У Х В А Л А

І м е н е м  У к р а ї н и

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Яреми А.Г.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши у  попередньому судовому засіданні в м. Києві 31
січня 2008 р. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Алуштинського
міського виконавчого комітету Алуштинскої міської ради про встановлення факту
родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права
власності на домоволодіння в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 5 лютого 2007 р.,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2, Алуштинського міського
виконавчого комітету Алуштинскої міської ради про встановлення факту родинних
відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування.

У позові зазначав, що   ОСОБА_3 є
рідною матір'ю  ОСОБА_4, який є його
батьком. Установлення факту родинних відносин необхідно для прийняття спадщини
за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3. Також просив установити факт прийняття ним
спадщини та визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на
домоволодіння, розташоване АДРЕСА_1. Позивач указував, що у 1954 році ОСОБА_3
разом  із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була
переселена на постійне місце проживання до Алушти, про що 8 вересня 1954 р. їм
був виданий переселенський квиток НОМЕР_1.
У цей же час ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали будувати будинок,
для  чого отримали позику в розмірі 12
000 крб.

У 1957 році ОСОБА_4 одружився, у зв'язку з чим до будинку добудували окремі
кімнати та обладнали його окремим входом. Будинок був остаточно добудований у
1966 році. У цей же час ОСОБА_5 став проживати з іншою жінкою - ОСОБА_6 в іншій
частині будинку. У 1985 році ОСОБА_5 помер, в його частині будинку залишилась
проживати ОСОБА_6, над якою рішенням Алуштінського міського виконавчого
комітету від 20 травня 1987 р. було встановлено опіку, опікуном призначений
відповідач ОСОБА_2, він же почав проживати в будинку разом з ОСОБА_6 на
підставі ст. 97 ЖК України. ОСОБА_6 померла у 1988 році, проте ОСОБА_2
залишився проживати у цьому   будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Оскільки заповіту вона не залишила, позивач ОСОБА_1 просив установити факт
родинних відносин з ОСОБА_3, установити факт прийняття спадщини та визнати на
підставі ст. 524 ЦК УРСР за ним право власності на спадкове майно у вигляді
домоволодіння, розташованого АДРЕСА_1. Заяву до нотаріальної контори про
прийняття спадщини від подав своєчасно, але не може отримати свідоцтва про
право власності на спадщину через те, що право власності на домоволодіння не
зареєстроване.

Рішенням Алуштинського міського суду від 18 травня 2006 р. позов
задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної республіки Крим від 5 лютого 2007 р.
рішення міського суду скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для  скасування
рішення суду  відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що, незважаючи на фактичні обставини справи, нема
правових підстав для визнання права власності на будинок, оскільки на нього
відсутні правовстановлюючи документи, право власності на нього не
зареєстровано, будинок в експлуатацію не прийнятий,

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час  розгляду
справи  в  касаційному
порядку   суд перевіряє  в
межах  касаційної  скарги
правильність застосування судом першої
або  апеляційної  інстанції
норм  матеріального  чи процесуального  права
і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом
допущено порушення або неправильне застосування норм  матеріального чи процесуального права, яке
призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 5 лютого 2007 р. відхилити, а
зазначене судове рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Лихута Л.М.

Романюк Я.М.