Справа №2-1260/2008
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

15 серпня 2008 року
Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого -
судді            Доброріза А.В.

при секретарях        Черевко О.В., Журбі Е.В., Галкиної М.С.

розглянув у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті Ясинуватій цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “КБО” про поновлення на
роботі, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2008 року
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ “КБО” про поновлення його на
роботі на посаді сторожа.

Позивач вказував, що він
працював кочегаром, а з 1999 року сторожем у відповідача.

В липні 2004 року, під час
щорічної відпустки ОСОБА_1 захворів і не зміг 11 липня 2004 року вийти на
роботу, в зв'язку з чим наказом від 11 липня 2004 року позивач був звільнений з
роботи по пункту 4 ст.40 КЗпП - за прогул. ОСОБА_1 вважав, що звільнення його з
роботи під час хвороби є незаконним, та просив поновити його на роботі.

В судовому засіданні
позивач підтримав свої вимоги та пояснив, що 11 липня 2004 року не зміг вийти
на роботу після відпустки так як боліла нога. Його мати ОСОБА_3 11 липня 2004
року викликала швидку медичну допомогу, але швидка не приїхала. Крім цього,
інших доказів того, що він захворів і не зміг вийти на роботу - у нього немає.

Представники відповідача
та третьої особи ОСОБА_2 П.О.  та ОСОБА_5
позов не визнали та пояснили, що позивач знаходився в черговій відпустці по 4
липня 2004 року і 5 липня 2004 року повинен був приступити до роботи, але на
роботу не вийшов. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 неодноразово їздили додому до позивача щоб
з'ясувати причину його невиходу на роботу та одержати від нього письмові
пояснення з цього приводу, однак позивача дома не було. Наказом від 11 липня
2004 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за прогул з додержанням вимог закону
і підстав для поновлення його на роботі - немає.

Заслухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4
частини 1 ст.40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений
строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку
прогулу (в тому числі відсутності працівника на роботі більше трьох годин
протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що з
листопада 1998 року ОСОБА_1 працював кочегаром, а з квітня 1999 року сторожем у
ТОВ “КБО”. З 10 червня 2004 року по 4 липня 2004 року ОСОБА_1 знаходився в
черговій відпустці. По закінченні відпустки, 5 липня 2004 року позивач не
приступив до роботи без поважних причин, в зв'язку з чим наказом від 11 липня
2004 року він був звільнений з роботи по пункту 4 ст.40 КЗпП - за прогул
(а.с.6).

Ці обставини підтверджені
в суді наказом про надання чергової відпустки позивачу, з якого відомо, що
ОСОБА_1 мав приступити до роботи після закінчення відпустки 5 липня 2004 року
(а.с.45), поясненнями представників відповідача та третьої особи ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, докладними ОСОБА_2 та табелем врахування робочого часу про те, що
після закінчення відпустки позивач не приступив до роботи (а.с.32-36).

Суд вважає, що звільнення
позивача по ініціативі адміністрації проведено з додержанням діючого
законодавства, так як одержати від нього письмові пояснення з приводу прогулу
виявилось неможливим в зв'язку з тим, що він не знаходився дома.

Розірвати трудовий договір
з позивачем відповідач мав право без попередньої згоди на це профспілкового
органу, як того вимагає ст.43 КЗпП України, так як ОСОБА_1 не був членом профспілкової
організації, що позивач підтвердив в судовому засіданні.

Згідно з частиною третьою
статті 40 КЗпП України, - не допускається звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової
непрацездатності, але в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт
хвороби позивача в липні 2004 року.

Так, позивач та його матір
свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні посилалися на те, що в зв'язку з хворобою
позивача, для надання йому медичної допомоги викликалася дільничний терапевт
ОСОБА_4.

Допитана як свідок
лікар-терапевт ОСОБА_4. показала, що навесні або восени, рік вона не пам'ятала,
її викликали на дім до позивача. ОСОБА_1 скаржився на те, що  у нього болів живіт. За станом свого здоров'я
позивач не мав потреби в госпіталізації його, або звільненні від роботи. Крім
того, мати позивача пояснила їй, що він не працює.

Із виписки з історії
хвороби позивача (а.с.41) відомо, що він лікувався в Дорожній лікарні станції
Ясинувата в лютому 2007 року. Останні 10 років за медичною допомогою не
звертався, погіршення стану здоров'я сталося в останні 6 місяців, не лікувався.

Таким чином, позивач не
надав суду будь-яких доказів того, що він скоїв прогул в зв'язку з хворобою на
початку липня 2004 року.

Крім цього, як відомо з пояснень
представника відповідача ОСОБА_5, в липні та серпні 2004 року ОСОБА_1
направлялися листи з проханням з'явитися в ТОВ “КБО” для отримання трудової
книжки в зв'язку із звільненням. Позивач ці листи одержав (а.с.28-31), але за
трудовою книжкою з'явився тільки в вересні 2004 року. Позивач ці обставини
також підтвердив. Таким чином, суд вважає, що позивач після його звільнення за
прогул не мав наміру оскаржувати звільнення, а також не мав наміру продовжувати
роботу в ТОВ “КБО”, так як після закінчення чергової відпустки фактично більше
не приступив до роботи і не мав наміру виходити на роботу.

В жовтні 2006 року позивач
уже звертався до суду з позовом про поновлення на роботі, але двічі без
поважних причин не з'явився в судові засідання, в зв'язку з чим ухвалою
Ясинуватського міськрайонного суду від 21 листопада 2006 року позов ОСОБА_1
було залишено без розгляду (а.с.18-20).

З урахуванням викладеного,
суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про поновлення його на
роботі.

Керуючись ст. ст.40, 231,
232 КЗпП України, ст.ст.57-59, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові про
поновлення на роботі відмовити.

Рішення  може бути
оскаржено до  Апеляційного
суду  Донецької області через
Ясинуватський  міськрайонний суд.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення  може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів  з дня проголошення рішення суду без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя