Справа №2-518/2008
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

17 червня 2008 року Рахівський районний
суд Закарпатської області
в складі: головуючої судді - Бліщ О.Б.

при секретарі - Павлюк А.В.

з участю: позивачів -
ОСОБА_1., ОСОБА_2.

представника позивачів -
ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Рахів  цивільну
справу за  позовом

ОСОБА_3в
інтересах

ОСОБА_2,

ОСОБА_1     до

ОСОБА_4,

Рахівської
районної державної нотаріальної контори

про визнання
свідоцтва про право на спадщину частково недійсним

та визначення часток у спадковому майні

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_1звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, Рахівської районної
державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним та визначення часток у спадковому майні.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1помер дід позивачів - ОСОБА_5, якому
при житті належав в цілій частині житловий будинок АДРЕСА_1.  Після смерті діда, його майно фактично
успадкували діти померлого - ОСОБА_4(тітка позивачів)  та - ОСОБА_2(батько позивачів), який вважаючи
себе спадкоємцем, що фактично вступив в оперативне управління спадковим майном
з заявою про оформлення спадщини в нотаріальну контору не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_2батько позивачів - ОСОБА_2 помер. Як сини, що проживали з ним в
одному будинку по АДРЕСА_2, позивачі фактично спадщину прийняли, хоча в
нотаріальну контору за видачею свідоцтва про право на спадщину  не зверталися.

Маючи намір в жовтні 2007 року оформити
належно свої спадкові права, позивачам стало відомо, що відповідачка 03
листопада 2003 року в Рахівській державній нотаріальній конторі отримала
свідоцтво про право на спадщину в цілій частині після смерті свого батька, а
їхнього діда, ОСОБА_5і стала власником житлового будинку АДРЕСА_1Тому просять
суд  визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину  за законом, видане
на ім'я ОСОБА_4 після смерті її батька ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_2та ОСОБА_1, в
порядку спадкової трансмісії, частки у спадковому майні, що належала на праві
особистої власності гр-ну ОСОБА_5по ј кожному.

В судовому засіданні позивачі -
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. позов підтримали пояснивши суду, що їхній батько -
ОСОБА_2прийняв спадщину після смерті свого батька, а їхнього діда, ОСОБА_5,
поскільки вступив в оперативне володіння та управління спадковим майном. Батько
доглядав за будинком діда, обробляв земельну ділянку, відведену для
обслуговування житлового будинку, хоча в нотконтору  про видачу відповідного свідоцтва дійсно не
звертався. Відповідачка тривалий час проживає за межами області, на час смерті
діда також не проживала в смт. Коб. Поляна, навіть не була присутня на
похоронах діда. Оформляючи свідоцтво про право на спадщину за законом
ОСОБА_4утаїла про те, що на час відкриття спадщини у неї був  рідний брат а їхній батько, який прийняв
спадщину, у відповідності до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року). Вони в
свою чергу також в силу статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично
прийняли спадщину за своїм батьком ОСОБА_2, який помер після діда в
ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином до них повинно застосуватись правило спадкової трансмісії,
а саме, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за
заповітом, помер після відкриття спадщини не встигнувши прийняти її в
установлений строк (ст. 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому
частки  спадщини переходить до його
спадкоємців. Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його
спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття
спадщини (ст. 549 цього Кодексу). Таким чином посилання відповідачки на ст. 553
ЦК України (в редакції 1963 року) є надуманим так як вони від спадщини не
відмовлялися, а навпаки вступили в оперативне управління спадковим майном. З
дня смерті діда і до дня звернення до суду доглядають за присадибною земельною
ділянкою, обробляють її, збирають урожай із наявних на земельній ділянці
фруктових дерев. До цього, також, такі дії робив і їхній батько. Оскільки про
порушене право довідалися лише у жовтні 2007 року, тому вважають, що строк
звернення за захистом порушеного права не пропустили,  просять в позові задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4в судове засідання
не явилася, однак надіслала до суду заперечення на позовну заяву, в якій
зазначає, що даний позов не визнає, просить в позовних вимогах позивачів
відмовити, покликаючись на те, що позивачі не вчинили дій передбачених ст. 549
ЦПК України (в редакції 1963 року), тобто не прийняли спадщину за померлим
дідом, а також на те, що вони пропустили строк позовної давності в даній
справі. Не заперечує проти  розгляду  справи у її відсутності.

Третя особа - Пріц О.І., пояснила суду,
що вона як державний нотаріус Рахівської ДНК дійсно видала відповідачці
свідоцтво про право на спадщину за законом у 2003 році. Про наявність інших
спадкоємців, окрім неї, ОСОБА_4. її не повідомила. Просить суд винести правильне
рішення.

Свідок - ОСОБА_6. пояснив суду, що він
проживав по сусідству із ОСОБА_5, та однозначно стверджує, що після його смерті
за спадковим будинком продовжував доглядати син ОСОБА_2. Дочка спадкодавця
ОСОБА_4 появилася в смт. Кобилецька Поляна тільки після спливу одного року від
дня смерті ОСОБА_5. Після чого в селищі вона появлялася дуже рідко, а за
будинком доглядали діти  ОСОБА_2 -
ОСОБА_2 молодший та ОСОБА_1 до 2007 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що спадщина як за померлим
ОСОБА_5 так і за ОСОБА_2 відкрилася до набуття чинності тепер діючим Цивільним
Кодексом, тому при вирішенні даного судового спору суд вважає за необхідне
керуватися положеннями Цивільного Кодексу України Української РСР  в редакції 1963 року, зі всіма послідуючими
змінами та доповненнями.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК
Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично
вступив в управління або володіння спадковим майном. У судовому засіданні
достовірно знайшов своє підтвердження як факт прийняття спадщини ОСОБА_2після
смерті його батька - ОСОБА_5, так і факт прийняття спадщини позивачами після
смерті їхнього батька - ОСОБА_2.

Статтею 551 цього ж Кодексу
встановлено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за
заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши прийняти її в
установлений строк (ст. 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому
частки  спадщини переходить до його
спадкоємців (спадкова трансмісія).

Свідоцтвом про право власності на
житловий будинок підтверджено, що ОСОБА_5належав, на праві приватної власності,
в цілій частині, житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом  №2240, посвідченого
державним нотаріусом Пріц О.І. вбачається, що ОСОБА_403 листопада 2003 року
оформила право власності на спадкове майно після смерті її батька, а саме
на  житловий будинок АДРЕСА_1 за
померлим  ОСОБА_5.

Як пояснила у судовому засіданні
представник Державної нотаріальної контори, ОСОБА_4., оформляючи на себе
спадкові права після смерті батька, про те, що на день відкриття спадщини був
живий інший спадкоємець - її брат ОСОБА_2, її як державного  нотаріуса не повідомила.

Матеріалами справи встановлено, що на
день відкриття спадщини за ОСОБА_5 його син ОСОБА_2(батько позивачів) був живий
та у відповідності до правил ст. 549 п.1 ч.1 ЦК України (в редакції 1963 року)
прийняв спадщину за померлим ОСОБА_5. В свою чергу позивачі прийняли спадщину
за померлим батьком, яка відкрилася у ІНФОРМАЦІЯ_2, в тому числі і на спірний
спадковий будинок, яким фактично управляв та володів ОСОБА_2. Дане підтверджено
матеріалами справи, показами свідка, а також і поясненнями самих сторін.

Факт родинного споріднення між
ОСОБА_5., ОСОБА_2., ОСОБА_2. молодшого та ОСОБА_1. підтверджений наявними у
матеріалах справи свідоцтвами про народження позивачів та їхнього батька.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК
України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі
зробленою  до винесення ним рішення, в
той же час відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Враховуючи що  про порушення свого права
позивачі довідалися у 2007 році строк позовної давності не підлягає поновленню,
оскільки не є пропущеним а порушене право позивачів підлягає судовому захисту.
Тому доводи відповідачки щодо необхідності відмови у задоволенні позову у
зв'язку із пропуском строку позовної давності слід відхилити.

Суд вважає, що наведені в судовому
засіданні обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, а тому в
позові слід задовольнити в повному обсязі.

Вимоги про повернення судових витрат
на їхню користь, позивачами перед судом не ставилось.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 88, 208,
209, 212, 213, 214, 223 ЦПК України, ст.ст.
551, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. 267 ЦК України (в
редакції 2003 року) суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові задовольнити.

Визнати  частково недійсним (в 1/2 частині) свідоцтво
про право на спадщину за законом, видане Рахівською районною державною
нотаріальною конторою  03 листопада 2003
року та зареєстроване в реєстрі  за №
2240 на ім'я ОСОБА_4.

Визнати  за ОСОБА_2та ОСОБА_1, мешканцями АДРЕСА_2, в
порядку спадкової трансмісії, право власності на ј частину кожному, в
спадковому майні ОСОБА_5,  як спадкоємцям
в рівних долях майна, що мало належати їхньому батьку - ОСОБА_2, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_2та фактично прийнявшому спадщину після смерті свого батька -
ОСОБА_5, в тому числі на ј частину кожному,
житлового будинку розташованого вАДРЕСА_1

На рішення може бути подано заяву про
апеляційне оскарження в судову палату з цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:                                   Бліщ О.Б.