Справа № 22ц-1368/2008 р.
Головуючий у I інстанції - Хандога В.М.
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2008 р.

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого - судді

Хромець Н.С.,

суддів:

Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

при
секретарі

Зіньковець О.О.,

за участю:

позивача, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ніжинського міськрайонного суду від 11.06.2008 р. по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Товариства з обмеженою відповідальністю „Просвітньо -
виробнича комерційна фірма „Сяйво” про стягнення заборгованості за аліментами
та пені за несвоєчасну її сплату,

в с т а н о в и в:

у вересні 2007 р. ОСОБА_1
пред'явила позов до ОСОБА_2 і ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма
„Сяйво”, в якому просила стягнути на її користь заборгованість за аліментами та
пеню за несвоєчасну сплату цієї заборгованості у загальній сумі 183521 грн. 73
коп., з якої власне заборгованість за аліментами становить 11374 грн. 43 коп.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що за рішенням суду ОСОБА_2 має
сплачувати на її користь на утримання їхньої неповнолітньої дитини аліменти у
розмірі &frac14; частини всіх
видів його доходів щомісячно. На підставі виконавчого листа, виданого на
виконання цього судового рішення, ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма
„Сяйво”, засновником і одночасно директором якої був ОСОБА_2, з його заробітної
плати утримувала і сплачувала на її користь аліменти. Проте з отриманих
останнім протягом 2002 - 2006 р.р. у цьому ж товаристві дивідендів аліменти не
було утримано й сплачено, що суперечить чинному законодавству. Тому крім власне
заборгованості за аліментами на її користь має бути стягнуто пеню у розмірі 1%
від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення їх сплати.

Справа розглядалася
неодноразово; оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати дане рішення і задовольнити її вимоги. Доводи скарги
зводяться до того, що:

- висновки місцевого суду про те, що заборгованість за аліментами
утворилася не з вини ОСОБА_2 та що нею пропущено строк позовної давності,
суперечить і чинному законодавству, і фактичним обставинам справи,

- матеріальний стан ОСОБА_2 дозволяє йому сплатити суму боргу, що вона
вимагає у позові.

У судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала апеляційну скаргу, а ОСОБА_2 скаргу не визнав. Сенс його заперечень
полягає в тім, що рішення суду І інстанції по справі є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позову, місцевий суд виходив з того, що виникнення у ОСОБА_2 заборгованості за
аліментами перед ОСОБА_1 сталося не з його вини і що позивачем пропущено строк
позовної давності. Ці висновки суду не відповідають ні фактичним обставинам
справи, ні нормам права, що регламентують спірні правовідносини.

Так, по справі встановлено, що:

- постановою судді Ніжинського міського суду від 21.08.1995 р. (її копія на
а.с. 6) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання їхньої
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., у розмірі &frac14;
частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж
25% мінімальної заробітної плати, починаючи з 31.07.1995 р. і до повноліття
дитини,

- на виконання даної постанови цим же судом було видано виконавчий лист
(копія якого на а.с. 7), на підставі якого ТОВ „Просвітньо - виробнича
комерційна фірма „Сяйво” протягом всього періоду роботи у ньому ОСОБА_2
утримувало аліменти лише з його заробітної плати,

- як учасникові зазначеного вище товариства йому було нараховано й виплачено
(на руки) дивіденди: 04 - 19.07 2002 р. - у загальній сумі 28119 грн. 00 коп.,
01.09.2004 р. - у сумі 7800 грн. 00 коп., 04.11.2005 р. - у сумі 1170 грн. 00
коп., 29.12.2005 р. - у сумі 752 грн. 70 коп., 13.01.2006 р. - у сумі 4719 грн.
00 коп., 23.02.2006 р. - у сумі 2925 грн. 00 коп., з яких аліменти на користь
позивача не утримувалися (копія довідки ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна
фірма „Сяйво” відповідного змісту на а.с. 6),

- згідно з розрахунком заборгованості за аліментами, виконаного державним
виконавцем (його копія на а.с. 8-9), розмір цієї заборгованості, що виникла
внаслідок несплати ОСОБА_2 позивачеві аліментів з вищенаведених сум дивідендів,
становить 11374 грн. 43 коп., у тому числі за липень 2002 р. - у загальній сумі
7029 грн. 75 коп., за вересень 2004 р. - у сумі 1950 грн. 00 коп., за листопад
2005 р. - у сумі 295 грн. 50 коп., за грудень 2005 р. - у сумі 188 грн. 18
коп., за січень 2006 р. - у сумі 1179 грн. 75 коп., за лютий 2006 р. - у сумі
731 грн. 25 коп.

Жодним з учасників судового
розгляду ці обставини не оспорюються.

Перелік видів доходів, з яких
мають стягуватися аліменти, у період з 04 по 19 липня 2002 р., тобто у момент
отримання ОСОБА_2 дивідендів у сумі 28119 грн. 00 коп., встановлювався  ч. 3 ст. 92 КпШС України, а з набранням
чинності з 01.01.2004 р. СК України такий перелік встановлюється ст. 195 даного
Кодексу. Крім того, протягом всього періоду виникнення й тривання спірних
правовідносин між сторонами є чинним Перелік видів доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб,
що затверджений постановою Кабміну України від 26.02.1993 р. № 146 (з
наступними змінами й доповненнями).

Згідно з ч. 3 ст. 92 КпШС
України, власник або уповноважений ним орган щомісячно утримує аліменти з
заробітної плати (пенсії, допомоги, стипендії та ін.).

Ч. 1 ст. 195 СК України
передбачає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від
заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Відповідно до вищевказаного
Переліку видів доходів..., утримання аліментів провадиться з тих доходів, які
зазначено у його п. 1. Види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів,
наведено у п. 12 цього ж Переліку...

Аналіз вищевказаних норм права
доводить суд висновку про те, що з отриманих у ТОВ „Просвітньо - виробнича
комерційна фірма „Сяйво” дивідендів ОСОБА_2 мав сплатити аліменти на утримання
доньки, оскільки наведений у всіх названих вище правових нормах перелік
доходів, з яких провадиться утримання аліментів, не є вичерпним, а перелік
доходів, з яких утримання аліментів не провадиться, є вичерпним і такого виду
доходу як дивіденди він не містить. Те, що перелік доходів, з яких підлягають
стягненню аліменти, не є вичерпним, випливає й з аналізу норм ст.ст. 67 - 74
Закону України „Про виконавче провадження”.

Виконаний державним виконавцем
розрахунок заборгованості за аліментами, про який вже згадано вище, відповідає
і чинному законодавству, і змісту судового рішення, на виконання якого його
зроблено.

ОСОБА_1 не пропущено строк
позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості за аліментами,
оскільки обов'язок по її сплаті у ОСОБА_2 виник на підставі рішення суду (ч. 5
ст. 11 ЦК України) з моменту отримання вищеперелічених сум дивідендів і триває
по даний час у зв'язку з його невиконанням. Тобто порушення ОСОБА_2 прав
позивача у названий спосіб має триваючий характер. Таким чином, позовні вимоги
про стягнення з останнього заборгованості за аліментами у сумі 11374 грн. 43
коп. слід задовольнити у повному обсязі.

Апеляційний суд вважає, що
заборгованість за аліментами, про яку йдеться, утворилася саме з вини ОСОБА_2,
т.я. згідно з ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від
юридичної відповідальності. Отже невірне тлумачення останнім чинного
законодавства, що регулює спірні правовідносини, а також неналежне виконання
ТОВ „Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво” рішення суду про стягнення
з нього на користь ОСОБА_1 аліментів, що виразилося у нестягненні їх з
дивідендів, не є підставою для звільнення ОСОБА_2 від обов'язку своєчасно і у
повному обсязі сплатити аліменти з усіх отриманих доходів (у тому числі й
спірну заборгованість за аліментами). Крім того, у справі нема жодного доказу,
що підтверджував би факт утворення даної заборгованості з вини позивача.

Відповідальність за прострочення
сплати аліментів у вигляді пені в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за
кожен день прострочення введено ст. 196 СК України з 01.01.2004 р.; чинний до
цієї дати КпШС України такої відповідальності не передбачав.

Ч. 2 ст. 5 ЦК України приписує,
що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність.

П. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України по
вимогах про стягнення пені встановлено річний строк позовної давності.

З викладеного випливає, що
позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення виплати
заборгованості за аліментами підлягає частковому задоволенню, т.я. її належить
стягнути за прострочення виплати лише заборгованості, що виникла після
01.01.2004 р., і лише за період прострочення, обмежений одним роком. Тобто на користь
позивача підлягає стягненню пеня у нижченаведеному розмірі за прострочення
сплати таких сум заборгованості за аліментами з дивідендів:

- за вересень 2004 р. - у сумі 1950 грн. 00 коп. х 1% х 365 календарних
днів = 7117 грн. 50 коп.,

- за листопад 2005 р. - у сумі 295 грн. 50 коп. х 1% х 365 календарних днів
= 1078 грн. 58 коп.,

- за грудень 2005 р. - у сумі 188 грн. 18 коп. х 1% х 365 календарних днів
= 686 грн. 86 коп.,

- за січень 2006 р. - у сумі 1179 грн. 75 коп. х 1% х 365 календарних днів
= 4306 грн. 09 коп.,

- за лютий 2006 р. - у сумі 731 грн. 25 коп. х 1% х 365 календарних днів =
2669 грн. 06 коп., а всього пені у сумі 15858 грн. 09 коп.

Вирішуючи спір між сторонами,
суд виходить також і з того, що ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від
20.11.1989 р. (набула для України чинності 27.09.1991 р.) зобов'язує всі
державні та приватні установи, що займаються питаннями соціального
забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи приділяти
першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тож, заперечуючи
проти позову, ОСОБА_2 має довести суду, що його позиція відповідає інтересам
неповнолітньої доньки, але з матеріалів даної справи таке не вбачається.

Належним відповідачем за
вимогами ОСОБА_1 згідно з тими нормами права й доводами, що нею зазначені у
позовній заяві, є лише ОСОБА_2 Отже у задоволенні позову за рахунок ТОВ
„Просвітньо - виробнича комерційна фірма „Сяйво” слід відмовити.

Іншого способу захистити
порушені ОСОБА_2 права позивача, ніж частково задовольнити даний позов, з
процесуальної точки зору суди не мають.

У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК
України, в зв'язку з частковим задоволенням вимог ОСОБА_1, з ОСОБА_2 належить
стягнути на користь держави мито пропорційно до задоволеної частини вимог у
сумі (11374 грн. 43 коп. + 15858 грн. 09 коп.) х 1% = 272 грн. 33 коп. і 7 грн.
50 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи - у
розмірах, що встановлені п/п „а” п. 1 ст. 3 Декрету Кабміну України „Про
державне мито” і п/п 3 п. 2 Розмірів витрат з інформаційно-технічного
забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та
господарських справ, що затверджено постановою Кабміну України від 21.12.2005
р. № 1258 (з наступними змінами й доповненнями).

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1
п. 4, 316 ЦПК України, ст. ст. 92 - 94 КпШС України, ст.ст. 195, 196 СК
України, ст.ст. 67 - 74 Закону України „Про виконавче провадження”, суд

В И Р І Ш И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити, рішення Ніжинського міськрайонного суду від 11.06.2008 р.
скасувати; позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 11374 (одинадцять тисяч триста сімдесят чотири) грн. 43 коп.
заборгованості за аліментами, 15858 (п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят
вісім) грн. 09 коп. пені за несвоєчасність сплати цієї заборгованості, а всього
27232 (двадцять сім тисяч двісті тридцять дві) грн. 52 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Просвітньо - виробнича комерційна
фірма „Сяйво” відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 272 (двісті сімдесят дві) грн. 33 коп. мита на
користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 7 (сім) грн.
50 коп. витрат з інформаційно-технічного розгляду справи до державного бюджету
м. Чернігова на розрахунковий рахунок № 0002, ,
банк ГУДКУ у Чернігівській області, МФО 853592, код бюджетної класифікації
22050000.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але воно може бути оскаржене до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:                                         Судді: