Справа № 2-197/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
травня 2008 року                                                                           м.
Запоріжжя

Орджонікідзевський
районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді                                                                             Гончар
М.С.

при секретарі                                                                                     Соловйовій
А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в
своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, 1991 р.н., до ОСОБА_3
про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2007 року ОСОБА_1. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3., в якому
зазначала наступне. 08.07.2001 року о 01 годині 20 хвилин ОСОБА_3., керуючи
автомобілем «Ніссан-Премєра», н/зНОМЕР_1, рухаючись по вул. Набережна у м.
Запоріжжі зі швидкістю 82,7 км/год, не вживши заходів щодо зниження швидкості,
допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4. В результаті дорожньо-транспортної
пригоди (надалі - ДТП) велосипедисту ОСОБА_4. були нанесені тілесні ушкодження,
що спричинили смерть. ОСОБА_3. пред'явлено обвинувачення у скоєні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_3. свою вину у скоєні
вищезазначеного злочину визнав. Постановою Орджонікідзевського районного суду
м. Запоріжжя від 21.02.2005 року по справі № 1п-8/05 ОСОБА_3. звільнено від
кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії. Злочином ОСОБА_3.
позивачу, як його дружині, та неповнолітній дитині - сину загиблого ОСОБА_2.,
1991 р.н., завдано майнову та моральну шкоду. Витрати на поховання та
спорудження пам'ятника для загиблого склали 3 419,0 грн., витрати на правову
допомогу склали 2000 грн., вартість велосипеда, на якому рухався загиблий
ОСОБА_4, що не підлягає ремонту, 420 грн. Крім того, позивач вважає, що
ОСОБА_3. повинний сплатити їй гроші на утримання дитини ОСОБА_2, 1991
р.н., у сумі 96 682,25 грн. (розрахунок: середній заробіток ОСОБА_4. 957,25
грн. * 101 місяць (з дня смерті ОСОБА_4. і до досягнення дитиною повноліття).
Крім майнової шкоди позивачу також завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50
000 грн. Зазначена шкода позивача полягає у душевних переживаннях, пов'язаних зі
смертю чоловіка внаслідок неправомірних дій відповідача. В зв'язку із чим,
просила стягнути  з відповідача ОСОБА_3.
на її користь, як позивача, майнову шкоду у розмірі 102 521,25 грн. та моральну
шкоду у розмірі 50 000 грн.

У судовому засіданні 30.11.2007 року позивач ОСОБА_1. подала уточнений
позов, яким звернулась від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини
(сина загиблого), збільшила свої позовні вимоги в частині розміру майнової
шкоди з 102 521,25 грн. до 103 521,25 грн. за рахунок 1000 грн. - витрат на
правову допомогу по даній цивільній справі.

Позивач ОСОБА_1. в судовому засіданні 26.05.2008 року зазначила, що згодна
розглядати справу без свого представника за усною заявою ОСОБА_5., підтримала
викладене у своїй уточненій позовній заяві, просила стягнути з ОСОБА_3. на її
користь, як позивача,  завдану ним
майнову шкоду у розмірі 103 521,25 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Додаткових пояснень позивач не мала. На запит суду відповіла, що на досудовому
слідстві та в суді по кримінальній справі відносно ОСОБА_3. за звинуваченням
його у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України працівники ТОВ
«Юридичний центр «ІСК» (адвокат ОСОБА_6 та інш.) участі, як її представники, не
приймали.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3. та його представник за усною
заявою ОСОБА_3 уточнений позов позивача ОСОБА_1. визнали частково, а саме
визнали витрати на поховання та спорудження пам'ятника у розмірі 3419,0 грн.;
витрати на юридичну допомогу - 3000,0 грн., вартість велосипеду 420 грн., якій
не підлягає ремонту, в решті позовні вимоги не визнали. При цьому, посилались
на те, що ОСОБА_3. не є винним у смерті ОСОБА_4., який сам також порушував
правила дорожнього руху; позивачці на дитину загиблого вже здійснюється виплата
соціальної допомоги державою. Крім того, за матеріальним становищем ОСОБА_3. не
здатний відшкодувати позивачу заявлений розмір шкоди, оскільки він не має на
теперішній час постійного доходу, офіційно не працює, має неповнолітню дитину.

Заслухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали цієї справи, справи № 1п-8/2005 та кримінальної справи № 1160302
відносно ОСОБА_3. по ст. 286 ч. 2 КК України, суд приходить до переконання, що
позов підлягає частковому задоволенню в зв'язку з наступним.

Встановлено, що 08.07.2001 року о 01 годині 20 хвилин ОСОБА_3., керуючи
автомобілем «Ніссан-Премєра», н/зНОМЕР_1, рухаючись по вул. Набережна у м.
Запоріжжі зі швидкістю 82,7 км/год, не вживши заходів щодо зниження швидкості,
допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4. В результаті дорожньо-транспортної
пригоди велосипедисту ОСОБА_4. були нанесені тілесні ушкодження, що спричинили
смерть.

Відносно ОСОБА_3. було порушено кримінальну справу № 1160302 за
звинуваченням його у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
оскільки в його діях є невідповідність вимогам п.п. 12.1, 12.3, 12.4 Правил
дорожнього руху України.

Однак, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від
21.02.2005 року ОСОБА_3. звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої
ст. 286 ч. 2 КК України внаслідок застосування акту амністії (справа №
1п-8/05). Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Зазначеною постановою в кримінальній справі цивільний позов  ОСОБА_1 на суму 100 000 грн. (моральна
шкода), 68 560,95 грн. (матеріальна шкода) залишено без розгляду. Будь-яких
вимог в кримінальній справі про відшкодування понесених нею витрат на правову
допомогу позивач ОСОБА_1 не заявляла взагалі.

Встановлено, що ОСОБА_3. звільнено від кримінальної відповідальності,
передбаченої ст. 286 ч. 2 КК України внаслідок застосування акту амністії
постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2005 року саме
на підставі заяви ОСОБА_3. про застосування до нього акту амністії.

ОСОБА_3. вищезазначену постанову
суду не оскаржував, з нею погодився, тобто вину у скоєному злочині визнав.

Ч. 2 ст. 28 КПК України, ст. 15 Закону України «Про амністію» від
11.07.2003 року (на підставі якого було звільнено ОСОБА_3.) передбачено, що
амністія не позбавляє від обов'язку відшкодувати завдану злочином шкоду.

На час ДТП (08.07.2001 року), коли у ОСОБА_3. виник обов'язок
відшкодувати завдану шкоду,  діяв ЦК УРСР
1963 року, тому саме його нормами слід керуватись при вирішенні цієї справи.

Оскільки, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України
2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які
виникли після вступу його в законну силу (01.01.2004 року). Відносно
цивільних відносин, які виникли до вступу в силу ЦК України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, які виникли і продовжують
існувати після вступу його в силу.

Хоча норми ст. ст. 22, 23, 1167-1168, 1187, 1192-1193, 1200-12-2  ЦК України 2003 року (щодо правового режиму
відшкодування майнової та моральної шкоди) практично є аналогічними за змістом.

В силу ст. 450 ЦК УРСР 1963 року громадяни, діяльність яких пов'язана з
підвищеною небезпекою для оточення (власники автомобілів та інш.), зобов'язані
відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть,
що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Саме діяльністю ОСОБА_3. 08.07.2001 року під час ДТП, яка була пов'язана з
підвищеною небезпекою для оточення (керування автомобілем «Ніссан-Премєра»,
н/зНОМЕР_1 на правовій підставі) було завдано, хоча і необережно, шкоду -
тілесні ушкодження ОСОБА_4., що спричинили його смерть.

Відповідач ОСОБА_3. та його представник за усною заявою ОСОБА_3 не надали
суду належних доказів в спростування факту, що смерть  ОСОБА_4. не є наслідком тілесних ушкоджень,
отриманих в ДТП (08.07.2001 року), подія якого знаходиться в причинному зв'язку
з неправомірними діями водія ОСОБА_3.

Крім того, відповідач та його представник не довели, що шкода виникла
внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_4.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1. на час ДТП була дружиною ОСОБА_4.
(15.08.2003 року прізвище «ОСОБА_2» змінено на прізвище «ОСОБА_1» в зв'язку із
укладенням шлюбу із ОСОБА_7., свідоцтво про одруження НОМЕР_1). В зв'язку із
чим, ОСОБА_1 слідчим було визнано потерпілою та цивільним відповідачем по
кримінальній справі № 1160302 відносно ОСОБА_3. по ст. 286 ч. 2 КК України
(а.с.131, 135).

В силу ст. 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянинові діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права,
відшкодовується особою, яка заподіла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій формі
за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1. протиправними діями ОСОБА_3. відносно її
чоловіка та батька її дитини - ОСОБА_4. завдано моральну шкоду, яка полягає в
душевних переживаннях позивача, пов'язаних із цими діями, внаслідок яких
настала смерть ОСОБА_4.(свідоцтво про смерть НОМЕР_2).

В силу ч. 1 ст. 454 ЦК УРСР, якщо груба необережність самого потерпілого
сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а при вині
заподіювача шкоди - і залежно від ступеня його вини) розмір відшкодування
повинен бути зменшений.

Суд  вважає за необхідне зменшити
розмір заявленого позивачем відшкодування моральної шкоди з боку відповідача
ОСОБА_3. на користь позивача ОСОБА_1., оскільки дії потерпілого - велосипедиста
ОСОБА_4. підчас ДТП також не відповідали вимогам п. 6.3, 6.7 а, 11, 14, 19.1б
Правил дорожнього руху України (надалі - ПДД України) та знаходяться в
причинному зв'язку із подією ДТП (п. 5.1, 5.2 висновків судової автотехнічної
експертизи № 2809 від 26.03.2003 року, в кримінальній справі а.с. 172-180, в
цивільній справі а.с.54).

Крім того,   в силу п. 5.4.
зазначених вище висновків експертизи водій ОСОБА_3. не мав технічної можливості
попередити зіткнення ні шляхом технічної можливості, ні шляхом маневру «зміна
полоси руху».

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, заподіяної громадянином,
залежно від його майнового стану (ч. 2 ст. 454 ЦК
УРСР).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3. на теперішній час офіційно не працює,
що підтверджується відсутністю відповідних записів в його трудовій книжці (а.с.
52); має неповнолітню дитину ОСОБА_3, 08.08.2001 р.н. (свідоцтво про народження
НОМЕР_3, а.с.49).

Крім того, про завдання позивачеві ОСОБА_1. невеликої моральної шкоди
свідчить той факт, що вона після смерті чоловіка ОСОБА_4. (08.07.2001 року)
одружилась знов практично через рік - 15.08.2003 року з новим чоловіком -
ОСОБА_7. (свідоцтво про одруження а.с. 22).

При вищевикладених обставинах, суд вважає обґрунтованими і доказаними
позовні вимоги позивача ОСОБА_1. щодо стягнення моральної шкоди з відповідача
ОСОБА_3. в розмірі 7 000 грн.

В силу ст. 459 ЦК УРСР у разі смерті потерпілого витрати на поховання
відшкодовуються особі, яка понесла ці витрати, громадянином, відповідальним за
шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого.

Встановлено, що позивачем ОСОБА_1 понесені витрати на поховання та
спорудження пам'ятника у розмірі 3419,0 грн. (розхідна накладна від 09.07.2001
року № А-00001562 на суму 201,0 грн. (а.с.10) + рахунок - замова № 000409 від
09.07.2001 року на покупку-оформлення предметів і послуг похоронного призначення
на суму 1003,0 грн. (а.с.13) + вартість гранітного пам'ятника (а.с.14).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3. та його представник за усною
заявою ОСОБА_3 визнали позовні вимоги
ОСОБА_1. в частині витрат на поховання та спорудження пам'ятника у розмірі
3419,0 грн.

Також позивачеві ОСОБА_1. завдано майнову шкоду, яка полягає в пошкодженні
в ДТП велосипеду, на якому рухався загиблий ОСОБА_4, що не підлягає ремонту,
вартість якого складає 420 грн. (довідка магазина, а.с. 15).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3. та його представник за усною
заявою ОСОБА_3 визнали позовні вимоги
ОСОБА_1. в частині майнової шкоди щодо вартості велосипеду в сумі 420
грн.

Також встановлено,
що загиблий ОСОБА_4 на день смерті проживав однією сім'єю із ОСОБА_1 та
неповнолітньою дитиною ОСОБА_2. Дитина перебувала на його утриманні.

В силу ст. 456-457 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого ОСОБА_4. право на
відшкодування шкоди має його неповнолітня дитина - ОСОБА_2.,
ІНФОРМАЦІЯ_1(свідоцтво про народження НОМЕР_4, а.с. 11), як учень,  до вісімнадцятирічного віку.

В цій справі інтереси дитини представляє його мати - позивач ОСОБА_1. як
законний представник.

Відшкодування
шкоди   у   зв'язку
з  смертю потерпілого складається   зі   щомісячних   платежів.

Загиблий ОСОБА_4 на день смерті працював у ВАТ ЗМК «Запоріжсталь» та мав
заробіток з січня по липень 2001 року 6700,74 грн. (довідка з місця роботи,
а.с.12). Звідси розмір його середнього заробітку складав 957,25 грн.
(розрахунок: 6700 грн. /7 місяців).

Особи,   які
знаходились на утриманні померлого і мають право на  відшкодування
у  зв'язку  з
його  смертю,  відшкодування визначається у розмірі  середньомісячного  заробітку
померлого  за відрахуванням
частки, що припадала на нього самого і працездатних осіб, які знаходились на
його утриманні, але не  мають  права
на  відшкодування  шкоди.

Звідси, розмір частки
середньомісячного заробітку ОСОБА_4., який підлягає стягненню на користь
неповнолітньої дитини ОСОБА_2 щомісяця складає 319,08 грн. (розрахунок: середньомісячний заробіток 957,25 грн. - 638,16
грн. (розрахунок: 319,08 грн. - частка в середньому заробітку ОСОБА_4. на 1
особу (розрахунок: 957,25 грн. /3 особи, оскільки сім'я складалась із 3-х
осіб)* 2 особи (сам ОСОБА_4 та його працездатна дружина ОСОБА_1)) * 2 особи).

Встановлено, що ОСОБА_1. отримує на неповнолітню дитину ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію в зв'язку із втратою годувальника (лист управління
Пенсійного фонду України в Хортиць кому районі м. Запоріжжя № 4017/09 від
05.11.2007 року (а.с. 32, 34-35).

Однак, особам, що втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному
обсязі без врахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника або
інших доходів.

При цьому, сума на   відшкодування   шкоди,
завданої смертю годувальника, має присуджуватись
з дня його смерті. Однак, при поданні заяви про
відшкодування  шкоди  після
закінчення трьох  років  із
дня  смерті годувальника
присудження виплат

провадиться  з
дня звернення з такими вимогами.

Встановлено, що з дня смерті годувальника ОСОБА_4. (08.07.2001 року)
пройшло понад три роки. Позивач ОСОБА_1 раніше (18.02.2003 року) заявляла
вимоги до ОСОБА_3. щодо відшкодування шкоди на повнолітню дитину в зв'язку із
втратою годувальника на суму 62787, 25 грн. у кримінальній справі № 1160302
відносно ОСОБА_3. по ст. 286 ч. 2 КК України, але її позов постановою
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2005 року було
залишено без розгляду. Залишення позову без розгляду не перериває перебігу
строків позовної давності.

Позивач звернулась до суду із позовом в порядку цивільного судочинства
17.07.2007 року.

Звідси, з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. слід стягнути кошти  на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2
щомісяця у сумі 319,08 грн. починаючи з дня подачі позову 17.07.2007 року до
досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, тобто до 17.12.2009 року.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1. до відповідача ОСОБА_3. про стягнення
витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн. (з них: 2000 грн. по кримінальній
справі та 1000 грн. по даній цивільній справі), які позивач ОСОБА_1. помилко
відносить до майнової шкоди, то суд знаходить ці вимоги необґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Суд не може погодитись із тим, що позивач ОСОБА_1, понесла витрати на
правову допомогу ТОВ «Юридичний центр «ІСК» у сумі 2000 грн. по кримінальній
справі № 1160302 відносно ОСОБА_3. по ст. 286 ч. 2 КК України, оскільки на запит суду позивач ОСОБА_1. в судовому засіданні відповіла,
що на досудовому слідстві та в суді по зазначеній кримінальній справі
працівники ТОВ «Юридичний центр «ІСК» (адвокат ОСОБА_6 та інш.) участі, як її
представники, не приймали. Цей факт також підтверджується дослідженими судом в
судовому засіданні матеріалами
кримінальної справи № 1160302 та справи № 1п-8/2005.

Позивач ОСОБА_1. також не надала суду належних доказів в підтвердження цих
витрат.

При цьому, суд не приймає до уваги, як належний доказ, в підтвердження
зазначених вище витрат додані позивачем ОСОБА_1. лише до матеріалів цієї
цивільної справи копію її договору із
ТОВ «Юридичний центр «ІСК» № 02-13/2003 від 23.01.2002 року (а.с.16) та
копію квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ «Юридичний центр «ІСК» № 27
від 23.10.2007 року на суму 2000 грн. (а.с.40). Оскільки, в зазначених вище
копіях документів (договорі та квитанції) не зазначено саме по якій справі
(кримінальній, цивільній, її номер, назва тощо) надано юридичні послуги
ОСОБА_1. Товариством з ОВ «Юридичний центр «ІСК»; до договору не надані акти
виконаних робіт (чи надавались взагалі будь-які юридичні послуги); не додано до
договору копій рахунків, на які є посилання в п. 3.3. зазначеного вище
договору. Як пояснив раніше в судовому засіданні представник позивача за усною
заявою ОСОБА_5 такі рахунки взагалі не виставлялись ТОВ «Юридичний центр «ІСК».

