Справа 22ц - 269/ 2008 р.            Головуючий в 1-ій інстанції Дикий
Категорія цивільна.                     Доповідач Смаглюк Р.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 року.              Апеляційний суд Чернігівської
області

в
складі : головуючого - судді Мамонової О.Є.,

суддів Смаглюк Р.І.,
Мельниченка Ю.В.,

при секретарі Пільгуй Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, їх представників,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові
апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від імені якої діє ОСОБА_1, та
відповідача ОСОБА_2 на рішення Носівського районного суду від 7 грудня 2007
року  у справі за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від імені якої діє
ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и
в :

В
апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять скасувати вказане
рішення і постановити нове рішення / не вказують, яке по суті/, в апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити вказане рішення, мотивуючи
неправильним застосуванням судом норм матеріального і процесуального права, з
таких підстав.

В
травні 2007 року позивач ОСОБА_1, діючи в своїх інтересах та в інтересах
позивачки ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, заподіяної за таких обставин.
Відповідач ОСОБА_2 30 грудня 2006 року вчинив дорожньо-транспортну пригоду в м.
Києві, в якій постраждав автомобіль ”Опель-Вектра”, державний номерний знак
НОМЕР_1, що належить на праві особистої власності ОСОБА_3, і яким керував на
підставі технічного паспорту КХМ № 100087 в момент ДТП він, позивач ОСОБА_1.
Розмір заподіяної матеріальної шкоди за висновком експертного товарознавчого
дослідження становить 14176 грн. 45 коп. НАСК „Оранта” відшкодувала позивачці
ОСОБА_3 7247 грн. 19 коп., невідшкодована частина становить 6929 грн. 26 коп.

Постановою
Носівського районного суду від 28 лютого 2007 року винним в даній ДТП визнано відповідача
ОСОБА_2. Про відшкодування ним суми 6929 грн. 26 коп. в добровільному порядку
23 квітня 2007 року відповідачу була направлена претензія і надано строк до 10
травня 2007 року. До вказаного строку відповідач ОСОБА_2 шкоду не відшкодував,
тому з врахуванням індексації вказаної суми на час заявлення позову розмір
матеріальної шкоди становить 7019 грн. 71 коп. В зв”язку з несвоєчасним
відшкодуванням збитків зазначена сума збільшилась на 70 грн. 02 коп. /3% пені/
і становить 7089 грн. 73 коп. Вказана сума матеріальної шкоди підлягає
стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3.

Позивач
ОСОБА_1, який керував вказаним автомобілем, внаслідок ДТП був позбавлений
можливості своєчасно укласти необхідні договори, мав обгрунтовані дорікання як
з боку власниці автомобіля, так і з боку ділових партнерів, змушений був
користуватися послугами таксі. Все це привело до душевних страждань, порушило
нормальні життєві зв”язки, стало причиною сімейних непорозумінь, чим йому була
заподіяна моральна шкода. Тому він просить на його користь стягнути в
відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

На
користь позивачки ОСОБА_3  просить
стягнути понесені судові витрати: 70 грн.90 коп. - державного мита, 30 грн. -
витрат по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи,  150 грн. мита, сплаченого за позов про
стягнення моральної шкоди, 2500 грн. - за надану юридичну допомогу.

25
червня 2007 року ОСОБА_1, як представник ОСОБА_3, збільшив позовні вимоги про
стягнення матеріальної шкоди на її користь за рахунок збільшення пені  на вказану дату до 7164 грн. 89 коп.

30
серпня 2007 року аналогічним чином були збільшені ці самі позовні вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_3 до 8322 грн. 15 коп.

Рішенням
Носівського районного суду від 7 грудня 2007 року позов задоволено частково. На
користь ОСОБА_3 стягнуто 486 грн. 36 коп. матеріальної шкоди, 500 грн. -
моральної шкоди. В відшкодування понесених судових витрат стягнуто з ОСОБА_2
372 грн. 60 коп., пов”язаних з явкою до суду, 51 грн. в повернення судового збору,
30 грн. в повернення витрат по ІТЗ. Відмовлено в задоволенні стягнення 2500
грн. за надану юридичну допомогу та 125 грн. 22 коп. пені в розмірі 3% річних
від суми боргу.

