Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
розглянувши у  попередньому судовому засіданні в м. Києві 26
травня 2008 року справу за позовом ОСОБА_1 до Хустської міської ради, ОСОБА_2
про визнання недійсними рішення Хустської міської ради про надання у приватну
власність земельної ділянки та державного акта про право приватної власності на
землю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Хустської міської ради про
визнання недійсним державного акта про право приватної власності на землю за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області
від 2 серпня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Хустської міської ради,  ОСОБА_2, в якому просила суд скасувати
рішення Хустської міської ради від 21 червня 2004 року № 512 про надання
ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0512 га, розташовану по
АДРЕСА_1,  визнати недійсним  державний
акт   про  право приватної  власності
на  землю серії  НОМЕР_1, виданий 5 травня 2006 р. на
ім'я  ОСОБА_2

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що
на підставі рішення Хустської міської ради від 11 березня 1993 року їй було
виділено земельну ділянку площею 0,0512 га
по  АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку. 29 лютого 1997 року вона отримала державний акт
про право власності на землю. Проте у 2006 р. їй стало відомо, що на цю
земельну ділянку на підставі рішення Хустської міської ради від 21 червня 2004
року № 512 видано державний акт про право приватної власності ОСОБА_2, який
вона просила визнати недійсним.

У листопаді 2006 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, Хустської міської ради, в якому
просила визнати недійсним державний акт про право приватної власності на землю,
виданий 29 вересня 1997 року Хустською міською радою ОСОБА_1 та зареєстрований
в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю № 1859.
Вимоги мотивувала тим, що рішенням Хустської міської ради від 21 червня 2004
року № 512 їй було виділено земельну ділянку площею 0,0736 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд. 5
травня 2006 року вона отримала державний акт про право власності на цю земельну
ділянку серії НОМЕР_3. Отримавши дозвіл на будівництво та виготовивши
будівельний паспорт, вона побудувала на цій земельній ділянці гараж і перший
поверх жилого будинку.  У червні 2006
року їй стало відомо, що на частину наданої їй земельної ділянки площею 0,0512
га 29 вересня 1997 року було видано державний акт про право приватної власності
серії НОМЕР_2 на ім"я ОСОБА_1 Просила визнати цей акт недійсним, оскільки
рішенням 12 сесії Хустської міської ради 21 скликання від 11 березня 1993 року
спірна земельна ділянка виділялася ОСОБА_3, а не ОСОБА_1

Ухвалою Хустського районного суду
Закарпатської області від 28 листопада 2006 року позови були об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від 10 травня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 2 серпня 2007 року рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 10 травня 2007 року скасовано та ухвалено нове, яким
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм
процесуального права та ставить питання про скасування рішення суду апеляційної
інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про
те, що підстави для  скасування  рішення суду апеляційної інстанції   відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, апеляційний суд правильно взяв до уваги обставину, що відповідно до
ст.ст.17, 67 ЗК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних
правовідносин, земельні ділянки передавались за заявами громадян у власність
відповідно до рішення ради народних депутатів. Спірна земельна ділянка рішенням
Хустської міської ради від 11 березня 2003 р. була надана у власність не
ОСОБА_1, а ОСОБА_3, і це підтверджено матеріалами справи. Отже, підстави для
виготовлення та видачі державного акту на право приватної власності на землю на
ім'я ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час  розгляду  справи
в  касаційному   порядку
суд перевіряє  в  межах
касаційної  скарги  правильність застосування судом першої  або
апеляційної  інстанції  норм
матеріального  чи
процесуального  права  і
не  може  встановлювати або (та) вважати
доведеними  обставини,  що
не  були  встановлені
в  рішенні   чи відкинуті   ним,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу,  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що судом допущено порушення або неправильне
застосування норм  процесуального права,
яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л
а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 2
серпня 2007 року відхилити і
залишити вказане судове рішення  без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.