Справа № 2-519/08
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2008 року Комсомольський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого – судді: Дзиговського Ю.В.

при секретарі: Костенко О.О.

за участю адвоката:
ОСОБА_1
,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2
до
ОСОБА_3
,
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
, треті особи – приватний нотаріус
ОСОБА_6
, виконавчий комітет Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння та рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона в цій частині, визнання договору міни недійсним та визнання права власності на 54/100 частин домоволодіння, суд –

встановив:

ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір міни від 09.08.2005 року, укладений між
ОСОБА_3
та
ОСОБА_5
,
ОСОБА_4
, посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6
та визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння
АДРЕСА_1
, посилаючись на те, що з 1985 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_3
, від яких вони мають двох дітей –
ОСОБА_7
та
ОСОБА_8
,
ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження. Вони проживали за адресою
АДРЕСА_2
, вели спільне господарство та мали сумісний бюджет. Спірне домоволодіння, яке було предметом міни між
ОСОБА_3
та
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
, вони будували за спільні кошти під час сумісного проживання. В серпні 2005 року йому стало відомо, що
ОСОБА_3
без його відома уклала із зазначеними особами договір міни вказаного домоволодіння на квартиру
АДРЕСА_3
, що належала останнім. Цим
ОСОБА_3
порушила його майнові права.

В судовому засіданні позивач, його представник та адвокат уточнили заявлені позовні вимоги, просили визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1
від 05.08.2005 року; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона № 36 від 05.04.2005 року в частині визнання за
ОСОБА_3
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1
; визнати недійсним договір міни домоволодіння
АДРЕСА_1
на квартиру
АДРЕСА_3
від 09.08.2005 року, укладений між
ОСОБА_3
та
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
та визнати за
ОСОБА_2
право власності на 54/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1
, відповідно до варіанту № 2 додаткового висновку будівельно-технічної експертизи від 19 травня 2007 року. В судовому засіданні позивач пояснив, що з 1986 року по 2005 рік проживав у фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_3
Після народження дітей в
ІНФОРМАЦІЯ_1
році вони вирішили збудувати в с.Приозерне будинок, щоб використовувати його як дачу. Учгосп «Приозерне» виділив йому земельну ділянку в с.Комишани під будівництво будинку, яку він згодом оформив на ім’я
ОСОБА_3
Він мав значний дохід, оскільки працював заступником головного лікаря лікарні ім. О.А. Тропіних, та половину заробітної плати віддавав на будівництво. Також він самостійно купував будівельні матеріали, робив скважину, водопровід, купував труби, привіз санітарну кабіну, яку вони використали як надвірний туалет та душ, наймав працівників на будівництво та платив їм. Згодом
ОСОБА_2
дізнався, що
ОСОБА_3
оформила документи, яким будинок був прийнятий в експлуатацію, на своє ім’я та уклала без його відома угоду, якою обміняла сумісне домоволодіння на квартиру.

Відповідач
ОСОБА_3
та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно з 1986 року
ОСОБА_3
перебувала у фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_2
Вони проживали по
АДРЕСА_2
разом з батьками чоловіка. У
ІНФОРМАЦІЯ_1
році у них народилися доньки, і вони вирішили побудувати будинок в сел.Приозерне. На підставі рішення селищної ради в 1990 році їй під будівництво було виділено земельну ділянку, площею 0,9 га. Будівництвом вона займалася сама, на кошти від продажу квартири по
АДРЕСА_4
та дачі на річці Дніпро.
ОСОБА_3
купувала будівельні матеріали, наймала робітників для кладки стін. Інші роботи проводила сама з допомогою родичів. Будинок був фактично побудований в 1993 році, а прийнятий в експлуатацію в 2005 році, коли з
ОСОБА_2
вона вже не проживала. Якщо позивачем і надавалась допомога по будівництву будинку, то це не тягне ніяких правових наслідків, оскільки тільки після введення в дію Сімейного Кодексу України сумісно нажите майно між чоловіком та жінкою в період фактичних шлюбних відносин, може бути визнане спільною сумісною власністю. Вважають, що експертиза № 186 від 22.10.2006 року та додаткові експертизи № 70 від 16.04.2007 року та № 108 від 19.05.2007 року проведені не правильно, просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач
ОСОБА_4
в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що в 2004 році вона познайомилася з
ОСОБА_3
через агентство, оскільки мала намір обміняти квартиру на будинок. Вони домовилися про обмін, і коли
ОСОБА_3
оформила на себе право власності на будинок, вони уклали договір міни домоволодіння
АДРЕСА_1
на квартиру
АДРЕСА_3
.

Представник третьої особи – виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона в судовому засіданні поклався на розсуд суду, пояснивши, що
ОСОБА_3
звернулася до Комишанської селищної ради із заявою про введення в експлуатацію будинку
АДРЕСА_1
та надала всі необхідні документи. Оскільки всі документи були видані на ім’я
ОСОБА_3
, рішенням виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона № 36 від 05.04.2005 року зазначений будинок було введено в експлуатацію. На підставі зазначеного рішення
ОСОБА_3
отримала свідоцтво про право власності на вказаний будинок.

Третя особа – приватний нотаріус
ОСОБА_6
в судове засідання не з’явилася, заявою просила розглянути справу у її відсутності, покладаючись на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Нормами Кодексу про брак та сім’ю України, що діяв на час виникнення правовідносин між сторонами та будування спірного будинку, не передбачалося яких-небудь правових наслідків фактичного сумісного проживання чоловіка та жінки.

Таким чином особи, які внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин придбали майно, набувають право власності на нього згідно з п.1 ст.17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року.

Відповідно п.1 ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім’ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Судом встановлено, що
ОСОБА_3
та
ОСОБА_2
з 1986 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у
ІНФОРМАЦІЯ_1
році у них народилися доньки –
ОСОБА_8
та
ОСОБА_7
, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану міського відділу РАЦС є відповідно записи №№ 1403,1404 від 10.08.1988 року.

Наказом № 22 від 10.04.1990 року по учгоспу «Приозерне»
ОСОБА_3
було виділено земельну ділянку площею 0,06 га за адресою
АДРЕСА_1
для житлового будівництва. Рішенням № 32 виконавчого комітету Комишанської селищної ради народних депутатів від 15.05.1990 року цей наказ було затверджено.

Рішенням № 11 виконавчого комітету Комишанської селищної ради від 04.02.1992 року за
ОСОБА_3
була закріплена земельна ділянка площею 0,03 га до наявної земельної ділянки площею 0,06 га, та всього передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,09 га по
АДРЕСА_1
.

Рішенням виконкому № 36 від 05.04.2005 року виконавчого комітету Комишанської селищної ради за
ОСОБА_3
затверджено акт прийому одноповерхового житлового будинку з надвірними забудовами по
АДРЕСА_1
.

З інвентарної справи № 33150 за адресою
АДРЕСА_1
вбачається, що спірний будинок та надвірні споруди збудовані в 1990 році, але з пояснень сторін вбачається, що будівництво будинку та надвірних споруд велося, в основному, з 1990 по 1993 роки, а оздоблювальні роботи – до середини 2004 року.

Свідчень, що між
ОСОБА_3
та
ОСОБА_2
укладалася письмова угода щодо спірного майна, суду не надано.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9
пояснив, що допомагав
ОСОБА_2
через приватного підприємця купувати цеглу, яка останньому за його словами потрібна була для будівництва дачі в с.Приозерне м.Херсона. Свідок
ОСОБА_10
також пояснила, що
ОСОБА_2
завозив на будівництво будинку в с.Приозерне будівельні матеріали та сам там працював. Свідки
ОСОБА_11
та
ОСОБА_12
пояснили, що у
ОСОБА_3
була квартира, яку вона продала, а гроші використовувала для будівництва будинку в с.Приозерне. Вона купувала будівельні матеріали на заводі напівпровідникових приладів, на якому працювала. Свідок
ОСОБА_13
пояснила, що працювала разом з
ОСОБА_3
на заводі напівпровідникових приладів з 1986 по 1993 роки.
ОСОБА_3
просила її купити цеглу для будівництва будинку в с.Приозерне. Вона виписувала накладні на своє ім’я, але гроші на це давала
ОСОБА_3
Свідок
ОСОБА_14
пояснив, що допомагав сторонам по справі у будівництві житлового будинку в с.Приозерне. Свідок
ОСОБА_15
пояснила, що бачила, як
ОСОБА_2
з
ОСОБА_3
робили крівлю, підмостку.
ОСОБА_3
штукатурила та стелила підлогу.
У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено.

Таким чином, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що
ОСОБА_3
набула право власності на житловий будинку
АДРЕСА_1
незаконно, оскільки зазначений будинок є об’єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_3
та
ОСОБА_2
, в звязку з чим свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння від 05.08.2005 року та рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона № 36 від 05.04.2005 року в цій частині є недійсними.

З наданих
ОСОБА_2
та
ОСОБА_3
документів вбачається, що вони обидва приймали активну участь у будівництві житлового будинку
АДРЕСА_1
. Суд при визначенні розміру часток сторін у зазначеному будинку, вважає їх умовно рівними.

Відповідно до висновку додаткової судово-будівельної експертизи № 108 від 19.05.2007 року загальна вартість робіт по будівництву житлового будинку та надвірних споруд в
АДРЕСА_1
складає 178 424 грн., з них кошторисна вартість будинку з урахуванням вкладу
ОСОБА_2
складає 91 512 грн., або 51/100 частин від вартості всієї будівлі, а
ОСОБА_3
– 86 912 грн., або 49/100 частин від вартості всієї будівлі.

Суд погоджується з висновками вищевказаної експертизи, оскільки вона проведена з дотриманням закону та з урахуванням наданих суду письмових доказів, в зв’язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 ст.203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Договір міни будинку
АДРЕСА_1
на квартиру
АДРЕСА_3
від 09.08.2005 року, був укладений з однієї сторони
ОСОБА_3
і з другою сторони
ОСОБА_4
та
ОСОБА_5
без урахування того, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю
ОСОБА_2
та
ОСОБА_3
Тобто, даним договором були порушені права та інтереси
ОСОБА_2
як власника, в зв’язку з чим він є недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В судовому засіданні
ОСОБА_4
пояснила, що при обміні вона сплатила
ОСОБА_3
різницю у вартості обмінюваного майна в сумі 2120 грн., про що надала нотаріально посвідчену заяву.
ОСОБА_3
не заперечувала проти отримання від
ОСОБА_4
даної суми.

Таким чином,
ОСОБА_3
повинна повернути
ОСОБА_4
та
ОСОБА_5
квартиру
АДРЕСА_3
, повернути
ОСОБА_4
2120 грн., а
ОСОБА_4
та
ОСОБА_5
повинні повернути
ОСОБА_3
та
ОСОБА_2
будинок
АДРЕСА_1
.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 368, 369 ЦК України, ст.ст. 112,113 ЦК України (в редакції 1960 року), Законом України «Про власність», суд –

вирішив:

Позов
ОСОБА_2
до
ОСОБА_3
,
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
, треті особи – приватний нотаріус
ОСОБА_6
, виконавчий комітет Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння та рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона в цій частині, визнання договору міни недійсним та визнання права власності на 54/100 частин домоволодіння – задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона № 36 від 05.04.2005 року в частині визнання за
ОСОБА_3
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1
.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1
від 05.08.2005 року.

Визнати за
ОСОБА_2
право власності на 51/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1
.

Визнати за
ОСОБА_3
право власності на 49/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1
.

Визнати недійсним договір міни домоволодіння
АДРЕСА_1
на квартиру
АДРЕСА_3
від 09.08.2005 року, укладений між
ОСОБА_3
та
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
.

Повернути сторони в первинне становище, зобов’язавши
ОСОБА_3
повернути
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
квартиру
АДРЕСА_3
, повернути
ОСОБА_4
2120 грн., а
ОСОБА_4
та
ОСОБА_5
зобов’язати повернути
ОСОБА_3
та
ОСОБА_2
домоволодіння
АДРЕСА_1
.

На рішення протягом десяти днів може бути подана заява про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона
або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:

Справа № 2-519/08

РІШЕННЯ

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

25 червня 2008 року Комсомольський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого - судді: Дзиговського Ю.В.

при секретарі: Костенко О.О.

за участю адвоката:
ОСОБА_1
,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2
до
ОСОБА_3
,
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
, треті особи - приватний нотаріус
ОСОБА_6
, виконавчий комітет Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння та рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона в цій частині, визнання договору міни недійсним та визнання права власності на 54/100 частин домоволодіння, суд -

вирішив:

Позов
ОСОБА_2
до
ОСОБА_3
,
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
, треті особи - приватний нотаріус
ОСОБА_6
, виконавчий комітет Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння та рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона в цій частині, визнання договору міни недійсним та визнання права власності на 54/100 частин домоволодіння - задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона № 36 від 05.04.2005 року в частині визнання за
ОСОБА_3
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1
.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1
від 05.08.2005 року.

Визнати за
ОСОБА_2
право власності на 51/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1
.

Визнати за
ОСОБА_3
право власності на 49/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1
.

Визнати недійсним договір міни домоволодіння
АДРЕСА_1
на квартиру
АДРЕСА_3
від 09.08.2005 року, укладений між
ОСОБА_3
та
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
.

Повернути сторони в первинне становище, зобов'язавши
ОСОБА_3
повернути
ОСОБА_4
,
ОСОБА_5
квартиру
АДРЕСА_3
, повернути
ОСОБА_4
2120 грн., а
ОСОБА_4
та
ОСОБА_5
зобов'язати повернути
ОСОБА_3
та
ОСОБА_2
домоволодіння
АДРЕСА_1
.

На рішення протягом десяти днів може бути подана заява про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: