договір резервування, позивач визнав, що він є користувачем земельної ділянки, на якій розміщені об'єкти нерухомості, що належать йому на праві власності. Це також підтверджено розрахунком орендної плати за договором, що підписаний землевпорядником сільської ради та відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру № 5, згідно якої позивачем сплачено 157,62 грн. - суму визначену договором. Однак вказаний договір резервування не є правовстановлюючим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

З метою упорядкування земельних відносин, на території прилеглої до Широківської сільської ради (за межами населеного пункту) виконком Широківської сільської ради направив повідомлення про необхідність оформлення технічної документації на земельну ділянку під складським приміщенням, що буде підставою для оформлення договору оренди із застереженням, що у разі невиконання цього прохання, сільська рада змушена буде звернутися до облдержземінспекції. Тому, у зв'язку із невиконанням цього обов'язку, відділ земельних ресурсів у Василівському районі виніс постанову по накладення адміністративного стягнення від 06.02.2008
НОМЕР_1
, на підставі якого з позивача стягнуто відповідну суму штрафу.

Дії сільської ради та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення спонукали позивача звернутися до районної державної адміністрації з заявою про видачу правовстановлюючих документів на земельку ділянку під будівлею вівчарні.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій в користування, то в разі їх відчуження, до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Виходячи із змісту ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 28.04.2001року, що додана до матеріалів справи, будівля вівчарні раніше належала КСП "Світанок", яка належали йому на підставі державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно, державний акт був виданий не під окремий об'єкт (в даному випадку під вівчарню), а на всі земельні ділянки та під всі об'єкти, які належали КСП. При припиненні діяльності КСП у зв'язку з його ліквідацією, відповідно припинив свою дію і державний акт на право колективної власності на землю. Тому не можна розглядати питання автоматичного переходу права користування, про яку вказує позивач на земельну ділянку, розташовану під об'єктом нерухомості.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Отже, оскільки земельна ділянка належала КСП "Світанок" на праві колективної власності (навіть не на праві користування чи не на праві власності), то відповідно не відбувається автоматичного переходу права користування чи права власності.

Положення п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України не розповсюджуються на відносини, що є предметом позову, оскільки у вказаній нормі права мова йдеться про право постійного користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Тому, відповідно до поданої заяви позивача до райдержадміністрації від 24.12.2007 року про видачу правовстановлюючих документів було прийнято розпорядження голови райдержадміністрації від 31.01.2008 № 70 "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину
ОСОБА_1
на території Широківської сільської ради". Дане розпорядження відповідає вимогам ст. ст. 17, 93,120,124,125,126, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю" від 20.05.2005 № 2375 вказано, що цей Закон визначає фінансові засади щодо реалізації громадянами України прав власності на землю відповідно до статті 14 Конституції України. Отже, всі витрати по виготовленню проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок повинні покладатися на замовників, тобто громадян.

На підставі вищенаведеного, Василівська районна державна адміністрація просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову громадянина
ОСОБА_1
про визнання дій Василівської районної державної адміністрації такими, що не відповідають діючому законодавству.

В судовому засіданні представник Відділу земельних ресурсів в особі
ОСОБА_4
пояснила, що позовні вимоги
ОСОБА_1
не можуть бути задоволені з наступних підстав:

в адміністративному позові позивач посилається на ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, згідно яких до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Але, слід зазначити, що не у всіх випадках при переході права власності на об'єкт нерухомості переходить право власності на земельну ділянку. Так, Земельний і Цивільний кодекси наділяють розпорядчою функцією тільки власника землі чи уповноважену особу. Крім них, ніхто не має права передати іншій особі право власності на земельну ділянку.

В даному випадку ухвалою Василівського районного суду від 24.04.2001 року затверджено мирову угоду між КПС "Світанок" та громадянином
ОСОБА_1
, за якою
ОСОБА_1
прийняв у власність вівчарню, але зазначена в позові земельна ділянка загальною площею 0,9150 га для обслуговування вівчарні належала КПС "Світанок".

При припиненні діяльності КСП у зв'язку з його ліквідацією, відповідно припинив свою діяльність і державний акт на право колективної власності на землю. Тому, не можна розглядати питання автоматичного переходу права користування про яке вказує позивач на земельну ділянку, розташовану під об'єктом нерухомості.

Зазначена в позові земельна ділянка знаходиться на території Широківської сільської ради за межами населеного пункту. Так згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель переданих у приватну власність…) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

В п. 1 позовних вимог позивач просить визнати таким, що не відповідає поданій заяві до Василівської РДА та діючому законодавству, розпорядження т.в.о. голови Василівської РДА. Але, проаналізувавши його заяву від 24.12.2007 р. про видачу правовстановлюючих документів та розпорядження т.в.о. голови Василівсської РДА від 31.01.2008 року " Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину
ОСОБА_1
на території Широківської сільської ради" відділ земельних ресурсів у Василівському районі не може виявити порушення норм законодавства та прав позивача, оскільки згідно ст.126 Земельного кодексу України, правовстановлюючими документами на земельну ділянку є державні акти (на право приватної власності на землю та постійного користування) та договори оренди. Визнати право приватної власності за громадянином
ОСОБА_1
є не можливим, так як дана земельна ділянка не підпадає ні під одну з категорій зазначених у ст.ст.118, 121 Земельного кодексу України, що регулюють порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Надати дозвіл на оформлення державного акту на право постійного користування земельною ділянкою також не можливо, оскільки згідно ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи, організації, що належать до державної та комунальної власності та громадські організації, інвалідів України. Тому, оскільки, згідно ст.126 договір оренди є також правовстановлюючим документом на землю, відповідно до ст. ст. 17, 93, 120, 124, 125, 126 п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. ст. 25, 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 16 Закону України "Про оренду землі", було прийнято вищезгадане розпорядження.

На основі вищенаведеного, Відділ земельних ресурсів у Василівському районі Запорізької області просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову громадянина
ОСОБА_1
про визнання дій Василівської районної державної адміністрації, такими, що не відповідають чинному законодавству

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи,
ОСОБА_1
є власником будівлі вівчарні, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1
яка раніше належала КСП " Світанок", що підтверджується ухвалою Василівського районного суду від 28.04.2001 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копії яких є в матеріалах справи;

17.06.2005 року між позивачем та Широківської сільськоїю радою було укладено Договір оренди (резервування) земельної ділянки, за вказаною адресою, копія якого є у справі;

за вказаним договором позивач сплачував на користь Широківської сільської ради орендну плату;

зазначений договір не було позивачем оскаржено;

24.12.2007 року позивач звернувся з заявою, копія якої є у справі, до т.в.о.голови Василівської райдержадміністрації, в якій просить видати йому правоустановчі документи на земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1
;

31.01.2008 року т.в.о.голови Василівської райдержадміністрації Закарлюка О.В. видав розпорядження, копія якого є у справі, яке є предметом спору, згідно якого
ОСОБА_1
« надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 10 років площею 0,9150 га, в несільськогосподарські угіддя-господарські будівлі і двори 0,9150 га для розміщення та обслуговування вівчарні, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1
.»;

позивач не погоджується з таким рішенням, вважаючи, що земельна ділянка повинна бути йому надана не в оренду, а у власність безкоштовно;

представники відповідача та третьої особи заперечують проти позову, посилаючись на те, що земельна ділянка позивачу може бути надати тільки в оренду;

земельна ділянка, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1
, знаходиться на території Широківської сільської ради за межами населеного пункту, що підтверджується поясненнями представника відповідача, третьої особи та довідкою, яка є у справі.

Законодавче обґрунтування :

Згідно ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 119 Конституції України, місцеві державні адміністрації на відповідній території забезпечують виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади, а також здійснюють інші функції.

Згідно ст.. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.. 318 ЦК України, суб'єктами права власності є Український народ та усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно ст.. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.. 324 ЦК України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України

Згідно ст.. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Згідно ст.. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Згідно ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст.. 374 ЦК України, суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно ст.. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно ст.1 ЗК України, земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Згідно ст. 2 ЗК України, земельні відносини-це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них у тому числі на земельні частки (паї).

Ст.17 ЗК України передбачає перелік повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, серед яких є і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Згідно ст..78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст. 80 ЗК України, суб'єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно ст.. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

д) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації.

Згідно ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою – не більше 5 років та довгостроковою – не більше 50 років.

Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом

Ст. 118 ЗК України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно 120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ст.. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно ст.. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

2. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону

Згідно п.12 Перехідних положень до Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до таких висновків:

•
позивач є власником будівлі вівчарні, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1
яка раніше належала КСП " Світанок". Зазначена в позові земельна ділянка загальною площею 0,9150 га для обслуговування вівчарні належала КПС "Світанок". При припиненні діяльності КСП у зв'язку з його ліквідацією, відповідно припинив свою діяльність і державний акт на право колективної власності на землю. Разом з правом власності на зазначену будівлю до позивача автоматично не перейшло право власності на земельну ділянку, яка необхідна для її обслуговування, оскільки діючим законодавством це не передбачено;

•
земельна ділянка, яка є предметом спору, перебуває на території Широківської сільської ради Василівського району Запорізької області, але за її межами, а тому, її розпорядником є Василівська райдержадміністрація;

•
позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу йому правоустановчого документа на вказану земельну ділянку. Т.в.о. голови Василівської райдержадміністрації, розглянувши заяву позивача, правомірно було видано розпорядження про перебачу земельної ділянки позивачу в оренду, оскільки, як видно із вищевказаних норм ЗК України, передача в інший спосіб зазначеної земельної ділянки, законодавством не передбачена;

•
договір оренди – є, як і державний акт на право приватної власності за землю, правоустановчим документом;

•
посилання позивача та його представника на необхідність передачі позивачу земельної ділянки у власність безоплатно, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах діючого земельного законодавства.

Отже, розпорядження, яке є предметом позову, було видано згідно норм діючого законодавства, а тому й визнано судом незаконним, не може бути. Крім того, зобов’язати відповідача видати позивачу державний акт на право приватної власності на зазначену в позові земельну ділянку, суд не може, оскільки це буде суперечити вищевказаним нормам законодавства.

Також суд не може винести окрему ухвалу, про яку просить у позові позивач, у зв’язку з відсутністю порушень законодавства в галузі земельних відносин з боку Василівської райдержадміністрації в особі його т.в.о., який видав зазначене в позові розпорядження.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 13,14, 119 Конституції України, ст.ст. 316 -319, 321, 324 - 326, 328, 373, 374, 377 ЦК України, ст.ст.1, 2, 17, 18, 78, 79, 80, 81, 92,93, 116, 118, 120, 124-126 ЗК України, п.12 Перехідних положень до ЗК України, ст.ст.4-19,69-71,86, 100, 153, 154, 158- 163, 166, 167 КАС України,суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Василівський районний суд Запорізької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження але апеляційна скарга не буде подана у строк, вказаний вище, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Степаненко Ю.А.