Спр.№2-3308                                                        Р
2008 року.                                                                                        м.
районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Розман М.М., при
секретарі Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільховецької сільської ради
про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до Вільховецької сільської ради про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позовній заяві зазначила, що
з 16.04.1984 року вона постійно працювала на посаді начальника
військово-облікового столу Вільховецької сільської ради. А 13 вересня 2006 року
досягла пенсійного віку і у зв'язку з чим належним чином оформила пенсію.
виходом на пенсію сільський голова Бенца В.М. в категоричній формі заявив, що
звільняє її з роботи у з в'язку з виходом на пенсію, однак після суперечки з
цього приводу продовжив їй строк перебування на роботі на один рік.
Під тиском Бенци В.М. та побоювання
втратити роботу вона вимушена була написати заяву про продовження трудового
договору на один рік, а саме до 10.03.2007 року, про що свідчить її заява та
розпорядження сільської голови Бенца В.М. від 14.09.2006 року. Продовжуючи
працювати вона сподівалася, що після закінчення строку Бенца В.М. не буде
порушувати питання про її звільнення. Однак своїм розпорядженням № 11 від
12.03.2007 року він звільнив її з посади начальника ВОС Вільховецької сільської
ради у зв'язку із закінченням строку трудового договору , встановленого за
погодженням сторін, згідно заяви про продовження трудового договору до
10.03.2007 року та в зв'язку виходом на пенсію 14.09.2006 року.
Вважає своє звільнення незаконним ,
так як Бенца повідомив її про звільнення з роботи усно і не надав їй можливості
ознайомитися з розпорядженням № 11 від 12.03.07 року, з яким вона ознайомилася
тільки в травні 2007 року, коли воно було направлено на запит адвокату. Крім
цього , він за період її роботи не надав можливість використати профспілкову
відпустку за 2006 рік та за 2007 рік до дня звільнення з роботи. Її трудова
книжка по даний час не оформлена, розрахунок з нею не був проведений на
наступний день після звільнення, а тільки через декілька днів.
Крім того , з довідки про заробітну плату та
інші доходи видно, що за жовтень-грудень 2006 року вона отримувала заробітну
плату щомісячно по 609 грн. 37 коп., а за січень-лютий 2007 року вже в сумі 487
грн. 50 коп. За березень 2007 року в довідці зазначено, що сума заробітної
плати складає вже 652 грн.17 коп. З чим пов'язана така різниця в заробітній
платі за січень-березень 2007 року їй не відомо.
За невикористані нею відпустки
протягом 2006 та 2007 років відповідач не виплатив їй грошову компенсацію, не
запропонував і не надав їй відпустку за 2006 рік та за 2 місяці 10 днів 2007
Вважає, що сільський голова Бенца
В.М. порушив також її право на працю, як пенсіонерки, оскільки зі змісту
розпорядження № 37 від 14.09.2006 року «Про продовження трудового договору» та
розпорядження № 11 від 12.03.2007 року про звільнення її з роботи видно, що
мотиви прийняття її на роботу на один рік та звільнення з роботи тісно
пов'язані з її пенсійним віком.
поновити строк звернення до суду з позовом , пропущений з поважних причин та
поновити її на попереднє місце роботи в Вільховецьку сільську раду і стягнути з
відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 1728
В судовому засіданні позивачка свої
позовні вимоги підтримала посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві
обставини і додатково пояснила , що після досягнення пенсійного віку сільський
голова видав розпорядження про звільнення її з роботи у зв»язку з досягненням
пенсійного віку. Того ж дня бухгалтер ОСОБА_2 вручила їй це розпорядження.
Наміру звільнятися з роботи вона не мала , а тому зателефонувала сусіду ОСОБА_3
, який є добрим знайомим з сільським головою і після розмови з ним їй
запропонували написати заяву про продовження строку трудового договору, що вона
і зробила. Попереднє розпорядження у неї забрала бухгалтер ОСОБА_2. Заяву
написала під її диктовку , оскільки вона сказала , що всі так роблять. 10
березня 2007 року голова повідомив, що вона звільнена. Однак вона ще тиждень
виходила на роботу сподіваючись , що остаточно не звільнена. Трудову книжку
отримала при виході на пенсію. Розпорядження про звільнення , незважаючи на
прохання , їй не надали і видали тільки на запит адвоката. За розпорядженням
вона неодноразово особисто зверталася до бухгалтера ОСОБА_2. Просить позов
Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав і пояснив , що після досягнення пенсійного віку
позивачка написала заяву про звільнення , на яку він поставив резолюцію. Однак
через декілька днів до нього прийшов ОСОБА_3 і просив продовжити їй строк
перебування на посаді хоча б до кінця року , на що він погодився ,
запропонувавши позивачці написати заяву про продовження строку трудового
договору до 10.03.2007 року та видав відповідне розпорядження. Примусу щодо неї
не було. Після закінчення вказаного строку позивачка була звільнена першого ж
робочого дня. Він особисто , в присутності працівників сільської ради ,
намагався вручити їй копію розпорядження , але вона , словесно образивши його ,
відмовилася від отримання. В подальшому за отриманням копії розпорядження до
нього не зверталася. Вважає звільнення законним. Позивачка пропустила строк
звернення до суду і просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши пояснення сторін ,
дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено ,
що  позивачка перебувала в трудових
відносинах з відповідачем з 16.04.1984 року і працювала на посаді начальника
військово-облікового столу Вільховецької сільської ради.
2006 року досягла пенсійного віку.
