Справа
№ 2 - 53/2008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2008 р. Іллічівський
міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Ледньової Т.В.

при секретарі - Лукаревській О.Є.,
Кравченко М.А., Станіславській А.А., Бондар О.В.

з участю

позивача          -
ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідачів -  ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Іллічівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Науково-виробничого підприємства «Август», приватного підприємства
«Сатурн»  про відшкодування шкоди , -

В
С Т А Н О В И В :

28.01.2005 р. позивачка звернулась  до суду з  позовом (т. 1 а.с. 2-4) з подальшими змінами та уточненнями (т. 1 а.с. 293-296) до Науково-виробничого підприємства «Август» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю, приватного підприємства-фірми  «Сатурн», третіх осіб на боці
відповідачів: ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
стягнення в солідарному порядку матеріальної шкоди в вигляді втраченого
заробітку в розмірі 855 грн. щомісячно довічно,   починаючи  з  жовтня 2004 р. включно, витрат на протезування в сумі 28250,2 грн., витрат на придбання
автомобіля з ручним керуванням в сумі 25856 грн., витрат на санаторно-курортне
лікування за три роки  за період
2007-2009 роки включно в сумі 10656 грн., моральної шкоди в розмірі 1148950
грн.,  витрат на правову допомогу в сумі
2000 грн. В позові вказала, що 08.09.2004 р., близько 20 год.30
хв., на 45 км
автодороги Одеса-Кучургани відбулося зіткнення рейсового
автобуса «Ікарус-250» державний номер НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_9. і
вантажного автомобіля «Сканія 143Н» державний номер НОМЕР_2 під управлінням
водія ОСОБА_10
Зіткнення сталося внаслідок виїзду автобуса на зустрічну
смугу, по якій рухався вантажний автомобіль. Володільцями  вказаних транспортних засобів були  відповідно  НВП «Август» в формі ТОВ та ППФ
«Сатурн». В момент зіткнення вона знаходилась в якості пасажира вказаного
автобуса. Внаслідок ДТП одержала тілесні ушкодження у вигляді травми голови,
тулуба і кінцівок, закритої черепно-мізкової травми в формі струсу головного
мозку,
оскольчатий перелом нижньої треті лівої ліктьової кістки
зі зміщенням, відкритої травми лівої ноги в виді розтрощення тканей голені з
наступною ампутацією лівої голені до рівня верхньої треті. Вказані пошкодження
потягли за собою стійку втрату професійної працездатності в розмірі 60%, необхідність
в протезуванні втраченої кінцівки ноги, наявність медичних показань для надання
автомобілю з ручним керуванням, необхідність в санаторно-курортному лікуванні
строком не більше 24 днів з періодичністю не більше одного разу в 12 місяців в
санаторіях для хворих з захворюваннями опорно-рухомого апарату типу «Куяльник»,
«Лермонтовський». Зазначеними пошкодженнями їй спричинена матеріальна шкода та
моральна шкода в зазначених вище розмірах. Моральна шкода полягає в фізичному
болю, фізичних  та душевних стражданнях,
яких зазнала та зазнаватиме все життя, оскільки втрата ноги в віці 22 роки  призвела до краху життєвих планів, позбавила
її можливості  вільного пересування і
радощів фізичного буття, позбавила можливості працювати за освітою після
закінчення в 2004 р. Одеського державного екологічного університету за кваліфікацією інспектора
з охорони навколишнього середовища, позбавила можливості займатися танцями за
наявності кваліфікації танцівниці. Розмір моральної шкоди в сумі 1148950 грн.
обґрунтовує вартістю однокімнатної квартири 277750 грн., в якій могла б
усамітнися зі своїм горем, заробітною платою щомісяця в розмірі 5-тикратної
мінімальної заробітної плати за період до досягнення пенсійного віку, що
складає 871200 грн., щоб мати можливість не перебувати на роботі, відчуваючи
свою збитковість на тлі здорових людей.

Представники  відповідача ПП «Сатурн» позов не визнали з
посиланням на те, що не встановлена вина водія автомобіля «Сканія». Крім того,
хоча автомобіль  «Сканія 143Н» державний
номер НОМЕР_2 є власністю ПП «Сатурн», однак водійОСОБА_10не знаходився в
трудових відносинах з підприємством, а вказаний автомобіль був переданий
суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_11 на підставі
договору оренди від 05.08.2004 р.

Представник
відповідача НВП «Август» у формі ТОВ позов не визнав з посиланням на те, що
вина водія автобуса «Ікарус-250» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9. в скоєнні ДТП
не доведена. Вказаний автобус належить відповідачу на підставі довіреності.
Водій управляв автобусом на підставі дорожнього листа та працював на
підприємстві відповідача по трудовому договору. Факт та обставини ДТП і його
наслідки, викладені в позові ,не заперечуються. По сумам матеріальної та
моральної шкоди позиція відсутня в зв'язку з запереченням своєї
відповідальності в цілому.

Третя особа ЗАт
«Українська страхова компанія «Княжа», будучи належним чином повідомленою про
час та місце судового засідання  (а.с. 17
т. 2),  до суду не з'явилась, надавши письмову заяву з проханням слухати справу без її
представника  на підставі діючого закону
та вказавши про те, що договори страхування, пов'язані з експлуатацію
вантажного автомобіля «Сканія 143Н» державний номер НОМЕР_3 з напівпричепом,
29.07.2004 р. та 30 .07.2004 р. були укладені з ПП «Сатурн» (а.с. 319-320 т. 1).

Третя особа
ОСОБА_10,  не висловившись щодо позовних
вимог, пояснив, що  нетривалий час перед
ДТП працював на підприємстві «Сатурн» без укладення трудового договору з
«випробовувальним» строком. Підтвердив обставини ДТП, викладені в позові. Також
пояснив, що гужова повозка, що рухалась попереду автобуса, ніяких
маневрів,  які б призвели до необхідності
різкої зміни напряму руху автобуса, не здійснювала.

Третя особа  ОСОБА_12., будучи сповіщеним про час та місце
судового засіданні з врученням йому копії позову з додатками (а.с. 222, 225,
232,  242, 256, 310, 329, 346 т. 1, а.с.
5, 11 т. 2) в судове засідання не з'явився, перебував  в слідчому ізоляторі № 21 м. Одеси, письмові пояснення (заперечення), докази надати не побажав.

Третя
особа ОСОБА_9., який повідомлений про розгляд зазначеної справи з
врученням  йому копії позовних
матеріалів, виклику  до суду  (а.с. 309, 327, 339, 344 т. 1, а.с. 6, 12, 13
т. 2),   неодноразово до судового засідань
не з`явився, в зв`язку з чим судом розглянута
справа у його відсутності. Письмові пояснення ОСОБА_9. суду не надав.

Заслухавши пояснення сторін та
вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

08.09.2004 р., близько 20 год. 30
хв., на 45 км автодороги Одеса-Кучургани відбулося зіткнення рейсового автобуса
«Ікарус-250» державний номер НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_9. і
вантажного автомобіля «Сканія 143Н» державний номер НОМЕР_2 під управлінням
водія ОСОБА_10 Зіткнення сталося внаслідок виїзду автобуса на зустрічну смугу,
по якій рухався вантажний автомобіль. В момент зіткнення ОСОБА_13 знаходилась в
якості пасажира вказаного автобуса. Внаслідок ДТП одержала тілесні ушкодження у
вигляді травми голови, тулуба і кінцівок, закритої черепно - мізкової  травми в формі струсу головного мозку,
оскольчатий перелом нижньої треті лівої ліктьової кістки зі зміщенням,
відкритої травми лівої ноги в виді розтрощення тканей голені з наступною
ампутацією лівої голені до рівня верхньої треті. Вказані пошкодження потягли за
собою стійку втрату професійної працездатності в розмірі 60%, необхідність в
протезуванні втраченої кінцівки ноги, наявність медичних показань для надання
автомобілю з ручним керуванням, необхідність в санаторно-курортному лікуванні
строком не більше 24 днів з періодичністю не більше одного разу в 12 місяців в
санаторіях для хворих з захворюваннями опорно-рухомого апарату типу «Куяльник»,
«Лермонтовський».

Вказані обставини не
заперечуються відповідачами та підтверджуються також копією постанови про
порушення кримінальної справи від 17.09.2004 року (т. 1  а.с.5), копією схеми місця пригоди (т. 1 а.
с. 6), копією постанови про визнання ОСОБА_13. потерпілою по кримінальній
справі (т. 1 а.с.8), білетом пасажира (т. 1 а.с.11, 107), листом слідчого (т. 1
а.с. 103), постановою суду про повернення кримінальної справи на додаткове
розслідування (т. 1 а.с. 306-308), медичними довідками (т. 1  а.с. 8, 9, 10, 211) та висновками комісійної
та додаткової комісійної судово-медичної експертизи (т. 1  а.с. 247-251,
282-285) .

НВП «Август» в формі ТОВ на
час пригоди володіло автобусом «Ікарус-250» державний номер НОМЕР_1 на
відповідній правовій підставі і є належним
володільцем вказаного транспортного засобу, що не заперечується
представником відповідача та підтверджується маршрутним листом (т. 12 а.с.12),
листом МРЄВ-1 (т. 1 а.с.79), заявою НВП «Август» на одержання тимчасового
талону (т. 1  а.с.80), договором оренди
автобуса (т. 1 а.с.82), листом слідчого (т. 1 а.с.103), свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.104) та тимчасовим реєстраційним
посвідченням (т. 1 а.с.105), документами,
наданими Міністерством транспорту та зв'язку (т. 1 а.с. 167-176).

Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача ПП
«Сатурн»  про те, що це підприємство не
було володільцем  вантажного автомобіля
«Сканія 143Н», державний номер НОМЕР_3. Наявність лише договору оренди
транспортного засобу від 05.08.2004 р. (а.с. 32 т. 2) не є достатньою правовою
підставою для володіння та керування таким транспортним засобом, оскільки на
підставі такого договору підрозділами ДАІ повинен бути виданий тимчасовий
реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування
(ч. 3 п. 15  «Правил державної реєстрації
та обліку автомобілів…», затверджених постановою Кабінету Міністрів
України  від 07.09.1998 р. №1388).
Відповідно до п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від
10.10.2001 р. № 1306, водій транспортного засобу повинен мати при собі, крім
реєстраційного документа на транспортний засіб, тимчасовий реєстраційний талон.
Більш того, автомобіль «Сканія 143Н» державний номер НОМЕР_3 використовувався в
момент ДТП для вантажних перевезень і для цієї діяльності існують додаткові
вимоги. А саме: вантажні перевезення автомобільним транспортом потребують
ліцензування (п. 33 ст.9 Закону України
від 01.06.2000 року « Про ліцензування певних видів господарської
діяльності»), а перевізник повинен відповідати цілому ряду вимог (п. 39
Постанови Кабінету Міністрів України від 04.07.2001 р. № 756 «Про затвердження
переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого
виду господарської діяльності»,  Наказ  Державного комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва, Міністерства транспорту України від 18.12.2003 року
№136/985 «Про затвердження  Ліцензійних
умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування …», в
редакції, чинній на час пригоди а.с. 42-59 т. 2). На кожен автомобільний
транспортний засіб до ліцензій додаються ліцензійні картки на термін дії
ліцензії (п .1.7 вищевказаного Наказу). Ліцензійна картка є бланком суворої
звітності, до якої заносяться реєстраційні дані ліцензії та автомобільного
транспортного засобу (ч. 2 п.1.8 Наказу). На орендований автомобіль повинен
бути тимчасовий реєстраційний талон (п.2.2.1 Наказу). Відповідальність власника
транспортного засобу повинна бути застрахованою (п.2.3.1 Наказу). Інші вимоги
до перевізника також носять індивідуальний (особистий) характер, та не можуть
передаватись іншим особам.

