УХВАЛА

Іменем України

4 червня 2008 року                                                                                  м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів :

Барсукової В.М.,

Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у                       м. Кіровограді про
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом посилаючись на
те, що він працював у ВАТ “Кіровоградолія” протягом 4 років і 7 місяців. 14
серпня 2005 року з ним стався нещасний випадок під час виконання трудових
обов'язків.  Актом розслідування
нещасного випадку на виробництві від 12 вересня 2005 року зазначений випадок
визнано таким, що пов'язаний з виробництвом.

Висновком МСЕК від 7 грудня 2005 року позивачу встановлено 90 % втрати
професійної працездатності та першу групу інвалідності строком до січня 2008
року.

Оскільки внаслідок нещасного випадку на виробництві йому завдано моральну
шкоду, просив стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м. Кіровограді на його користь 75 000 грн. у відшкодування за
моральну шкоду. У процесі розгляду справи ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та
просив стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Кіровограді на його користь 280 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня
2007 року позов задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у  м.
Кіровограді на користь ОСОБА_1. за моральну шкоду в сумі 150 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня 2007 року
заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2007
року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить
скасувати  рішення суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1. та скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суду виходив з того, що позивач не має право на
відшкодування за моральну шкоду, оскільки Законом України від 23 лютого 2007
року № 717-V “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” виключено
підпункт “е” п. 1 ч. 1 ст. 21, ч.3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
то на час розгляду справи судом відсутні підстави для відшкодування за моральну
шкоду.

Проте, з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можливо, оскільки вони зроблені з порушенням
норм матеріального права.

Встановлено, що позивач звернувся із
позовом у грудні 2006 року, тобто коли дія Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”  та Закону України
“Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” не поширювалася на ці
правовідносини.

Відповідно до пункту 27 статті 77
Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” дію абзацу четвертого
статті 1, підпункту “е” пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої
статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” в частині
відшкодування за моральну шкоду застрахованим і членам їх сімей зупинено на
2006 рік.

Однак, апеляційний суд не врахував,
що страховий випадок із позивачем стався у 2005 році, коли йому було
встановлено втрату працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом, і з цього
часу в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, тобто до набрання
чинності Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону
України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності”.

Таким чином суд апеляційної
інстанції прийшов до хибного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

Крім того, не можна погодитися і з
рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача за моральну
шкоду, оскільки судом не наведено аргументів, щодо розміру відшкодування
моральної шкоди враховуючи, що у 2005 році позивачу визначено 90 % втрати
професійної працездатності.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до вимог статей 21, 28
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” (в редакції 2006 року) при настанні страхового випадку
Фонд зобов'язаний у встановленому порядку відшкодувати моральну шкоду за
наявності факту заподіяння такої шкоди.

Моральна шкода, як зазначено у
пункті 3 статті 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” ( в редакції 2006 року), заподіяна умовами
виробництва, що заподіяла потерпілому втрату професійної працездатності
відшкодовується Фондом і сума страхової виплати за моральну шкоду визначається
судом, але не може бути більшою ніж двісті розмірів мінімальної заробітної
плати, встановленої на день виплати.

При визначенні розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди суд має керуватися засадами розумності, виваженості та
справедливості, а також має враховувати характер та обсяг фізичних та душевних
страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач, неможливості відновлення
професійної працездатності, важкість вимушених змін у житті позивача, характер
додаткових зусиль для організації його життя та вину відповідача в ушкодженні
здоров'я.

За таких обставин вважати
обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення вимог з
відшкодування за моральну шкоду  немає
підстав.

Оскільки порушення норм
матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції не
можуть залишатися у силі і підлягають скасуванню, а справа направленню до суду
першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня 2007 року
та  рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 22 березня 2007 року скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                       В.М.
Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко