Справа  №22ц-3991/
Головуючий  у 1  інстанції
Доповідач - Воробйова Н.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15 січня 2008 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного  суду Київської  області в складі:

головуючого - Воробйової Н.С.,

суддів -
Березовенко Р.В., Оношко Г.М.,

при  секретарі   - Бобко О.В.,

розглянула  у відкритому
судовому  засіданні в м. Києві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного  суду Київської  області від
15 серпня  2007 року у справі  за
позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Вишгородська міська рада, про виселення,
встановлення порядку користування жилим приміщенням та зміну договору жилого
приміщення та зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_1, треті
особи: ОСОБА_4, КПЖ і КГ Вишгородської міської ради, про визнання такими, що
втратили право користування жилим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть
участь у розгляді справи, перевіривши матеріали цивільної справи, доводи
апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом (а.с.2-3). Свої вимоги
обґрунтував тим, що він із сином
з 1994 року проживає у спірній квартирі, де також зареєстровані і проживають його батько ОСОБА_2 та
брат ОСОБА_3 з неповнолітньою
донькою ОСОБА_5. У квартиру незаконно поселилася дружина брата ОСОБА_4.

У
нього з відповідачами склалися неприязні відносини і вони не бажають, щоб він проживав у спірній квартирі. У 2002
році за рішенням суду він був вселений у квартиру НОМЕР_1, проте відповідачі продовжують йому
чинити перешкоди у вільному користуванні житлом.

Позивач
просив суд встановити порядок
користування жилим приміщенням у
двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, виділити
йому разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 у користування кімнату площею 10,7
кв.м, зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні житлом,
виселити з квартири відповідачку ОСОБА_4.

Відповідачі
звернулися до суду  із зустрічним
позовом,  у якому просили визнати ОСОБА_1 з
неповнолітнім сином ОСОБА_6 такими, що
втратили  право користуватися  квартирою АДРЕСА_1. Посилалися на те, що   ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 після вселення його 17 грудня 2002 року у квартиру там не
проживає (а.с. 15, 16).

Рішенням
Вишгородського    районного    суду
від   29 серпня 2003 року позов
ОСОБА_1 було задоволено частково.
Встановлено порядок користування квартирою

АДРЕСА_1, вселено ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 у спірну
квартиру, у задоволенні вимог про виселення з квартири ОСОБА_4 відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову відмовлено (а.с. 59-62).

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 4 грудня
2003 року було частково задоволено апеляційну скаргу відповідачівОСОБА_2та
ОСОБА_3рішення місцевого суду від  29
серпня 2003 року було змінено і резолютивну частину рішення викладено в
редакції, яка виключала  ОСОБА_4. з числа
осіб, між якими судом встановлювався порядок користування квартирою. У решті
рішення суду  залишено без змін (а.с.
94-97).

Ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2006 року
була частково задоволена касаційна скарга відповідача ОСОБА_2., скасовано
рішення Вишгородського районного суду від 29 серпня 2003 року та ухвала
апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2003 року в частині вимог про
встановлення порядку користування жилим приміщенням та про виселення. У цій
частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій
частині судові рішення залишено без змін (а.с. 121-122).

Справа судами розглядалася
неодноразово.

У червні 2006 року позивач ОСОБА_1 уточнив свої позовні
вимоги і просив

виділити
йому   з   неповнолітнім   сином
жилу   кімнату  площею
10,7   кв.м, відповідачам на сім'ю
з трьох осіб - жилу кімнату площею 18,4 кв.м, підсобні приміщення залишити в
загальному користуванні, відповідачку ОСОБА_4. із спірної квартири виселити,
зобов'язати Вишгородський міськвиконком укласти з ним окремий договір найму
виділеної йому жилої кімнати (а.с. 131-132). |

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 и уточнили зустрічні позовні вимоги і
просили виселити ОСОБА_1 із спірної квартири (а.с. 136-137).

Рішенням Вишгородського районного
суду від 22 січня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30
березня 2007 року  апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задоволено частково, рішення місцевого суду від                 22 січня 2007 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської  області від   15 серпня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Виселено ОСОБА_4. з квартири АДРЕСА_1. У задоволенні інших вимог відмовлено. У
задоволенні позовних вимогОСОБА_2та ОСОБА_3відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на  порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права, просить рішення суду частково змінити,
ухвалити нове  рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги про укладення з ним окремого договору найму жилої кімнати
площею 10,7 кв.м у квартирі АДРЕСА_1
сім'єю у складі двох осіб.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що квартираАДРЕСА_1 є неприватизованим
житлом з двома кімнатами площею  10,7
кв.м,                 18,4 кв.м), де
зареєстровані і проживають позивач ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6,                  ІНФОРМАЦІЯ_1, його брат
ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх батько ОСОБА_2, який є наймачем.

Частинами  1 та 2 статті 104 ЖК України передбачено, що
член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які
проживають разом з ним, укладення з ним окремого  договору найму, якщо жилу площу, що припадає
на нього, може бути виділено у вигляді
приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК України.

У разі відмовлення членів сім'ї дати
згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в
укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст.  63 ЖК України предметом договору найму жилого
приміщення в  будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний
жилий  будинок.

Не можуть бути самостійним  предметом договору найму: жиле приміщення,
яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання
одній особі (ст. 48 ЖК України), частина
кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також
підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Судом встановлено, що
право на проживання у даній квартирі мають п'ять вказаних вище осіб,
зареєстрованих по місцю проживання. Житлова площа у квартирі             НОМЕР_1 складає 29,1  кв.м, на кожного  проживаючого становить по 5,8 кв.м.

Статтею 47 ЖК України
норма жилої площі на одну особу встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. Відповідно
до постанови виконкому Київської обласної ради від                  8 липня 1991 року № 112
мінімальний розмір жилої площі на одну особу складає 7 кв. м, санітарна норма -
9 кв. м на одну особу.

Колегія суддів вважає, що висновок
суду про те, що вимоги ОСОБА_1 щодо виділення йому в користування окремої
кімнати, зобов'язання виконавчого комітету Вишгородської міської ради укласти з
ним окремий договір найму жилої кімнати площею 10,7 кв.м та зобов'язання не
чинити перешкод у користуванні виділеною кімнатою, є безпідставними, а рішення
суду про відмову у задоволенні цих вимог - обґрунтованим та законним.

Статтею 65 ЖК України передбачено,
що наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину,
дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди не потребується.

ОСОБА_4. поселилася у спірну
квартиру без дотримання вказаних правил і вимог закону.

Вимоги позивача в частині виселення
ОСОБА_4 підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним,   користуються
на рівні з наймачем  усіма  правами і несуть  всі обов'язки,   що

випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо
вказані особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в
займаному жилому приміщенні,  вони мають
такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Висновок суду про право ОСОБА_1 на
звернення до суду з позовом про виселення ОСОБА_4 колегія суддів вважає
правильним.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для визнання ОСОБА_1
таким, що втратив право на
користування  квартирою та його виселення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм
матеріального і процесуального права при ухваленні рішення є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують
висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що воно ухвалене з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права, а тому залишає його без змін.

Керуючись ст. 209,  218, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 15 серпня                   2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду України у
касаційному порядку протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -