Справа № 2-4792/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

25
березня 2008 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді       Чернявскої Л.М.,

при секретарі                Каланжовій Н.Ф.,

за участю:  представника
ОСОБА_1.-  ОСОБА_3., представника
ОСОБА_2. - ОСОБА_4.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування витрат та зустрічний позов ОСОБА_2до ОСОБА_1про
визнання права власності,

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про відшкодування витрат,
пов'язаних з виконанням доручення згідно договору доручення від 10.03.2006 р. В
обґрунтування заявлених вимог вказуючи, що згідно умов зазначеного договору він
вчинив певні юридичні дії, в наслідок яких відповідачка мала отримати право
власності на трьох поверховий індивідуальний житловий будинок з благоустроєм в
АДРЕСА_1саме, узгодив розроблений проект будинку в відповідних органах міста. В
подальшому на підставі отриманих документів організував та провів будівництво
вищезазначеного об'єкту. В результаті проведених робіт, був зведений трьох
поверховий індивідуальний житловий будинок з мансардою, загальною площею 889,3
мІ, що підтверджується даними технічного паспорту від 31.10.2007 р.. На
виконання будівельних робіт житлового будинку він отримав грошові кошти у
розмірі 384 090,00 грн. із розрахунку 500 грн. за 1 кв.м. (п. 3.3.4., 3.1.5.
вищезазначеного договору доручення). Але цих грошей не вистачило і частину
будівництва площею 121,12 кв.м. він здійснив за свої кошти в розмірі 60 560,00
грн. Крім того, ОСОБА_2. не виплатила ОСОБА_1.
винагороду пропорційно виконаному дорученню у розмірі 3 000 грн.

ОСОБА_2. звернулась з зустрічним позовом, в якому просить визнати за нею
право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке в цілому складається
з житлового будинку літ. „А”, загальною площею 895,7 кв.м. та житловою площею
416,1 кв.м.; господарчого блоку літ. „Б” - 10,6 кв.м.; огорожі літ. „№1,2” -
85,8 кв.м.; басейну літ.” I ” - 59,9 кв.м. Виконання рішення в частині реєстрації зазначеного об'єкту
у встановленому законом порядку покласти на Одеське МБТІ і РОН.

В
обґрунтування заявлених вимог вказуючи, що вона є власницею земельної ділянки,
загальною площею 0,05 га, розташованої по АДРЕСА_1. На підставі розробленого
МПП „Рубікон+” проекту трьох поверхового індивідуального житлового будинку
загальною площею 768,18 кв.м. з благоустроєм площею 135,69 кв.м.. нею був
узгоджений проект у передбаченому законодавством порядку та отриманий в
інспекції ДАБК м.Одеси дозвіл на виконання будівельних робіт, але був зведений
триповерховий жилий будинок з мансардою загальною площею 895,7 мІ. Ця обставина
позбавила відповідачку можливості ввести будинок в експлуатацію. Проте
збудована будівля придатна до подальшої експлуатації відповідно до її
функціонального призначення з врахуванням основних вимог ДБН 79-92.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1.
просила стягнути з ОСОБА_2. на його користь відшкодування витрат
пов'язаних з виконанням доручення у розмірі 60 560,00  грн. та винагороду за виконане доручення у
розмірі 3000 грн. та визнала вимоги зустрічного позову ОСОБА_2..

Представник ОСОБА_2. первинний позов визнала частково, відносно вимог виплати
винагороди за виконане доручення у розмірі 3 000 гривень та просила відмовити в
задоволенні вимог ОСОБА_1. про стягнення з ОСОБА_2. відшкодування витрат,
пов'язаних з виконанням доручення у розмірі 60 560,00  грн., оскільки із змісту договору доручення
та обставин справи, позивач значно відійшов від наданих йому договором
доручення повноважень і такі можливості договір доручення йому не надавав.
Вимоги зустрічного позову підтримала по викладеним в позові підставам.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін,
дослідивши та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлені первинні позовні
вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню в
повному обсязі виходячи з наступних, встановлених судом обставин.

Матеріалами справи встановлено, що 10 березня 2006 року між ОСОБА_1
(повірений) та ОСОБА_2(довіритель) був укладений договір доручення.

Відповідно п. 1.1 Договору довіритель доручає, а повірений приймає на себе
обов'язок здійснити від імені та за рахунок довірителя певні юридичні дії, що
направлені на придбання довірителем права власності на триповерховий
індивідуальний житловий з благоустроєм дім по АДРЕСА_1. За для цього повірений
повинен був вчинити наступні дії: здійснити узгодження робочого проекту
індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у встановленому порядку;
оформити дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції державного
будівельного контролю м.Одеси; укласти договір підряду на капбудівництво з
відповідною ліцензованою організацією; після закінчення будівництва оформити
акт державної приймальної комісії про прийняття до експлуатації завершеного
будівництвом об'єкту у встановленому порядку; оформити та зареєструвати в МБТІ
та РОН м.Одеси свідоцтво про право власності на триповерховий індивідуальний
житловий будинок по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії. Право чин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний після виконання доручення
або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути
довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання
доручення та виправдні документ, якщо це вимагається умовами договору та
характером доручення.

Довіритель зобов'язаний, за правилом ст. 1007 ЦК України, негайно прийняти
від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення, виплатити
повіреному плату, якщо вона йому
належить.

Листом від 14.11.2007 р. ОСОБА_2. повідомила ОСОБА_1. про припинення
договору з вимогою повернути все належне за договором.

У період дії доручення позивач частково виконав прийняті на себе
зобов'язання та передав їх результат ОСОБА_2., про що свідчать узгодження
проекту трьохповерхового індивідуального житлового будинку, дозвол на виконання
будівельних робіт, виданий інспекцією ДАБК м.Одеси 10.11.2006 р., технічний
паспорт від 31.10.2007 р..

Відповідно до п. 4.1. договору доручення від 10.03.2006 р. довіритель за
виконання повіреним доручення виплачує йому винагороду у сумі 5000 грн. Виплата
здійснюється не пізніше дати реєстрації в органах МБТІ та РОН свідоцтва про
право власності довірителя на об'єкт, зазначений в 1.1. договору. У випадку
розірвання цього договору доручення підлягає оплаті пропорційно його виконанню
(п.4.2. договору).

За розрахунками ОСОБА_1. винагорода підлягає сплаті у розмірі 3000 гривень,
яку представник ОСОБА_2. у судовому засіданні не заперечувала проти сплати.

Згідно із статтями 526 <nau://ukr/435-15|st526>, 629 Цивільного
Кодексу України <nau://ukr/435-15|st629> зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1. про стягнення з ОСОБА_2. винагороди за
виконане доручення у розмірі 3000 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується вимог, заявлених ОСОБА_1. про відшкодування витрат пов'язаних
з виконанням доручення, суд вважає, що підстави для їх задоволення відсутні,
виходячи з наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний, якщо інше не
встановлено договором, забезпечити повіреного засобами, необхідними для
виконання доручення,  відшкодувати
повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення.

На виконання будівельних робіт житлового будинку ОСОБА_2.  забезпечила ОСОБА_1. грошовими коштами у
розмірі, передбаченому 3.1.5. договору доручення, що свідчить про виконання
вимог п.3.3.4. цього договору.

Статтею 1004 ЦК України передбачено, що повірений зобов'язаний вчиняти дії
відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від
змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг
попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на
свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені
відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Як вбачається із змісту договору доручення та обставин справи, позивач
значно відійшов від наданих йому договором доручення повноважень і такі
можливості договір доручення йому не надавав.

Позивач ОСОБА_1. не представив суду доказів щодо повідомлення відповідачки
ОСОБА_2. про здійснені відступи від змісту правочину, а тому його дії
суперечать ст.1006
ЦК України <nau://ukr/435-15|st1006>.

Необхідні
витрати, пов'язані з виконанням доручення, здійснені повіреним, підлягають
відшкодуванню лише тоді, коли вони були здійснені з відома довірителя.

Суду також не надано доказів щодо здійснення ОСОБА_1. витрат, пов'язаних з
виконанням доручення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1. про стягнення з ОСОБА_2. відшкодування
витрат, пов'язаних з виконанням доручення у розмірі 60 560,00  грн. не підлягають задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з Державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295199 від 12.05.2005 р. ОСОБА_2 є
власницею земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, що розташована по
АДРЕСА_1.

Цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для будівництва і
обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна
ділянка).

Власник земельної ділянки може використовувати її на свій розсуд відповідно
до її цільового призначення, що передбачає ч.4 ст. 373 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та
інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 22 Закону України „Про основи містобудування” забудова
земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після
виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку,
передбаченому законом та отриманням дозволу на виконання будівельних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що для початку будівництва на власній
земельній ділянці ОСОБА_2. мала всі необхідні документи, а саме: дозвіл на
проектування індивідуального житлового будинку; проект об'єкту будівництва;
узгодження проекту з відповідними органами та дозвіл на виконання будівельних
робіт.

Згідно договору доручення, укладеного між ОСОБА_2. та ОСОБА_1.
10.03.2006р., осатаній повинен був вчинити певні юридичні дії, наслідком яких
ОСОБА_2. мала отримати право власності на триповерховий індивідуальний житловий
дім з благоустроєм в АДРЕСА_1.

На виконання цього доручення ОСОБА_1. повинен був укласти договір підряду
на капітальне будівництво з відповідною ліцензійною організацією, проте він
значно відійшов від наданих йому договором доручення повноважень та здійснив
будівництво самостійно власними силами.

Крім того, встановлено, що виконані по будівництву житлового будинку роботи
не відповідають узгодженому проекту, що призвело до збільшення загальної площі
будівлі. Цей факт підтверджується даними технічного паспорту на житловий
будинок індивідуального житлового фонду від 06.02.2008 р.

Таким
чином, з вини відповідача ОСОБА_1. позивачка позбавлена можливості набути право
власності на житловий будинок, оскільки відповідно до правил ч.2 ст. 331 ЦК
України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах,
які не заборонені законом, зокрема, на підставі різних угод не заборонених
законом.

Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні
зі встановленими межами, певним місцем розташування, з певними, стосовно неї,
правами і право на земельну ділянку розповсюджується на простір, який
знаходиться над і під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для
зведення житлових, виробничих і інших будівель і споруд.

За приписами  статті 95 ЗК України
землекористувачі, якщо інше не передбачене законом або договором, мають право,
зокрема, самостійно господарювати на землі і споруджувати житлові будинки,
виробничі і інші будівлі і споруди.

Статтею 415 ЦК України встановлено, що землекористувач має право власності
на будівлі (споруди), збудовані на земельній ділянці.

Відповідно технічного висновку приватного підприємства „ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНА
КОМПАНІЯ „БУДЕКСПЕРТГРУП” (держ. ліцензія АВ №369559) від 12.02.2008 р.
технічно можливо ввести в експлуатацію будівлю індивідуального житлового фонду
розташованого в АДРЕСА_1. Об'ємно-планувальні рішення об'єкту обстеження
відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 „Житлові будинки. Основні положення”,
ДБН-79-92 „Житлові будинки для індивідуальних забудовників”, а також вимогам
норм з пожежної безпеки ДБН В.1.1.-7-2002 „Пожежна безпека об'єктів
будівництва”. Об'єкт обстеження обладнаний необхідними інженерними  мережами та приборами відповідно з вимогами
діючих норм та правил. Якість виконаних на момент обстеження будівельних робіт
відповідає вимогам чинних будівельних норм та правил, зокрема СНіП 3.03.01-87
„Несучі та огороджуючи конструкції”.

Як результат проведених будівельних робіт був вироблений новий об'єкт права
власності, індивідуальний житловий будинок в цілому складається з житлового
будинку літ. „А” загальною площею 895,7 м кв. та житловою площею 416,1;
господарчого блоку літ. „Б” - 10,6 м кв.; огорожі літ. „№1,2” - 85,8 м кв.;
басейну літ.” I ” - 59,9 м кв.,
розташований на земельній ділянці площею 0,05 га по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це порушує права інших осіб.

Згідно листів від 14.03.2005 р. та 14.12.2006 р. №49 суміжні землевласники
не заперечують проти будівництва житлового будинку ОСОБА_2. за адресою:
АДРЕСА_1.

Судовий захист цивільних прав та інтересів шляхом визнання відповідного
права гарантується ст. 16 ЦК України.

Отже, враховуючи, що на земельній ділянці площею 0,05 га, яка належить
ОСОБА_2., та за її рахунок зроблена нова річ, яка складається з житлового
будинку літ. „А” загальною площею 895,7 м кв. та житловою площею 416,1; господарчого
блоку літ. „Б” - 10,6 м кв.; огорожі літ. „№1,2” - 85,8 м кв.; басейну літ.” I ” - 59,9 м кв., по
АДРЕСА_1, в ньому будівельні роботи закінчені та приміщення можливо
експлуатувати, за нею необхідно визнати право власності на цю річ.

Як
передбачає ст. 182 ЦК України <nau://ukr/435-15|st182> право власності та
інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід
і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані
права в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.  2, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 14, 60, 61, 208 -
215, 225  ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1винагороду за виконане доручення у
розмірі 3 000 гривень.

У решті позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2,
право власності на індивідуальний житловий будинок, який в цілому складається з
житлового будинку літ. „А” загальною площею 895,7 кв.м. та житловою площею
416,1 кв.м.; господарчого блоку літ. „Б” - 10,6 кв.м; огорожі літ. „№1,2” -
85,8 кв.м.; басейну літ.” I ” - 59,9 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,05 га по
АДРЕСА_1.

Після набрання
законної сили судове рішення є підставою для реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН» за
ОСОБА_2на індивідуальний житловий будинок, який в цілому складається з
житлового будинку літ. „А” загальною площею 895,7 кв.м. та житловою площею
416,1 кв.м.; господарчого блоку літ. „Б” - 10,6 кв.м; огорожі літ. „№1,2” -
85,8 кв.м.; басейну літ.” I ” - 59,9 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,05 га по
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської
області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі заяви про
його апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення і
подачі апеляційної скарги, протягом двадцяти днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження  не було подано.  Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але  апеляційна
скарга  не  була
подана  у   строк, встановлений  статтею
294  ЦПК України,  рішення
суду набирає законної сили
після  закінчення  цього
строку.  У  разі
подання апеляційної  скарги  рішення,
якщо  його  не
скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси                                                                                                        Чернявська
Л.М.