підставі її письмової заяви , за розпорядженням сільського голови від 14
вересня 2006 року за №37  , їй продовжено
дію трудового договору у зв»язку з виходом на пенсію з 14 вересня 2006 року до
10 березня 2007 року.
до розпорядження відповідача від 12 березня 2007 року №11 позивачка звільнена з
роботи у зв»язку із закінченням строку трудового договору , як зазначено у
розпорядженні , на визначений строк , встановлений за погодженням сторін та
згідно поданої заяви про продовження трудового договору до 10.03.2007 року (
ст. 23 п.2 Закону України із змінами від
20.03.1991 року , від 19.01.1995 року ) і у зв»язку з виходом на пенсію
змістом ст.. 23 КзПп України трудовий договір може бути безстроковим або
строковим. Строковий трудовий договір укладається у випадках , коли трудові
відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи , або умов її виконання , або інтересів працівника
та в інших випадках , передбачених законодавчими актами.
припинення трудового договору визначені у ст. 36 КзПп України і їх перелік є
встановлено в судовому засіданні , позивачка до 13.09.2006 року перебувала в
трудових відносинах з відповідачем по безстроковому трудовому договору.
віку для заміщення займаної нею посади діючим законодавством не визначено.
оглянутої в судовому засіданні книги реєстрації розпоряджень по Вільховецькій
сільській раді за 2006 рік не встановлено наявність розпорядження про
припинення безстрокового трудового договору з позивачкою.
наведене , суд вважає , що розпорядження сільського голови від 14 вересня 2006
року за №37  , за яким продовжено дію
трудового договору ОСОБА_1 у зв»язку з виходом на пенсію з 14 вересня 2006 року
до 10 березня 2007 року є безпідставним , оскільки суперечить вимогам ч.2 ст.
позивачкою дане розпорядження в установленому порядку не оскаржувалося.
відповідає вимогам закону і похідне від нього розпорядження відповідача від 12
березня 2007 року №11, за яким позивачку звільнено з роботи і яке містить дві
самостійні підстави , тобто у зв»язку із закінченням строку трудового договору
, на визначений строк , встановленого за погодженням , і у зв»язку з виходом на
пенсію 14.09.2006 року , де остання підстава діючим трудовим законодавством не
до ст. 233 КзПп України працівник може звернутися з заявою до суду про
вирішення трудового спору у справах про звільнення у місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
до ст.. 234 цього Кодексу , у разі пропуску зазначеного строку з поважних
причин , суд може поновити ці строки.
встановлено в судовому засіданні , позивачка була звільнена з роботи 12 березня
2007 року , а до суду звернулася з позовом тільки 25 червня 2007 року , тобто
за спливом більше трьох місяців.
розпорядження про її звільнення містить датований 13.03.2007 року запис про те
, що в присутності працівників сільської ради ознайомлена , від передачі
документа та від підпису відмовилася в присутності ОСОБА_4, ОСОБА_5, Бенца В.М.
ОСОБА_4 в судовому засіданні ствердила , що в кабінеті начальника ВОС , де мали
робоче місце ОСОБА_1 та вона , головний бухгалтер ОСОБА_2 пропонувала ОСОБА_1
підписати розпорядження про звільнення , але вона відмовилася. В подальшому
зайшов сільський голова Бенца і також їй запропонував отримати і підписати
розпорядження , але вона відмовилася. Там ще був присутній мешканець села ОСОБА_5.
Цю відмову вони засвідчили своїми підписами на примірнику розпорядження.
цього їй відомо зі слів ОСОБА_1 ще у вересні 2006 року , що їй продовжили
термін роботи до 10 березня 2007 року.
ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила , що вона працює головним бухгалтером
Вільховецької сільської ради і одночасно здійснює діловодство з кадрових
питань.Після досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 написала заяву про продовження
строку трудового договору і розпорядженням сільського голови її заява була задоволена.
Інших заяв і розпоряджень щодо позивачки не було. По закінченню строку
трудового договору вона була звільнена з роботи. В той же день їй проведено
розрахунок. За невикористану відпустку вона одержала грошову компенсацію. Після
звільнення десь на протязі трьох днів виходила на 15 хвилин на роботу ,
затівала сварку через звільнення. Вона запропонувала їй зайти за розпорядженням
до сільського голови і більше з цими питаннями вона до неї не підходила. Ключі
від сейфа передала через сторонню людину.
належних і допустимих доказів сторонами в судовому засіданні не наведено.
наведене , суд вважає , що позивачка пропустила встановлений ст.. 233 КзПп
України місячний строк для звернення до суду , поважних причин пропущення цього
строку не навела , а тому поновити його неможливо , оскільки її доводи про
неотримання копії розпорядження спростовуються даними в судовому засіданні
показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_2, письмовою відміткою на копії
розпорядження про відмову від його отриманні , посвідченою підписами присутніх
осіб , письмовим запитом адвоката , датованим тільки  18.04.2007 року.
чином , суд вважає , що в задоволенні позову ОСОБА_1  про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити у зв'язку із
спливом строку позовної давності.
зв»язку з цим не підлягають задоволенню і вимоги позивачкипро стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
ст..ст. 4 , 10 , 60 , 209 , 213-215 ЦПК України , на підставі ст..ст.23 , 36 ,
116 , 117 , 233 , 234 , КзПп України , суд ,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Вільховецької сільської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у зв'язку із спливом строку
Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський
районний суд шляхом подання заяви про його апеляційне оскарження протягом 10
днів, з наступним поданням апеляційної скарги протягом 20 днів.

Г о л о в у ю ч и й:
М.М. Розман