Рішення
обґрунтоване наступним. Вина ОСОБА_2 в заподіянні шкоди позивачці в результаті
ДТП підтверджена постановою від 21 лютого 2007 року. Розмір заподіяної шкоди
суд визначив за висновком автотоварознавчої експертизи, тому з врахуванням
отриманого нею страхового відшкодування сума шкоди, що підлягає відшкодуванню,
становить 460 грн. 57 коп., з врахуванням індексу інфляції - 486 грн. 36 коп.
Витрати пального за поїздки до суду з розрахунку 9 л бензину А-95 на 100 км при
ціні 4 грн. 60 коп. за 1 л на відстань 90 км
від м. Бровари до суду становлять суму 372 грн. 60 коп. і ця сума підлягає
стягненню на користь позивачки.

Щодо
моральної шкоди, то, крім пояснення її представника ОСОБА_1 про те, що
позивачка мала серцевий напад, інших пояснень в обґрунтування цієї шкоди ним не
надано, тому вимоги про відшкодування вказаної шкоди підлягають задоволенню
частково.

Щодо
відшкодування витрат на правову допомогу, то адвокат був допущений до справи як
представник ОСОБА_1, він брав участь як його представник, а не як особа, що
надавала правову допомогу. Діючим законодавством не передбачено відшкодування
витрат за участь в судових засіданнях представників.

Вимога
позивача про стягнення 3% річних в сумі 125 грн. 22 коп. не підлягає
задоволенню, оскільки грошове зобов”язання між сторонами не укладалось.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, що діє також в інтересах ОСОБА_3,
вважає вказане рішення незаконним, оскільки слухання справи незаконно
неодноразово відкладалося, були порушені вимоги ст.ст. 15, 27, 28, 29, 62, 212,
213 ЦПК України, проявлені упередженість та поверховість, не вжиті заходи щодо
всебічного, повного та об”єктивного з”ясування всіх обставин справи. Судом не
взяті до уваги докази та доводи позивача, без необхідності призначена судова
автотоварознавча експертиза, проведення якої було доручено не професійним
експертам КНДІСМЕ, а торгово-промисловій палаті, неправильно застосовані норми
ст. ст 1166, 1167, 1187, ч.2 ст. 625 ЦК України, безпідставно відмовлено в
стягненні 3% річних та витрат по оплаті послуг адвоката. Тому просить скасувати
вказане рішення і постановити нове рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 оскаржує рішення суду в частині
відшкодування моральної шкоди, вважаючи його незаконним з таких підстав. В
позовній заяві ОСОБА_1 заявляв вимоги про стягнення на  його користь моральної шкоди, вимоги про
моральну шкоду позивачці ОСОБА_3 не ставилися, доказів заподіяння цієї шкоди
нею не надавалися. Нічим не підтверджені слова її представника ОСОБА_1 про
серцевий напад не давали підстав для стягнення моральної шкоди. Тому в цій
частині рішення суду не відповідає ст. 23 ЦК України і постанові Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року.

Не відповідає вимогам закону рішення суду в частині відшкодування судових
витрат, пов”язаних з явкою до суду. Суд допустився помилки, не застосувавши
постанову Кабінету Міністрів України №590 від 27 червня 2006 року „Про граничні
розміри компенсації витрат, пов”язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави”.

Вказані два епізоди рішення суду не відповідають вимогам матеріального
закону, тому відповідач ОСОБА_2 просить постановити ухвалу, якою змінити
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що вони
підлягають  задоволенню частково, рішення
суду -скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Вина відповідача ОСОБА_2 в заподіянні матеріальної шкоди позивачці ОСОБА_3
пошкодженням її автомобіля в ДТП, що мала місце 30 грудня 2006 року в м. Києві,
підтверджена матеріалами справи: постановою Носівського районного суду від 28
лютого 2007 року / л.с.9/,звітом страховика НАСК „Оранта” що відшкодування
ОСОБА_3 матеріального збитку / л.с. 72-93/. Тому покладення покладення на
відповідача ОСОБА_2 відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду позивачці
відповідає встановленим обставинам справи.

Однак визначення розміру такого відшкодування судом першої інстанції в сумі
460 грн.57 коп. з застосуванням індексу інфляції - 486 грн. 36 коп. не
відповідає закону та наявним доказам.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків , що підлягають
відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості
втраченого майна  на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В матеріалах справи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці,
визначений звітом страховика НАСК „Оранта”
від 22 січня 2007 року в сумі 7757 грн. 19 коп. /л.с. 72-75/, актом
автотоварознавчого дослідження за заявою ОСОБА_1  від 2 лютого 2007 року - в сумі 13803 грн.89
коп. / л.с.12-24/, висновком судової автотоварознавчої експертизи від 25 жовтня
2007 року - в сумі  7707 грн. 76 коп.
/л.с. 96-99/.

Надавши перевагу з наданих доказів висновку судової  автотоварознавчої експертизи з тих підстав,
що експерт має відповідне  свідоцтво на
проведення  судової експертизи та
попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України,
суд першої інстанції не обґрунтував, чому інші докази: звіт страховика та акт
автотоварознавчого дослідження -
викликали сумнів і чому розмір шкоди, визначений ними, не  відповідає реальному. Тому апеляційний суд
вважає, що розмір шкоди, заподіяної позивачці, необхідно визначити за звітом
НАСК „Оранта” від 22 січня 2007 року, оскільки акт товарознавчого дослідження,
складений в лютому 2007 року, викликає сумнів в об”єктивності, тому що судом
першої інстанції встановлено, що після ДТП ОСОБА_1 на вказаному автомобілі
тривалий час перебував в Івано-Франківській області, а висновок  судової автотоварознавчої експертизи,
проведеної через значний проміжок часу від ДТП 30 грудня 2007 року до 25 жовтня
2007 року, не відтворює реального стану матеріальної шкоди.

Таким чином, розмір заподіяної шкоди позивачці ОСОБА_3 становить 7757 грн.
19 коп., НАСК „Оранта” виплатила їй страхове відшкодування в сумі 7247 грн. 19
коп., стягненню з відповідача ОСОБА_2 підлягає сума 510 грн.

Позивачкою ОСОБА_3 вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не заявлялися,
тому суд першої інстанції безпідставно стягнув на її користь в відшкодування
такої шкоди 500 грн.

Вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення моральної  шкоди в сумі 3000 грн. на його користь не
підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається з протоколу судового
засідання /л.с. 112-113/, позивач ОСОБА_1, як представник позивачки ОСОБА_3,
змінював ці вимоги, вважаючи моральну шкоду, заподіяною то йому, то ОСОБА_3.
Нечіткість його правової позиції обумовила прийняття судом першої
інстанції  рішення щодо стягнення
моральної шкоди за межами позовних вимог, чим було порушено ст. 11 ЦПК
України.

Позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування вимог про заподіяння йому моральної шкоди
не надано доказів, тому ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин апеляційна скарга позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3  підлягає задоволенню частково.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 на вказане рішення підлягає
задоволенню частково з таких підстав. Доводи скарги щодо незаконного стягнення
моральної шкоди на користь ОСОБА_3 є обґрунтованими і підлягають задоволенню з
підстав,  викладених вище. Доводи про
неправильне відшкодування судових витрат заслуговують на увагу і підлягають
вирішенню таким чином.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, на її користь  підлягають поверненню судовий збір в сумі 51
грн. та витрати по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи в сумі
30 грн. Інші витрати не підлягають стягненню. Витрати за надану правову
допомогу  в сумі 2500 грн. належним чином
не підтверджені, наявна в матеріалах справи довідка про отримання представником
ОСОБА_1 ОСОБА_5 вказаної суми при відсутності квитанції, не може бути прийнята
до уваги судом. Витрати по проїзду позивачів до суду з м. Броварів, обраховані
судом першої інстанції, виходячи з вартості та кількості бензину, затраченого
на 5 поїздок до суду, не відповідають вимогам ст. 85 ЦПК України, тому не
підлягають стягненню  на користь
позивачів. Посилання ОСОБА_2 в даному випадку на постанову Кабінету Міністрів
України № 590  є безпідставним.

Доводи ОСОБА_2  щодо зміни рішення
суду шляхом прийняття відповідної ухвали апеляційним судом суперечить вимогам
ч. 2 ст. 314 ЦПК України, яка передбачає ухвалення рішення апеляційним судом у
випадку зміни рішення суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційні скарги сторін підлягають задоволенню частково,
рішення суду першої інстанції, як таке, що не відповідає встановленим
обставинам справи та постановлене з неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4
ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 10, 60, 212, 85, 88 ЦПК України, ст.ст. 23,
1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України,
апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в інтересах якої діє
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Носівського районного суду від 7 грудня 2007 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 в відшкодування матеріальної шкоди 510 грн., в повернення
судового збору- 51 грн., в повернення витрат по інформаційно-технічному
забезпеченню розгляду справи - 30 грн., а всього - 591 /п”ятсот дев”яносто
одну/ грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:
Судді:

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ст. 311, 313-315, 317, 319  ЦПК України,
апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова  від 24 липня
2007 року  скасувати. Справу направити на
новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

Ухвала
набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:
Судді: