Машівський районний суд  Полтавської
Справа №
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
18 серпня 2008 року. Машівський
районний суд Полтавської області  в
головуючого-судді                                                       Кравець
при секретарях                                                            Кульчицькій
І.М., Сизоненко Н.М.
з участю: позивача                                                      ОСОБА_1
представника позивача                                ОСОБА_2
відповідача                                                  ОСОБА_3
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в смт.Машівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільної сумісної
В листопаді 2007 року позивач
звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 7.07.1997
року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого мають двох
неповнолітніх дітей. Спільне життя у них не склалося, а тому 2.11.2004 року
шлюб було розірвано. За час спільного проживання ними було придбано житловий
будинок, розташований АДРЕСА_1, та недобудована господарська споруда. Вказане
майно позивач просить розподілити з урахуванням того, що на її утриманні
залишилося двоє дітей віком 10 років, відповідач не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, на протязі останніх чотирьох років, в даному житловому
будинку не проживав, не приймав матеріальної участі у підтримані житлового
будинку в нормальному стані, не оплачував за опалення. В зв'язку з наведеним
позивач просить визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового
будинку, виділивши їй залу, спальню, кухню житлового будинку, &frac12; частину сараю та  стягнути з
відповідача судові витрати.
судовому засіданні, позивач та її представник позов підтримали з підстав
викладених у позовній заяві, відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначивши, що
майно повинне бути поділено порівну, просить застосувати до вимог позивача
строк позовної давності.
Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.
Судом
установлено, не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 07.06.1997р. по 30 серпня 2004 року ( а.с. 66, 25, 71
). Від шлюбу мають двох дочок, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 16 ).
Рішенням Машівського районного суду від 25.12.2003р. з відповідача на користь
позивачки стягнуті аліменти на утримання дочок в розмірі 1/3 частки всіх видів
його заробітку ( а.с. 60 ). З 23.02.2007р. відповідач перебуває у повторному
шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с. 28, 75).

Сторони
не заперечують, що під час перебування у шлюбі придбали житловий будинок АДРЕСА_1,
разом з погребом та колодязем, що стверджується копією договору купівлі-продажу
від 17.10.2001р. та копією технічного паспорту від 15.01.1998р.  ( а.с. 12, 9-11 ), після чого спільно  побудували сарай, гараж, а позивачка після
розірвання шлюбу побудувала літню баню, вОСОБА_4 і туалет в будинку. З довідки
Кустолово-Суходільської сільської ради від 01.11.2007р. вбачається, що земельна
ділянка в розмірі 0, 28 га передана для обслуговування  спірного будинку не приватизована ( а.с. 17
).

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив той факт, що дійсно в 2001 році
продав житловий будинок сім'ї ОСОБА_1. Про те, які були здійснені добудови
подружжям в послідуючому йому не відомо.

На
підтвердження своїх вимог, позивачем надані копії квитанцій про сплату
комунальних послуг та проведення ремонту після розірвання шлюбу ( а.с. 13,
50-53 ). Але суд, не приймає їх як доказ позовних вимог, і вважає, що вони
правового значення по даній справі не мають, оскільки за змістом ч.2 ст. 317 та
ч.4 ст. 319 ЦК України - власність зобов'язує і на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна

Крім
цього, позивачем надано довідку Машівської ЦРЛ про те, що ОСОБА_4, 1997 року
народження перебуває на диспансерному обліку у дитячій консультації з
діагнозом: ВСД за кардіальним типом. Підщелепний лімфаденіт ( а.с. 73 ). Згідно
акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_1, вбачається, що дітям
створені належні умови для проживання та навчання (а.с. 74 ).

Згідно
ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України - розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким
чином, вимога відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної
давності є безпідставною.

Відповідно до п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України N 7 від 4 жовтня 1991 р. «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» - поділ
може мати місце, якщо є технічна можливість виділити відокремлену частину
будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України - неподільною є
річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

З
урахуванням наведеного, оскільки жодна зі сторін не надала доказів можливості
реального поділу житлового будинку, а тому суд вважає за необхідне залишити
будинок у спільній частковій власності без його реального поділу.

За змістом ст. 71 Сімейного кодексу України - майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі, з урахуванням
їх інтересів, інтересів дітей та інших обставин. Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження судом одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (
житловий будинок ) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення
другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Таким чином, присудження судом одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на
неподільну річ (квартиру, автомобіль, земельну ділянку) допускається за його
згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової
суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - за відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може мати місце на таких підставах,
передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з
таким позовом (ст. 11 ЦПК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального
поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З наданої позивачем довідки про доходи вбачається, що вона за період з
січня по грудень 2007 року отримала заробітну в розмірі 9 538, 95 грн. ( а.с.
72 ), що в середньому складає 794, 91 грн. на місяць. З довідки про доходи
відповідача вбачається, що за аналогічний період він отримав 10 929, 75 грн. та
сплатив аліменти на дітей в розмірі 4 233, 60 грн. ( а.с. 76, 77 ), і таким
чином, середня заробітна плата та розмір аліментів за місяць складають
відповідно 910, 81 грн., та 352, 8 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України - у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 70 СК України - суд може
відступити від засади рівності часток подружжя, зокрема якщо один із них не
дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, а також рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за
умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення
їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до
висновку, що позивач не довела того факту, що відповідач не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї, та того факту, що розмір аліментів, які вона
одержує на дітей не достатньо для їх фізичного, духовного розвитку, чим не
виконала вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи
заперечень. Крім цього, надана нею довідка ЦРЛ про перебування дочки на обліку
в лікарні не підтверджує того факту, що вона постійно лікується і їй,
позивачці, недостатньо сплачуваних відповідачем аліментів.

Відповідно до п. 2.3. «Інструкції щодо проведення поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом
Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від
18.06.2007р. № 55 - не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу
яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти
нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може
розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Таким чином, оскільки сторони не надали доказів
узаконення добудови сараю, гаража та перепланування ванни та туалету в будинку,
а тому суд приймає за основу планування приміщень відповідно до технічного
паспорту та договору купівлі-продажу.

Згідно звіту про оцінку майна - вартість спірної садиби
станом на 13.03.2008р. складає 26 100 грн. ( а.с. 101-142 ).

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки, жодна зі сторін,
попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а
неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх
часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності
одного з подружжя на його частку в такому майні, питання про припинення права
власності одного з них сторони не ставили, а тому з урахуванням усіх обставин
справи, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального
поділу в розмірі &frac12; частки
кожному і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки позов задоволено частково, а тому відповідно до
ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню
недоплачений судовий збір в розмірі 20, 5 грн., з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 130, 5 грн., з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

Крім цього, позивачем надана квитанція ( а.с. 19 ) про
оплату правової допомоги в розмірі 250 грн. Але відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК
України - правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і
за законом має право на надання правової допомоги. Позивач не надала доказів,
які б свідчили проте, що ОСОБА_7, якій позивач сплатила вказані кошти є
фахівцем у галузі права і вона за законом має право на надання такої допомоги.

Також позивачем долучено договір про надання юридичних
послуг з юридичною фірмою ТОВ «Феміда» ( а.с. 31-33 ) з якого вбачається, що
вартість послуг складає 1000 грн., а також просила стягнути з відповідача
відповідну частку коштів за оплату оцінки вартості майна. Але оскільки позивач
не надала документів, що підтверджують сплату цих витрат, а тому вони розподілу
між сторонами та стягненню відповідної частки з відповідача не підлягають.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 68, 70, 71 Сімейного кодексу України,
ст. ст. 183, 365, 372 Цивільного кодексу України, п.п.
6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 4 жовтня 1991 р. «Про
практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян
на жилий будинок», п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», п. 2.3. «Інструкції щодо проведення поділу, виділу
та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом
Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від
18.06.2007р. № 55, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільної сумісної власності подружжя
- задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на
житловий будинок ( А-1 ), погріб ( А-2 ), колодязь (№ 1), які розташовані
АДРЕСА_1 з визначенням ідеальної частки кожного в розмірі &frac12;.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 20, 5 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 130, 5 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачені нею  витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК
України.

Суддя: ( підпис)

Копія вірна:

Суддя Машівського районного суду                                                                            Кравець
С.В.