У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

5
листопада 2008 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі :

головуючого

Патрюка  М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Лященко Н.П.,

Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю “Нове
тисячоліття” про встановлення факту нещасного випадку, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю “Нове тисячоліття” на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що перебував у трудових відносинах із товариством з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Нове тисячоліття”. Указував, що 4
січня 2005 року він зазнав нападу собак, власником яких є ТОВ “Нове
тисячоліття”. Просив установити факт ушкодження здоров'я під час виконання
трудових обов'язків, стягнути з відповідача 530 грн. вартості кожуха на
відшкодування матеріальної шкоди та 5 тис. грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20
грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської
області від 27 лютого 2007 року, позов задоволено частково. Встановлено факт
ушкодження здоров'я, яке ОСОБА_1 отримав 4 січня 2005 року внаслідок нападу на
нього собак, що пов'язане з виконанням ним трудових обов'язків; стягнуто з ТОВ
“Нове тисячоліття” на користь позивача 1 105 грн. на відшкодування матеріальної
шкоди, 4 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, 505 грн. витрат за
проведення товарознавчої експертизи, 150 грн. витрат за надану правову
допомогу, 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційне-технічне
забезпечення розгляду справи.

У касаційній скарзі ТОВ “Нове тисячоліття” просить скасувати постановлені
судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вини підтверджуються;
чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин тощо.

Судові рішення не відповідають цим вимогам.

Згідно ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення фактів, що мають
юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник повинен встановити
та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що
посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази,
що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість
відновлення втрачених документів.

Подана позовна заява вищезазначеним вимогам не відповідає.

Відкривши провадження за такою позовною заявою суд встановив факт
ушкодження здоров'я позивачем при виконанні трудових обов'язків, але не
з'ясував, з якою метою необхідно встановлення цього факту, яке юридичне
значення він має для позивача та яке його право, що з цього факту випливає і
підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних
засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких
звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.
1 ст. 1167 ЦК України).

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну
цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна
після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Зношеність
пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого
його вартості (при відшкодуванні збитків) ( п. 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
“Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди”.

Суд цих роз'яснень не врахував та неналежно з'ясував обставини, що
стосуються визначення вартості майна позивача, заподіяної йому матеріальної
шкоди тощо.

Крім того, поза увагою суду залишились також роз'яснення, викладені в п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду України від                 30 травня 1997 року № 8  “Про судову експертизу в кримінальних і
цивільних справах”, щодо перевірки у спеціаліста свідоцтва про присвоєння йому
кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю (а.с. 81).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня
1995 року № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних
тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого,
тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь
зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості
та справедливості.

Задовольняючи позовні, вимоги суд на вищезазначені вимоги матеріального
закону уваги не звернув, не з'ясував і не навів у рішенні, з яких саме
міркувань він виходив, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної
шкоди, та якими доказами це підтверджується,
а обмежившився лише загальними положеннями законодавства, що регулює
питання відшкодування моральної шкоди. Постановлюючи рішення про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі вартості втраченого майна, суд не вирішив питання
про передачу пошкодженого майна, якщо воно має цінність, але не може
використовуватись за призначенням.

Усупереч ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції на допущені судом
першої інстанції порушення вимог закону уваги не звернув і залишив ухвалене
рішення без змін.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного
суду не можуть залишатися в силі та підлягають скасуванню, а справа - передачі
на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Нове тисячоліття”
задовольнити.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2007 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                        М.В. Патрюк

Судді:                                                               А.В. Костенко

Н.П.
Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка