Справа  №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23  квітня
2008  року    Широківський  районний
суд  Дніпропетровської  області

у  складі: головуючого  судді:
Шевченко О.В.,

при  секретарі:                              Гетьманенко О.І.,

розглянувши  у  відкритому
судовому  засіданні в  залі
суду в  смт. Широке цивільну  справу
за  позовом   ОСОБА_1 до
ВАТ  „Енергопостачальна  компанія „Дніпрообленерго”  в
особі Широківських  районних  електричних
мереж,  третя  особа - Виконавчий  комітет
Розилюксембургської
сільської  ради  Широківського
району  Дніпропетровської  області,
про  поновлення  порушених
прав  споживача  та
стягнення  моральної  шкоди,
збитків,  штрафу, судових  витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся  до  суду  з  позовом
до   ВАТ  „Енергопостачальна  компанія „Дніпрообленерго”  в
особі Широківських  районних  електричних
мереж,  третя  особа - Виконавчий  комітет
Розилюксембургської  сільської  ради
Широківського  району  Дніпропетровської  області,
про  поновлення  порушених
прав  споживача  шляхом
підключення  будинку  АДРЕСА_1
до  загальної  електромережі
та  стягнення  моральної
шкоди  в  сумі
10000  грн.,  збитків
в  сумі  50
грн.,  штрафу  в  сумі  1357,20
грн., судових  витрат  в  сумі  680  грн.

В  подальшому
позивач  уточнював  свої
позовні  вимоги  та
в  остаточному  варіанті
уточненої  позовної  заяви
просив  суд:

-
зобов'язати  відповідача  підключити
будинок  АДРЕСА_1  до
електричної  мережі  і
виконати умови  Договору  №
0114417  від  03.04.2003
року  про  постачання
електроенергії;

-  стягнути
з  відповідача  на
його  користь  матеріальний
збиток  за  підключення
електроенергії  в  сумі
140,35  грн.,  штраф
в  сумі  2246,40
грн.;

-  стягнути
з  відповідача  на
його  користь  витрати
на  оплату  послуг
нотаріуса  в  сумі
50  грн.;

-  стягнути
з  відповідача  на
його  користь   відшкодування  моральної
шкоди  в  сумі
20000  грн.;

-  з
відповідача  на  його
користь  витрати  на
правову  допомогу  в
сумі  650  грн.
та  витрати  на
інформаційно-технічне
забезпечення  розгляду  справи
в  сумі  30
грн.

В  обгрунтування
позову  позивач  посилається
на  те,  що
29.09.2003  року  будинок
АДРЕСА_1,  який  належав
йому  на  праві
власності,  без  попередження
відповідачем  було  відімкнено
від  загальних  електромереж.
Цими  діями  відповідач
порушив  умови  Договору
№  0114417  від
03.04.2003  року  про
постачання  електроенергії  за
вказаною  адресою.  Позивач
вважає,  що  стороною
в  даному  договорі
є  він  після
смерті  ОСОБА_2 і  договір
діяв  до  укладення
нового  02.10.2007  року
між  ним  та
відповідачем.  Впродовж  чотирьох
років  відповідач  не
підключав  електропостачання  за
цією  адресою.  Вважає, що
за  порушення  п.  5.2
Договору  від  03.04.2003
року  з  відповідача
на  його  користь
підлягає  стягненню  штраф
у  сумі  2246,40
грн.,  з  розрахунку
60 кВТ х 48 місяців х 0,156  грн.
х 5,  за
період  з  29.09.2003
року  по  29.09.2007
року.  Після  укладення
нового  Договору  з
відповідачем  02.10.2007  року
він  вимушений  був
сплатити  за  підключення
будинку  № 32  до
електромережі  140,35  грн.
Вважає,  що  відповідач
незаконно  знеструмив  його
будинок  № 32,  що
спричинило  його  страждання
протягом  кількох  років.
Заподіяна  йому  моральна
шкода  полягає  в
стражданнях,  пов'язаних  з
побутовими  незручностями,  що
в  свою  чергу
спричинило  натягнуті  відносини
в  родині,  потягло
матеріальні  витрати  щодо
зберігання  продуктів  харчування,
прання  білизни,  одержання
теле-,  радіоінформації,  роботи
побутових  приладів  (пилососу,
телевізору  тощо). В  родині
має  двох  неповнолітніх
дітей. Відчував  приниження  його
честі  та  гідності.
Ним  понесені  витрати
по  оплаті  юридичних
послуг  в  сумі
650  грн.,  послуг
нотаріуса  щодо  видачі
довіреності  його  представнику
в  сумі  50
грн.