Також суд не може погодитись із тим, що позивач ОСОБА_1., понесла витрати
на правову допомогу ТОВ «Юридичний центр «ІСК» у сумі 1000 грн. по даній
цивільній справі, в підтвердження чого позивач надала суду копію квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ «Юридичний центр «ІСК»
№ 30 від 02.11.2007 року на суму 1000 грн. (а.с.40).

В якості представника ОСОБА_1. по даній цивільній справі, який надавав
допомогу позивачеві,  раніше був за
усною заявою ОСОБА_5 Чи була ця допомога моральною чи юридичною і яка її
вартість незрозуміло, оскільки  ОСОБА_5
не надав суду доказів того, що він має будь-яку юридичну освіту, чи є
працівником ТОВ «Юридичний центр «ІСК» та квитанції в підтвердження вартості
його послуг.

В силу Граничних розмірів компенсації витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України № 590 від 27 квітня 2006 року, граничний розмір витрат, пов'язаних з
правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація
сплачується іншою стороною, не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи
з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Адвокат ОСОБА_6  участі у судових
засіданнях по розгляду цієї цивільної справи жодного разу не приймав.

Також не було надано позивачем суду належного доказу того, що позовну заяву
(первинну чи уточнену) по цій справі складав ТОВ «Юридичний центр «ІСК»,
адвокат ОСОБА_6, ОСОБА_5 або інша особа і скільки годин він чи вона витратили
на цю роботу.

Саму по собі квитанцію до прибуткового касового ордеру ТОВ «Юридичний центр
«ІСК» №30 від 02.11.2007 року на суму 1000 грн. оплати юридичних послуг
ОСОБА_1. суд також не може прийняти до уваги, так як в ній не зазначено, що
саме по цій цивільній справі надавались юридичні послуги, які саме і скільки
часу було витрачено на їх надання.

При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3.
на користь ОСОБА_1. витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника
у розмірі 3419,0 грн., вартість велосипеда у сумі 420 грн., моральну шкоду у
розмірі 7 000,0 грн., на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2, 1991
р.н., щомісяця 319,08 грн. починаючи з дня подачі позову 17.07.2007 року до
досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, тобто до 17.12.2009 року, в решті
позовних вимог - відмовити.

Крім того, в силу ч. 1, 3 ст. 88 ЦК
України оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при подачі позову по цій
справі,  з ОСОБА_3. в дохід держави
судовий збір у сумі 319,08 грн. (розрахунок: 8,50 грн. (за стягнення моральної
шкоди) + 1 % від 13092,0 грн. (розрахунок: допомога на утримання дитини 9253,32
грн. (29 місяців * 319,08 грн.) + 420 грн.
(вартість велосипеда) + 3419,0 грн. (вартість витрат на поховання та
спорудження пам'ятника) та витрати ти на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи у сумі 30,0 грн.

Керуючись ч. 2 ст. 28 КПК України, ст. 15 Закону України «Про амністію» від
11.07.2003 року, ст. ст. 440- 440-1, 450, 453-454, 457, 459, 465 ЦК УРСР 1963
року, ст. ст. 22, 23, 1166-1168, 1187, 1192-1193, 1200-1202, п. 4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України 2003 року, ст. 59 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік" від 28 грудня 2007 року № 107-УІ, Граничними
розмірами компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, затверджених постановою Кабінету міністрів України №
590 від 27 квітня 2006 року, ст. ст. 10, 11, 81, ч. 1 ст. 88, 209, 212,
214-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1  - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., який мешкає за адресою:АДРЕСА_1,
на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2., яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2, витрати
на поховання та спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 3419,0 грн.,
вартість велосипеда у сумі 420 грн., моральну шкоду у сумі 7000,0 грн.,
а всього 10839,0 грн. (десять тисяч вісімсот тридцять дев'ять гривень).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., який мешкає за адресою:АДРЕСА_1,
на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2., яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2, на
утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця 319,08
грн. (триста дев'ятнадцять гривень вісім копійок) починаючи з дня подачі
позову 17.07.2007 року до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, тобто до
17.12.2009 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., який мешкає за адресою:АДРЕСА_1, в дохід
держави судовий збір у сумі 139,42 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 30,0
грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення  заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або шляхом безпосередньої
подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя
М.С.
Гончар