Справа № 2-540
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
2008  р.  Долинський
районний  суд  Кіровоградської  області
Головуючого  судді :
відкритому  судовому  засіданні
справу  за  позовом
ОСОБА_1  до  ОСОБА_2,
ОСОБА_3 ,  Долинської  міської
ради  ( третя  особа
на  стороні  відповідача ,
самостійних  вимог  щодо
предмету  спору - комунальне  підприємство
«Координаційний  центр  по
обслуговуванню  населення»  при
Долинській  міській  раді)
про  визнання  недійсним
розпорядження  органу  приватизації
щодо  приватизації  житла ,
визнання  недійсним  свідоцтва
про  право  власності
на  житло ,  визнання
недійсним  договору  купівлі-продажу  квартири
Позивачка  звернулася
в  суд  з
позовом  до  відповідачів ,  мотивуючи
що  15.07.1994  року
відповідачем  ОСОБА_2.  ( надалі
відповідач 1 )  був  укладений
шлюб ,  який  розірвали
09.11.2004  року ,  після
прізвище - ОСОБА_2 .  25.06.1997  року
на  підставі  ордеру
Долинської  міської  ради
трьохкімнатну  квартиру  АДРЕСА_1
( надалі  спірна  квартира ) .
рішенням  Долинського  районного
суду  Кіровоградської  області
за  позовом  Відповідача
1  її  визнано
особою ,  яка  втратила
право  користування  жилим
приміщенням - спірною  квартирою ,  внаслідок
відсутності  понад  встановлений
термін .  Ухвалою  судової
палати  в  цивільних
справах  апеляційного  суду
Кіровоградської  області  від
13.09.2005  року  вказане
рішення  без  змін .

26.10.2007  року
рішенням  апеляційного  суду
Миколаївської  області ,  в
якості  касаційної  інстанції
розглянуто  її  касаційну
скаргу  та  рішення
Долинського  районного  суду
від  05.05.2005  року
та  ухвалу  апеляційного
суду  Кіровоградської  області
від  13.09.2005  року - скасовано ,  у
задоволенні  позову  Відповідача
1  відмовлено ,  чим
підтверджено  її  право
користування  спірною  квартирою .

Проте ,  за
час  судової  тяганини
Відповідач  1  на
підставі  скасованих  на
даний  час  рішення
Долинського  районного  суду
від  05.05.2005  року
та  ухвал  апеляційного
суд  Кіровоградської  області
від  13.09.2005  року ,
виписав  її  зі
спірної  квартири  та
приватизував  на  своє
ім»я ,  отримавши  свідоцтво
про  право  власності
на  житло  № 83
від  26.12.2005  року
видане  згідно  з
розпорядженням  органу  приватизації
№ 83  від  26.10.2005
року  Долинської  міської
ради  ( надалі  відповідач 3 ) .

Вважає  свідоцтво
про  право  власності
на  спірну  квартиру
та  розпорядження  органу
приватизацію  про  передачу
у  власність  Відповідачу
1  видане  Відповідачем
3  незаконним ,  так
як  порушує  її
право  на  житло
передбачене  ст. 47  Конституції
України ,  право  на
приватизацію  передбачене  ст. ст. 9, 65-1  ЖК
Української  РСР  та  ст.
8  ч.2
Закону  України  «Про
приватизацію  державного  житлового
фонду» .

Знаючи  вищевказані
обставини  Відповідач  1
з  метою  позбавлення
її  права  на
житло  фіктивно  продав
квартиру  своїй  дружині
ОСОБА_3  (надалі  Відповідач
2 )  не  бажаючи
і  не  маючи
на  увазі  настання
правових  наслідків ,  що
породжуються  договорами  купівлі-продажу ,  а
саме  щодо  передачі
майна  у  власність
покупця  та  оплати
коштів  за  придбане
майно .  Фактично  ніякої
передачі  майна  у
власність  не  було
і  ніяких  коштів
не  сплачувалось ,  оскільки
це  одна  сім»я
яка  веде  спільне
господарство  і  разом
проживає  у  спірній
квартирі .

Крім  того
Відповідач  1  змінив
замки  вхідної  двері
спірної  квартири ,  заперечує
її  право  на
житло ,  спроби  вселитись
залишились  без  успіху .

В  позові
ставить  вимогу  визнати
недійсним  розпорядження  органу
приватизації  № 83  від
26.12.2005  року ,  визнати
недійсним  свідоцтво  про
право  власності  на
житло  № 83  від
26.12.2005  року ,  визнати
недійсним  договір  купівлі-продажу  від
13.02.2008  року  укладений
між  Відповідачем  1
та  Відповідачем  2 ,
та  вселити  її
у  спірну  квартиру .

В  судовому
засіданні  позивачка  заявлені
вимоги  підтримала ,  наполягала
на  їх  задоволенні .

Представник  позивачки
підтримав  пред»явлений  позов
у  повному  обсязі ,
посилаючись  на  обставини
викладені  в  позовній
заяві .  Доповнив ,  що
Відповідач  1  знав ,
що  судом  касаційної
інстанції  розглядається  спір ,
а  тому  при
приватизації  ним  житла
повинна  була  надана
згода  позивачкою  на
приватизацію  спірної  квартири .
Вважає ,  що  оскільки
Відповідач  1  продав
житло  Відповідачу  2 ,
яка  є  його
дружиною  лише  з
метою  позбавити  позивачку
права  на  житло .
Оскільки  кошти  за
квартиру  не  передавалися
договір  купівлі-продажу  спірної
квартири  повинен  бути
визнаний  недійсним  за  ст.
234  ЦК
України .

Відповідач  1
позов  не  визнав ,
суд  пояснив ,  що
у  нього  були
всі  документи ,  які
підтверджують  право  власності
на  квартиру .  Квартиру
він  продав  Відповідачу
2  13.02.2008  року
за  78 752  грн.
Відповідач  2  на
той  час  не
була  його  дружиною ,
лише  була  колишньою
дружиною  з  якою
він  проживав  до
укладення  шлюбу  з
позивачкою .  Вже  29.02.2008
року  він  за  57
000  грн.
купив  іншу  двохкімнатну
квартиру ,  а  решту
коштів  витратив  на
ремонт .  Намір  укласти
шлюб  з  Відповідачем
2  у  них
виник  лише  на
початку  квітня  2008
року  за  пропозицією
спільних  дітей ,  дійшовши
спільної  згоди  вони
уклали  шлюб  лише
23  квітня  2008
року .  Про  розгляд
справи  в  касаційній
інстанції  він  не
знав ,  його  справою
за  дорученням  займався
представник  ОСОБА_4,  який
про  справу  йому
нічого  не  повідомляв .
Ніяких  повідомлень  та
рішень  суду  від
Апеляційного  суду  Миколаївської
області ,  як  суду
касаційної  інстанції  ,
йому  не  надходило .

Представник  Відповідача
1  позов  не
визнав ,  суд  пояснив ,
що  рішення  про
визнання  позивачки  такою ,
що  втратила  право
користування  спірною  квартирою
набуло  законної  сили
13.09.2005  року .  Відповідач
1  на  законних
підставах  приватизував  квартиру
та  продав  Відповідачу
2 .

При  укладенні
договору  купівлі-продажу  ніяких
обмежень  та  обтяжень
не  існувало  і
Відповідач  2  є
добросовісним  набувачем .  Його
довіритель  отримав  в
нотаріуса  кошти  та
через  неділю  придбав
іншу  квартиру  .
Доводи  позивачки  про  те
,  що
кошти  не  передавались
і  угода  фіктивна
вважає  не  підтвердженими  та
надуманими .  Крім  того
Відповідач  1  та
Відповідач  2  уклали
шлюб  вже  після
подачі  позовної  заяви
позивачкою .  Спірна  квартира
перебуває  у  приватній
власності  Відповідача  2
,  так  як
придбана  до  шлюбу ,
а  не  у
спільній  власності  подружжя .
Про  рішення  касаційної
інстанції  дізналися  лише
після  подачі  позову
позивачкою .

Відповідач  2
позов  не  визнала
суду  пояснила ,  що
спірну  квартиру  купила
у  Відповідача  1
за  78 752  грн.
13.02.2008  року .  Потім
за  пропозицією  спільних
дітей  зійтися  знову , яка
була  висловлена  на
початку  квітня  2008
року  вона  повагалася
,  а  потім
погодилась  і  23.04.2008
року  уклала  повторний
шлюб  з  Відповідачем
1  .  Про  те
,  що
у  позивачки  та
Відповідача  1  є
якийсь  спір  за
житло  вона  дізналася
лише  під  час
розгляду  цієї  справи .

Представник  Відповідача
3  позов  не
визнав ,  зазначив ,  що
позивачка  жодного  разу
не  вказала ,  які
саме  вимоги  чинного
законодавства  України  порушені
при  видачі  свідоцтва
про  приватизацію  спірної
квартири  та  не
навела  законних  підстав
для  його  скасування .
При   передачі  у
власність  спірної  квартири
Відповідачу  1  керувалися
вимогами  Закону  України
«Про  приватизацію  державного
житлового  фонду»  та
вимогами  «Порядку  передачі
квартир  (будинків)  у
власність» ,  затвердженого  наказом
державного  комітету  України
по  житлово-комунальному  господарству
№ 56  від  15.09.1992
року .  Пунктами  20 , 21
вказаного  порядку  передбачено ,
що  при  оформленні
приватизації  квартири  громадянин
бере  на  підприємстві ,  що
обслуговує  жилий  будинок
довідку  про  склад
сім»ї  .  У
довідці  вказуються  члени
сім»ї  наймача ,  які
прописані  та  мешкають
разом  з  ним ,
а  також  тимчасово
відсутні  особи ,  за
якими  зберігається  право
на  житло .  Тому
на  момент  видачі
свідоцтва  про  право
власності  на  житло
та  розпорядження  органу
приватизації  діями  у
межах  вимог  закону .
Також  не  вбачають
законних  підстав  для
визнання  договору  купівлі-продажу  спірної
квартири  недійсним .

На  момент
приватизації  позивачка  не
була  прописана  у
спірній  квартирі .

Представник  третьої
особи в  судове  засідання
не  з»явився ,  про
час  та  місце
розгляду  справи  був
повідомлений  в  установленому
законом  порядку ,  подав
заяву  про  розгляд
справи  без  його
участі .  ( а.с. 31 ) .

Вислухавши  пояснення
сторін ,  дослідивши  письмові
матеріали справи  суд  дійшов
до  висновку ,  що
слід  відмовити  у
задоволенні  позовних  вимог .

Із  копії
рішення  апеляційного  суду
Миколаївської  області  від
26.10.2007  року  слідує ,
що  за  результатами
розгляду  касаційної  скарги
ОСОБА_1 по  справі  за
позовом  ОСОБА_2.  про
визнання  її  такою ,
що  втратила  право
користування  квартирою -
касаційна  скарга  задоволена
частково ,  рішення  Долинського
районного  суду  Кіровоградської  області
від  05.05.2005  року
та  ухвалу  апеляційного
суду  Кіровоградської  області
від  13.09.2005  року - скасовано ,  у
задоволенні  позову  ОСОБА_2.
відмовлено .  ( а.с. 7, 8 ) .

Згідно  рішення
Долинського  районного  суду
від  05.05.2005  року
за  позовом  ОСОБА_2
до  ОСОБА_1 про  визнання
особи  такою ,  що
втратила  право  на
жиле  приміщення  та
зустрічним  позовом  про
продовження  строку  тимчасової
відсутності  наймача - позов  ОСОБА_2.
задоволено ,  в  задоволенні
зустрічного  позову  відмовлено .
ОСОБА_1 визнано  особою ,  яка
втратила  право  користування
квартирою  АДРЕСА_1

Ухвалою  апеляційного
суду  від  13.09.2005
року  вказане  рішення
залишено  без  змін
та  набрало  законної
сили  в  цей
день  і  діяло  до  26.10.2007
року .

Вказана  справа
досліджена  в  судовому
засіданні ,  з  матеріалів
вбачається ,  що  Відповідач
1  рішення  касаційного
суду  не  отримував ,
про  надходження  касаційної
скарги  його  не
повідомляли  ( а.с.  83 , 115-116 , 124-129 , 146-147 ) .

Згідно  ордеру
НОМЕР_1  від  25.06.1997
року  підтверджено  право
на  проживання  ОСОБА_2
та  ОСОБА_1 в  квартирі АДРЕСА_1 ( а.с. 32 ) .

За  даними
довідки  про  склад
сім»ї  Долинського  житлово-комунального  управління ( яке  ліквідовано
та  функції  якого
виконує  підприємство  КП
«Центр» - третя  особа  по
справі )  станом  на
26.10.2005  року  в
спірній  квартирі  був
зареєстрований  та  проживав
лише  ОСОБА_2.  ( а.с. 66 ) .

На  підставі
розпорядження  органу  приватизації
№ 83  від  26.10.2005
року  Відповідачу  1
видано  свідоцтво  про
право  власності  на
житло  № 83  від
26.10.2005  року  ( а.с. 48 , 64-67 ) .

Відповідно  до
нотаріально  засвідченого  договору
купівлі-продажу  від  13.02.2008
року  ОСОБА_2.  продав ,
а  ОСОБА_3  купила
спірну  квартиру .  Продаж
вчинено  за  78 752
грн.,  які  продавець
отримав  від  покупця
до  підписання  цього
договору .

Згідно  нотаріально
посвідченого  договору  купівлі-продажу  від
29.02.2008  року  ОСОБА_5
продала ,  а  ОСОБА_2.
купив  квартиру АДРЕСА_1.  Продаж
вчинено  за  57 000
грн.,  які  продавець
отримав  від  покупця
до  підписання  цього
договору .

Із  копії
свідоцтва  про  шлюб
серії НОМЕР_2  вбачається ,  що
ОСОБА_2.  та  ОСОБА_3
зареєстрували  шлюб  23.04.2008
року ,  актовий  запис
НОМЕР_3.

Таким  чином ,
в  судовому  засіданні
достовірно  встановлено ,  що
договір  купівлі-продажу  спірної
квартири  від  13.02.2008
року ,  укладений  між
ОСОБА_2.  та  ОСОБА_3
відповідає  вимогам  закону ,
оскільки  ОСОБА_2.  на
момент  продажу  був
законним  власником  квартири .
Також ,  ОСОБА_2.  26.10.2005
року  на  підставі
чинного  на  той
час  рішення  суду ,
як  єдиний  законний
наймач  квартири  приватизував
її  та  отримав
свідоцтво  про  право
власності  на  житло .
Квартира  вибула  з
володіння  державного  житлового
фонду  з  волі
власника  житла .

Суд  не  враховує  твердження
позивачки  про  те ,
що  Відповідачу  1
на  час  продажу
спірної  квартири  було
відомо  про  рішення
суду  касаційної  інстанції .
Як  слідує  з
дії  власних  пояснень
в  судовому  засіданні - безпосередньо  вона
про  рішення  суду
дізналася  лише  з
листа  № 33ц-607кс/07  апеляційного
суду  Миколаєвської  області
від  18.03.2008  року ,
тобто  також  вже
після  відчуження  квартири .

Суд  критично
відноситься  до  пояснень
позивачки  та  її
представника  про  фіктивність
договору  купівлі-продажу ,  оскільки
вони  не  надали
суду  доказів  на
підтвердження  своїх  вимог .
При  цьому  суд
виходе  з  положень
ст. ст. 10 , 11 , 60  ЦПК  України
відповідно  до  яких
кожна  сторона  повинна
довести  ті  обставини ,
на  які  вона
посилається ,  як  на
підставу  своїх  вимог
або  заперечень .

За  таких
підстав  суд  вважає ,
що  відповідач  ОСОБА_3
є  добросовісним  набувачем
спірної  квартири .

При  вирішенні
спору  суд  виходить
з  положень  гл. 29
«Захист  права  власності»
ЦК  України  в
яких  йдеться  про
захист  права  добросовісного  набувача
та  зокрема  ст. 388
ч.1  якою  передбачено ,
що  якщо  майно
за  відплатним  договором
придбане  в  особи ,
яка  не  мала
права  його  відчужувати ,
про  що  набувач
не  знав  і
не  міг  знати
( добросовісний  набувач ) ,  власник
має  право  витребувати
це  майно  від
набувача  у  певних
випадках .

Власник  спірної
квартири  на  момент
продажу  був  ОСОБА_2.,
що  підтверджується  свідоцтвом
про  право  власності
на  неї ,  з
володіння  поза  його
волею  квартира  не
виходила ,  її  в
нього  ніхто  не
викрадав  і  він
нею  розпорядився  на
свій  розсуд - продав  ОСОБА_3

Враховуючи  наведене
відсутні  підстави  для
витребування  майна  у
ОСОБА_3,  а  тому
у  задоволенні  позову
необхідно  відмовити .

Крім  того ,
ст. 3  ЦПК ,  ст. 15
ЦК  України - кожна  заінтересована  особа
вправі  в  порядку ,
встановленому  законом ,  звернутися
до  суду  за
захистом  порушеного  або
оспорюваного  права  охоронюваного
законом  інтересу .

Загальний  перелік
таких  способів  захисту
цивільних  прав  та  інтересів  наведений
у  ст. 16  ЦК
України .

Як  правило ,
власник  порушеного  права
може  скористатися  не
будь-яким ,  а  цілком
конкретним  способом  захисту
свого  права .  Враховуючи
положення  зазначеної  норми
та  принцип  диспозитивності  у
цивільному  судочинстві  позивач
має  право  вільно
обирати  способи  захисту
порушеного  права чи  інтересу ,
і  зокрема ,  визнати
відповідача  за  своїми
вимогами .

В  силу
викладеного  суд  вважає , що
визначені  позивачкою  у
позові  способи  захисту
цивільних  прав  та
інтересів  не  відповідають
наявним  правовідносинам ,  що  не  позбавляє
права  звернутися  її  з  іншим
позовом  до  суду .

Відповідно  до  ст.
88  ЦПК
України  судові  витрати
понесені  позивачкою   слід
покласти  на  неї ,
оскільки  їй  в
позові  відмовлено .

На  підставі
викладеного ,  керуючись  ст. ст. 10 , 11 , 209 , 212-215 , 218  ЦПК
України ,  суд , -

В
И Р І Ш И В :

Відмовити  в
задоволенні  позовних  вимог
ОСОБА_2  до  ОСОБА_1,
ОСОБА_3 ,  Долинської  міської
ради  ( третя  особа
на  стороні  відповідача :
комунальне  підприємство  «Координаційний  центр
по  обслуговуванню  населення»
при  Долинській  міській
раді )  про  :

-    про  визнання
недійним  розпорядження  органу
приватизації  щодо  приватизації
квартири  АДРЕСА_1

-    про  визнання
недійсним  свідоцтва  про
право  власності  на
вказану  квартиру ,  виданого
на  ім»я  ОСОБА_2 ;

-    про  визнання
недійсним  договору  купівлі-продажу  вищевказаної
квартири ,  укладеного  13.02.2008
року  між ОСОБА_2  та
ОСОБА_1

-    про  вселення
у  вищевказану  квартиру .

Судові
витрати  по  справі
покласти  на  ОСОБА_1

Після  набрання
законної  сили  вказаним
рішенням  суду ,  скасувати
заходи  щодо  забезпечення
позову  у  вигляді
накладення  арешту  на
квартиру  АДРЕСА_1,  застосовані
згідно  ухвали  Долинського
районного  суду  від
17.04.2008  року .

Рішення  може
бути  оскаржене  в
апеляційному  порядку  через
суд  першої  інстанції
шляхом  подачі  в  10  денний
строк  з  дня
проголошення  рішення  заяви
про  апеляційне  оскарження
і  подання  після
цього  протягом  20
днів  апеляційної  скарги .

Головуючий  суддя : ( підпис ) :

Копія  вірно .

СУДДЯ   ДОЛИНСЬКОГО
БОНДАРЧУК  Р.А.

РАЙОННОГО   СУДУ