Виступаючи  у
судовому  засіданні, позивач  свої
уточнені позовні  вимоги  та
їх  обгрунтування,  викладені
в  позовних заявах,  підтримав
повністю,  просив  суд
їх  задовольнити.   Додатково
суду  пояснив,  що  на  час
відімкнення  будинку  АДРЕСА_1
від  електромережі  у
2003  році  він
був  власником  і
будинку   №  26
по  цій  же
вулиці,  користувався  ним.
Він постійно  сплачував  за
споживання  електроенергії  в
будинку  АДРЕСА_1.  Також
вважає,  що  внесення
контролером  відповідача  до
Договору  №  0114417
від  03.04.2003  року
про  постачання  електроенергії,  укладеного
між  відповідачем  та
ОСОБА_2,  його  прізвища
є  підтвердженням  того,
що  він  є
споживачем  за  цим
Договором.

Представник  позивача,
виступаючи  в  судовому
засіданні,  уточнені  позовні
вимоги  та  їх
обгрунтування,  викладені  в
уточненій  позовній заяві,  підтримав
повністю,  просив  суд
їх  задовольнити.   Додатково
суду  пояснив,  що
незаконним  припиненням  електропостачання  до
будинку  АДРЕСА_1  в
квітні  2003  року
відповідачем  були  порушені
п.п.  5.1,  5.2,
5.3,  5.4  Договору
№  0114417  від
03.04.2003  року  про
постачання  електроенергії,  п.п.
26, 27,  29, 30  Правил користування  електричною енергією для населення.  Вважає
зазначений  договір на  підставі
п.  9.9.1  дійсним
для  позивача  та
відповідача  й  до
тепер.  Зазначив,  що
позивач  на  підставі
Договору  №  0114417
від  03.04.2003  року
про  постачання  електроенергії  є
споживачем.

Представники  відповідача
позов  не  визнали,
вважають  його  необґрунтованим,  оскільки
до  02.10.2007  року
будь-яких  договірних  відносин
між  сторонами  даного
спору  не  існувало.

Представник  третьої
особи  просив  винести
рішення  у  даній
справі  на  розсуд
суду.

Суд,  вислухавши
пояснення  позивача,
представників  сторін,  представника
третьої  особи, дослідивши  матеріали
справи  в  сукупності,
приходить  до  висновку,  що
позовні  вимоги  позивача не підлягають  задоволенню
оскільки   п.  3
постанови  Кабінету  Міністрів
України  від 26 липня 1999
року  за
N 1357  „Про затвердження Правил
користування  електричною енергією для
населення” (далі - Правила)
встановлює,  що  споживання електричної енергії  здійснюється
на  підставі  договору
про  користування  електричною енергією між споживачем і  енергопостачальником,   що
розробляється
енергопостачальником згідно з
Типовим  договором про
користування електричною енергією
(додаток 1) і укладається на три роки.

Як  встановлено
в  судовому  засіданні,
позивач  є  власником
будинку  АДРЕСА_1,  який
попередньо  мав  №
33,  який  було
перереєстровано  на  № 32
(а.с.12).

Між  відповідачем
та  ОСОБА_2,  яка
проживала  в  зазначеному
домоволодінні,  було  укладено
Договір  №  0114417
від  03.04.2003  року
про  постачання  електроенергії  до
будинку  № 32 (а.с. 59-62).

Після  її
смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1 в  будинку
№ 32  ніхто  не
проживав  та  не
був  зареєстрований  до
26.05.2004  року  (а.с.
152).

Факт  та
дату  смерті  ОСОБА_2,
факт  укладення  між
ОСОБА_2  та  відповідачем
Договору   №  0114417
від  03.04.2003  року
про  постачання  електроенергії  до
будинку  № 32  не
оспорюється.

Позивач  пояснив
суду,  що  після
смерті  ОСОБА_2  він
став  проживати  в
будинку  № 32  з
родиною  (дружина,  двоє
неповнолітніх  дітей)  та
став  споживачем  за
Договором  №  0114417
від  03.04.2003  року
про  постачання  електроенергії  до
будинку  № 32,  контролером
відповідача  було  внесено
до  Договору  виправлення
на  його  його
прізвище  (а.с.  15).
Саме  з  цих
підстав  позивач  вважає,
що  він  є
споживачем-стороною  Договір  №
0114417  від  03.04.2003
року  про  постачання
електроенергії  до  будинку              № 32.

Після  смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2  в  будинку
№ 32  ніхто  не
проживав  та  не
був  зареєстрований  до
26.05.2004  року  (а.с.
152).

Позивач  одержав
у  приватну  власність
будинок  № 33,  який
згодом  було  перереєстровано  на
будинок  № 32.  Як
випливає  з  довідки
№ 722  Розилюксембургської  сільської
ради  (а.с.  113),
будинок  №  33
и  АДРЕСА_1  є
одним  і  тим
самим  будинком.

02.10.2007  року
між  позивачем  та
відповідачем  було  укладено
Договір
№  0114417   про
постачання  електроенергії  до
будинку  № 32  (а.с.
117-120).

Відповідно
до  п. 7  Правил для
споживання  електроенергії  новий
наймач  (власник)  квартири
або    іншого    об'єкта
повинен    звернутися    до
енергопостачальника    для  укладення
договору  про  користування
електричною  енергією. Після  чого
енергопостачальник
протягом  3 днів  у
містах  та  7
днів  у  сільській
місцевості підключає  квартиру або
об'єкт споживача до електропостачання.

Згідно  ст. 1
Закону  України  „Про електроенергетику”,   споживачі енергії -  суб'єкти
господарської  діяльності  та
фізичні особи,  що використовують
енергію для  власних  потреб
на  підставі договору про її
продаж та купівлю.

Як  випливає
зі  ст. 26  ч. 1
Закону  України  „Про електроенергетику”,       споживання енергії   можливе
лише  на  підставі
договору  з  енергопостачальником.

Оскільки  спір
між  сторонами  виник
щодо  подій,  які
мали  місце  29.09.2003
року, суд  застосовує  відповідні
норми  ЦК  УРСР
(від  1963  року із
змінами).

Як  випливає
зі  змісту  ст.ст.
151,  44  ч. 1 п. 1,
153 ч. 1  ЦК  УРСР
(від  1963  року із
змінами),  договір  між
позивачем  та  відповідачем
станом  на  29.09.2003
року  повинен  був бути укладеним  у
письмовій  формі  і
договір вважався   би  укладеним, коли між сторонами в  потрібній у належних випадках формі досягнуто
згоди по всіх  істотних умовах.

Суд  приходить
до  висновку,  що
до  02.10.2007  року
між  сторонами  даного
спору  не  існувало
договірних  правовідносин та,  як
наслідок,  позивач  не
був  споживачем  за
Договором  №  0114417
від  03.04.2003  року
про  постачання  електроенергії  до
будинку  № 32,  тому
умови  цього  договору
на  нього  не
поширюються.  Факт  проживання
в  будинку  № 32,
оплата  рахунків  за
послуги  з  електропостачання,  внесення
виправлень  до  договору
з  іншим  споживачем
контролером  (який  не  є  уповноваженою
на  укладання  договорів
зі  споживачами  від
імені  відповідача)  не
є  підставою  для
виникнення  договірних  відносин
між  сторонами  спору.

Позивач  посилається
на  те,  що
29.09.2003  року  відбулося
відімкнення  будинку  АДРЕСА_1
відповідачем  від  електромережі.  В
той  же  час
зазначає,  що  у
2003  році  він
був  власником  і
будинку   №  26
по  цій  же  вулиці,  користувався
ним.   Доказів  на
підтвердження  факту  відімкнення
будинку  АДРЕСА_1  відповідачем
від  електромережі  саме
29.09.2003  року  позивачем
суду  не  було
надано.  Як  повідомив
суду  представник  відповідача,
документи  щодо  даних
обставин  не  можуть
бути  надані  через
те,  що  вони
не  існують.  Тому
суд  враховуючи  пояснення
позивача,  представників  сторін,
довідку  Широківського  РЕМ
(а.с.  58),  приходить
до  висновку,  що
зазначені  події  мали
місце  в  період
часу  з  26.09.2003
року  до  28.03.2006
року  (як  зазначив
представник  відповідача),  тобто
до  виникнення  договірних
відносин  (02.10.2007  року) між
сторонами  спору,  що
сторонами  не  оспорюється.

Відповідно  до  ст.
440 ЦК  УРСР   шкода, заподіяна особі або майну
громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню
особою, яка  заподіяла шкоду, у повному
обсязі, за винятком випадків,
передбачених законодавством Союзу РСР.
Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування,  якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його
вини.  Шкода, заподіяна правомірними
діями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом.

Ст.. 440-1  ч. 1
ЦК  УРСР   передбачає,
що  моральна  (немайнова)
шкода,  заподіяна   громадянину або  організації діяннями іншої особи, яка
порушила їх  законні  права,
відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не  доведе, що
моральна  шкода  заподіяна
не  з  її
вини.

Суду  позивачем,
його  представником  не
було  надано  доказів
щодо вчинення  відповідачем  по
відношенню  до  позивача
неправомірних  дій  та заподіяння
позивачу  неправомірними  діями
відповідача  моральної  шкоди,
не було обґрунтовано  розмір  відшкодування
моральної  шкоди  в
сумі  20000  грн.  З

За  таких
обставин  позовні  вимоги
позивача  щодо  зобов'язання
відповідача  підключити  будинок
АДРЕСА_1  до  електричної
мережі  і  виконати умови  Договору                       №  0114417
від  03.04.2003  року
про  постачання  електроенергії,  а
також  вимоги  щодо
відшкодування  моральної  шкоди
є  необґрунтованими  та
не  підлягають  задоволенню.

Витрати  позивача
в  сумі  140,35
грн.  (а.с.  124),
понесені  ним  у
зв”язку  з  підключенням
до  електромережі  будинку
АДРЕСА_1,  не  підлягають
стягненню  з  відповідача,
оскільки  понесені  позивачем
правомірно  на  підставі
Договору  №  0114417
від  02.10.2007  року.

Витрати  позивача
в  сумі  50
грн.  (а.с.  123),
пов'язані  з  оплатою
послуг  нотаріуса  з
видачі  від  імені
позивача  на  ім'я
його  представника  відповідної
довіреності,  також  не
підлягають  відшкодуванню,  оскільки
дані  збитки  не
були  заподіяні  неправомірними  діяннями
відповідача.  Докази  на
підтвердження  заподіяння  цих
збитків  саме  відповідачем
суду  позивачем  та
його  представником  не
надані.

Оскільки  ціна
позову - 2436,75  грн.,  судовий
збір  становить  51
грн.  у  відповідності
до  ст. 3  Декрету
Кабінету  Міністрів  України
„Про  державне  мито”.

Відповідно  до  ст.
24  ч. 4
Закону  України  „Про
захист  прав  споживачів”
споживачі   звільняються   від
сплати  державного  мита
за  позовами, що пов'язані з
порушенням їх прав.

Судовий  збір,
який  підлягав би стягненню  в
порядку  ст.  88
ЦПК  України  з
позивача,  приймається  на
рахунок  держави.  В
порядку  ст. 88  ЦПК
України,  понесені  позивачем
витрати  на  інформаційно-технічне  забезпечення
розгляду  справи  в  сумі            30
грн.  (а.с.  1),
витрати  на  правову
допомогу  в  сумі
650  грн.  (а.с. 122)
не  підлягають  стягненню
з  відповідача.

На  підставі
викладеного,  керуючись ст. ст. 1,
26  ч. 1 Закону  України
„Про електроенергетику”,
ст..ст.  151,  44  ч.
1 п. 1,  153 ч. 1,  440,
440-1 ЦК  УРСР  (від
1983 року  із  змінами), п.п. 3,  7
постанови  Кабінету  Міністрів
України  від 26 липня 1999 року  за   N
1357  „Про затвердження Правил користування  електричною енергією для населення”,         ст. 24
ч. 4  Закону  України
„Про  захист  прав
споживачів”,  ст. 3  Декрету
Кабінету  Міністрів  України
„Про  державне  мито”,
ст.ст. 11,  88,  212,
213 ЦПК  України,  суд

ВИРІШИВ:

В  задоволенні
позову  ОСОБА_1 відмовити  через
необґрунтованість.

Судовий  збір
приймається  на  рахунок
держави.

Рішення  може
бути  оскаржене   в
апеляційному  порядку  через
суд  першої  інстанції
шляхом  подачі  в
10-денний  строк  з
дня  проголошення  рішення
заяви  про  апеляційне
оскарження  і  подання
після  цього  протягом
20  днів  апеляційної
скарги.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження  не було подано.  Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але  апеляційна
скарга  не  була
подана  у   строк, встановлений  статтею
294  ЦПК  України,
рішення  суду набирає законної
сили  після  закінчення
цього  строку.  У
разі  подання апеляційної  скарги
рішення,  якщо  його
не  скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

СУДДЯ                                                                            О.В.ШЕВЧЕНКО