У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

5 березня 2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2002 року ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально-Міському районі м. Горлівки про відшкодування моральної
шкоди.

Зазначав, що працював на підземних
роботах на вугільних підприємствах з 1996 року по 2002 рік.

Під час роботи ним було отримано
професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 16 серпня 2002
року йому вперше було встановлено 30% втрати професійної працездатності з
визначенням інвалідності третьої групи.

Посилаючись на те, що втратою
професійної працездатності йому завдано моральну шкоду, просив на її
відшкодування стягнути з відповідача                       50 000 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від                   21 лютого 2007 року, залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2007 року, в
задоволенні позовних вимог Соломатіна В.М. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове
про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд виходив з того,
що позивач не має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки Законом
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” зупинено дію Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей.

З такими висновками суду першої
інстанції погодився і апеляційний суд.

Проте погодитися з такими
висновками судів не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підземних роботах на вугільних підприємствах з 1996 року по
2002 рік.

Під час роботи ним було отримано професійне
захворювання.

Висновком МСЕК від 16 серпня 2002
року йому вперше було встановлено 30% втрати професійної працездатності з
визначенням інвалідності третьої групи.

Положення ст. ст. 21, 28, 34 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” в редакції, що діяла до прийняття Закону України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік” та Закону України “Про Державний бюджет України на
2007 рік”, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за
моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34,
35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” право на отримання потерпілим страхових виплат у разі
настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду,
виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності
вперше висновком МСЕК.

Встановлено, що 30% втрати
професійної працездатності було встановлено ОСОБА_1 вперше висновком МСЕК від 16 серпня 2002 року, а його визнано інвалідом
третьої групи.

Таким чином, право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності Законом України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”.

Згідно ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5
ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність
особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

З урахуванням наведеного суд
безпідставно застосував до спірних правовідносин зворотну дію в часі норм
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив
доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти,
що спростовують такі доводи і залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 21 лютого
2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2007 року
скасувати, а
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін