У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 березня 2008 року                                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                                  Косенка
В.Й.,                                 Григор'євої
Л.І.,

Данчука В.Г.,                                  Барсукової В.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до прокуратури Луганської області, управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м. Луганська про відшкодування матеріальної шкоди, за
касаційною скаргою заступника прокурора Луганської області на рішення
Ленінського районного суду м. Луганська від 23 березня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 4 вересня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2004 року позивач звернувся в суд із позовом до
прокуратури Луганської області, посилаючись на те, що з 16 лютого 1996 року
йому була призначена пенсія в сумі 291 грн. 65 коп. відповідно до п. “б” ст.
50-1 Закону України “Про прокуратуру” (у редакції від 26 листопада 1993 року) №
3662-12 та визначений стаж роботи в прокуратурі 32 роки 1 місяць, а слідчій
стаж - 19 років        3 місяці. Однак
при розрахунку стажу йому не зараховано термін строкової військової служби та
відповідна частина терміну навчання в юридичному інституті, не зважаючи на
наявність необхідних документів, які це підтверджують. 14 липня 1998 року
відділом кадрів прокуратури Луганської області була надана нова довідка про
стаж слідчої роботи, який склав 22 роки 4 місяці, що призвело до переоформлення
пенсії з п. “б” на п. “а” ст. 50-1 Закону України “Про прокуратуру” і
збільшення її розміру до 458 гривень 69 копійок. Таким чином, у період з лютого
1996 року до червення 1998 року він не отримав пенсію в розмірі 4698 грн. 54
коп., яку відповідач добровільно сплатити відмовляється. Крім того, ОСОБА_1
просить стягнути з відповідача 11262 грн. 27 коп. як компенсацію інфляції, яка
мала місце за цей період, та 20 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 23
березня 2007 року позов частково задоволено. Постановлено стягнути з
прокуратури Луганської області на користь ОСОБА_1 неотриману пенсію в сумі 4
698 грн. 54 коп., компенсацію згідно з рівнем інфляції 1 169 грн. 94 коп. У
решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 4
вересня 2007 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано. У
задоволенні позову     ОСОБА_1 у частині
стягнення з прокуратури Луганської області компенсації за несвоєчасне отримання
відшкодування шкоди в сумі 1 169 грн. 94 коп. відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,
заступник прокурора Луганської області подав до Верховного Суду України
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані
судові рішення скасувати й ухвалити у справі нове рішення, яким у позові
ОСОБА_1  відмовити.

Касаційна скарга заступника прокурора Луганської області
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судових рішень може бути лише неправильне застосування судами норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 101 Закону України “Про пенсійне
забезпечення” підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і
відшкодовують її.

Прокуратура Луганської області, не заперечує, що
допустила помилку при обчисленні стажу роботи ОСОБА_1  на слідчій роботі та неправильно призначила
йому пенсію за п. “б” ст. 50-1 Закону України “Про прокуратуру”, замість
застосування п. “а” цього ж Закону.

Тому суди правильно дійшли висновку про те, що неотримана
позивачем пенсія в сумі 4 698 грн. 54 коп. за період з лютого 1996 року до
липня 1998 року є збитками, спричиненими прокуратурою, які і повинні бути
останньою відшкодовані.

Судом першої інстанції вірно зроблено висновок про
поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності, із чим погодився
й апеляційний суд.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення
апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без
змін.

Згідно з вимогами
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України передбачено
випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судами норм матеріального або процесуального права, а
отже, відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія
суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Луганської області
відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Луганської області від 4 вересня
2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В. Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

В.Г. Данчук

Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова