Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М               У К Р А Ї Н И

№ 2- 11 /2008 від 4.01.2008 р.

27 лютого 2008 року                                 Шумський
районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді                         Олійник Т.М.

при секретарі
Щепановській І.Б.

з участю
позивача                                     ОСОБА_1.

відповідача
ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Шумськ цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
моральної/ немайнової/ шкоди.

В С Т А Н О В И В :

Позивач
ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом , в якому просить стягнути із відповідача
ОСОБА_2. моральну /немайнову/ шкоду в сумі 1 700 гривень.

В  судовому засіданні позивач  ОСОБА_1. повністю підтримав позовні
вимоги  і просить стягнути із
відповідача  ОСОБА_2. моральну/немайнову
/ шкоду в сумі  1700 гривень. При
цьому  позивач  пояснив, що 13 квітня 2007 року на
вулиці  с. Бриків Шумського району
відповідачем ОСОБА_2., який співпроживав із його колишньою дружиною ОСОБА_3. та
сином ОСОБА_4,  було створено йому
перешкоди в зустрічі із неповнолітнім сином
ОСОБА_4  та під час того, як він
посадив дитину в автомобіль з наміром забрати його в місце свого проживання на
вихідні дні , останнім вмисно було нанесено удар рукою в    дверне скло, яке розбилось і посипалось на
дитину та його дружину ОСОБА_5. Внаслідок незаконних дій відповідача , йому
було нанесено матеріальну шкоду в сумі 178 гривень та моральну / немайнову/
шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях з приводу пошкодження його майна .
Протягом трьох місяців він змушений був користуватися автомобілем без дверного
скла, що створювало для нього великий дискомфорт, незручності , він не міг  нормально користуватися  автомобілем, оскільки відчував протяги .

Відповідач  ОСОБА_2. позовних
вимог  не визнав і пояснив, що дійсно 13
квітня 2007 року на вулиці с . Бриків
він створив перешкоди позивачу в зустрічі з  його неповнолітнім сином ОСОБА_4 та в тому,
щоб останній міг забрати дитину на вихідні до себе додому . Це  було пов'язано з тим, що його співжителька ОСОБА_3.
заборонила дитині в той день їхати з батьком, про що сказала ОСОБА_4 по
телефону , а також його  розізлила  поведінка
позивача, який  зайшов в його
будинок і  допоміг дитині винести  свої
речі . Через це він і розбив дверне скло та забрав дитину із автомобіля
,   і не відпустив його з позивачем.
Вважає, що позивач не мав підстав
переносити душевні страждання
з  приводу  пошкодження ним його  автомобіля, оскільки він мав можливість скло
придбати і поставити зразу ж після того , як він його розбив, хоча при
цьому  пояснив, що  він не мав наміру допомогти позивачу в
придбанні скла. Просить в позові відмовити.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, покази
свідків,  оцінивши докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

У
відповідності до ст. 23,1167 ЦК України та п. 9 постанови ПВСУ „ Про судову
практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/ шкоди  „ №4 від 31.03.1995 року із змінами - особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
права. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях , яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями,
відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності вини. Розмір відшкодування
моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань
/фізичних, душевних, психічних/, яких зазнав позивач, характеру немайнових
витрат та з врахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідач ОСОБА_2. та колишня дружина позивача ОСОБА_1.- ОСОБА_3.
спільно  проживали в господарстві
відповідача в с. Бриків Шумського району
разом із неповнолітнім сином позивача та ОСОБА_3. - ОСОБА_4 , 1999 року
народження , з листопада 2006 року по травень 2007 року, про що ствердили в
судовому  засідання сторони та свідок
ОСОБА_3. .

Рішенням опікунської Ради Шумського райдержадміністрації від 27.05.2005
року було  надано дозвіл позивачу
ОСОБА_1. зустрічатися із сином ОСОБА_4 у сприятливий для дитини час і
попереджено матір дитини ОСОБА_3. про правові наслідки щодо невиконання даного
рішення.

Вказане було стверджено показами свідка ОСОБА_6., яка, крім того , показала,
що з 2005 року по листопад 2006 року між позивачем та  його колишньою дружиною ОСОБА_3. не
виникало  будь- яких спірних питань з
приводу прийняття участі в вихованні неповнолітньої дитини. Однак, в
листопаді  2006 року, коли гр. ОСОБА_3.
стала співпроживати із відповідачем ОСОБА_2. в с. Бриків,  було усне звернення позивача ОСОБА_1. з
приводу невиконання гр. ОСОБА_3. рішення про надання зустрічей позивачу із
сином. Після проведеної розмови із ОСОБА_3., остання перестала створювати будь-
які перешкоди позивачу у зустрічах із сином і з того часу звернень з цього
приводу не поступало.

Свідок ОСОБА_3. в судовому засіданні показала, що , маючи намір створити
сім'ю із відповідачем, вона послухалася його і
в листопаді 2006 року стала перешкоджати в зустрічах сина ОСОБА_4 із
позивачем, як батьком, хоча до того часу позивач регулярно, кожної п'ятниці-
суботи приїжджав і забирав сина  на
вихідні до себе додому, проти чого вона
не заперечувала  . Те, що вона
стала перешкоджати в зустрічах позивача із сином пов'язано із тим, що
відповідач не бажав цих зустрічей, примушував дитину називати його батьком, а
коли дитина відмовилася, посилаючись , що в неї є свій рідний батько, це його
дуже злило. Він вів  себе агресивно по
відношенню до неї і дитини, бив її в присутності дитини, ображав, через що син
просив її залишити  відповідача і
переїхати проживати в своє попереднє місце. 13 квітня 2007 року вона мала
телефонну розмову із сином , який повідомив її , що їде із батьком, проти чого
вона не заперечувала і навіть не підозрювала, що відповідач вчинить позивачу
перешкоди в зустрічі сина із ним . Повернувшись додому, її повідомив відповідач
ОСОБА_2., що він не дозволив позивачу забрати сина, побив його і розбив дверне
скло в автомобілі. При цьому наказав їй говорити, якщо її викличуть в міліцію,
що це вона заборонила сину їхати з позивачем. Оскільки вона боялась
відповідача, що останній буде її бити, то й сказала працівникам міліції, що це
вона заборонила дитині їхати з батьком, хоча насправді, якби вона дитині
заборонила, то він би про це сказав позивачу і не сів би в автомобіль, щоб
їхати до нього.

Згідно пояснень, даних  16 квітня
2007 року гр. ОСОБА_3. ДІМ Шумського РВ УМВСУ в Тернопільській області л-нту
Валецькому А.Б. ,остання посилалася на те, що 13 квітня 2007 року вона по
телефону в розмові і з відповідачем ОСОБА_2. заборонила йому віддавати сина
ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1.

Суд
вважає, що розбіжності в показах свідка ОСОБА_3., даних в судовому засіданні та
в  її поясненнях в Шумському РВ УМВСУ , в
частині того, що остання попередньо давала пояснення про те, що забороняла
позивачу 13.04.2007 року в тому, щоб  він
забирав на вихідні дні дитину до себе додому
,  про що повідомила
відповідача  ОСОБА_2. по телефону ,
а  в судовому засіданні  спростовувала їх, пояснивши , що саме з
відповідачем розмови не вела , а лише з дитиною, якому дала дозвіл їхати до
позивача на вихідні , не впливають на
правомірність дій відповідача, оскільки
його дії, пов'язанні з нанесенням пошкоджень автомобілю позивача, є
неправомірними і  такими , що були
вчиненні вмисно , а втручатися   у
відносини  батьків неповнолітньої дитини
він  не мав будь - яких законних підстав,
як і не мав права перешкоджати позивачу у зустрічах із дитиною та ще й такими
чином, як він це зробив .

Факт
нанесення удару рукою в дверне скло автомобіля позивача ОСОБА_1. на вулиці с.
Бриків Шумського району 13 квітня 2007 року в той час, як в автомобілі
знаходився неповнолітній син позивача, ствердила свідок ОСОБА_5., показавши ,
що внаслідок дій відповідача було розбито дверне скло на дрібні осколки.

Проти цього не заперечував  і сам
відповідач ОСОБА_2., тому  і добровільно
відшкодував позивачу нанесену матеріальну шкоду в сумі 178 грн., які останній
поніс на придбання та встановлення дверного стікла.

Суд
вважає, що своїми  діями відповідач  ОСОБА_2.
наніс позивачу  ОСОБА_1.  моральну/немайнову /шкоду/, оскільки
позивач  дійсно переніс  душевні страждання з приводу пошкодження
його  автомобіля  відповідачем , який вмисно , в присутності
його дружини , неповнолітньої дитини , наніс удар рукою в дверне скло, яке
розбилось на дрібні осколки. Суд вважає, що в тій обстановці , яка склалася ,
душевні страждання наступили зразу ж ,
позивач  дійсно переживав ,
нервувався  через пошкодження
автомобіля  , в ході подальшого часу
він  пошкодженим  автомобілем
не міг належним   користуватися ,
відчував дискомфорт, незручності  ,
відчував протяги , що теж позначалося на його душевному стані .

Разом із тим , суд рахує за доцільне при визначенні розміру нанесеної
моральної шкоди, врахувати те, що відповідач
ОСОБА_2. добровільно відшкодував нанесену матеріальну шкоду   позивачу , яку останній прийняв, що свідчить
його розписка та ухвала суду про закриття справи провадженням в частині
відшкодування матеріальної шкоди за відмовою позивача від позову від  27 лютого 2008 року, суму нанесеної
матеріальної шкоди, яка  не є
значною  .

Тому ,
враховуючи вимоги розумності і справедливості , суд вважає, що розмір
моральної/ немайнової/ шкоди, нанесеної відповідачем ОСОБА_2. позивачу  ОСОБА_1. слід визначити в сумі 1 000 гривень,
відмовивши в решті позовних вимог .

На
підставі наведеного,  керуючись  п. 3 ч. 2
ст.   23,  1167 ЦК України, ст.ст.212-214 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 моральну / немайнову / шкоду в
сумі 1 000  /  однієї тисячі
/ гривень.

В
решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в доход держави державне мито в сумі 17  гривень.

Стягнути
із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1  7 грн. 50
коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його
оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження подається апеляційному  суду Тернопільської області  через Шумський районний суд   протягом 10 днів з дня  проголошення рішення , а  апеляційна скарга протягом 20 днів з  дня подачі заяви про апеляційне оскарження
,  або апеляційна скарга без
попереднього  подання заяви про
апеляційне оскарження в строк визначений для її подання.

Суддя