Із досліджених в судовому засіданні
доказів слідує, що автомобіль «Сканія 143Н», державний номер НОМЕР_3 належить
на праві власності ППФ «Сатурн», тимчасовий реєстраційний талон на вказаний
автомобіль іншим особам не надавався, ліцензія
на надання послуг з вантажних перевезень була видана ППВ «Сатурн»,
ліцензійна картка на транспортний засіб - вантажний автомобіль «Сканія 143Н»
державний номер НОМЕР_3 була видана на ППФ «Сатурн»,  договір обов'язкового страхування на вказаний
автомобіль був укладений з ППФ «Сатурн» (тобто відповідальним за шкоду,
спричинену вказаним автомобілем третім особам, є ППФ «Сатурн»), подорожній лист
№ 292610 на вказаний автомобіль в день ДТП 06.09.2004 р. був виданий ППФ
«Сатурн» з зазначенням того, що автомобіль з напівпричепом знаходились в
розпорядженні ППФ «Сатурн» (т. 1 а.с. 36, 74, 103, 106,196,197,198). Вказані
документи достовірно свідчать про те, що вказаний автомобіль знаходився в
юридичному та фактичному віданні ППФ «Сатурн», яке і було належним володільцем
транспортного засобу.

Таким чином, НВП «Август» у формі ТОВ
як володілець транспортного засобу автобуса «Ікарус-250» державний номер
НОМЕР_1, та ППФ «Сатурн»  як володілець
транспортного засобу вантажного автомобіля «Сканія 143Н» державний номер
НОМЕР_3 є солідарно відповідальними за шкоду, спричинену ОСОБА_13. внаслідок
взаємодії вказаних транспортних засобів як джерел підвищеної небезпеки на
підставі ст.ст. 1187,1188 ЦК України. Посилання відповідачів на
невстановленість  чи відсутність вини
водіїв в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди як підставу для звільнення від
відповідальності володільців транспортних засобів не відповідає вимогам
ст.1187,1188 ЦК України. Такою є практика і Верховного Суду України (а.с. 91 т.
1).

17.09.2004 р.  слідчим Біляївського
РВ УМВС України в Одеській області порушена кримінальна справа за фактом
дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.09.2004 року, за ознаками
злочину, передбаченого ст. 286  КК
України (т. 1 а.с.5). ОСОБА_13 визнана потерпілою по цій справі (т. 1 а.с.7).
До теперішнього часу розслідування по справі не завершено (т. 2  а.с. 30).

Вимоги відповідачів щодо зупинення
провадження по цивільній справі до вирішення кримінальної справи, порушеної
17.09.2004 року  за фактом
дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.09.2004 року, є
необґрунтованими. Закон не передбачає
зупинення провадження у цивільній справі до закінчення розслідування
кримінальної справи, порушеної за фактом вчинення злочину. Позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах ст. ст. 1167, 1187,
1188 ЦК України, які передбачають відповідальність володільців
транспортних засобів незалежно від її вини. При цьому особи, що фактично
відшкодували шкоду, мають право зворотної вимоги до винної особи ( ст. 1191 ЦК
України) з огляду на час розслідування кримінальної справи (більше 3,5 років)
та час розгляду цивільної справи ( більше 3 років) зупинення провадження по справі  призвело б також до порушення  встановленого ст. 6  «Конвенції про захист прав людини…» права
особи на розгляд справи в розумні строки.

Ушкодженням здоров'я та каліцтвом ОСОБА_13. спричинена матеріальна та моральна шкода.

Відповідно ст. 1195 ЦК
України фізична або юридична особа,  яка
завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним  внаслідок втрати чи зменшення професійної або
загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання
ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Передбачений перелік додаткових
витрат не є вичерпним. Тому підлягає застосуванню за аналогією закону на
підставі п.7 ст. 8 ЦПК України   норма
п.6 ст. 34 Закону України від 23.09.1999 року «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якої до
додаткових витрат відноситься також необхідність придбання автомобіля з ручним
керуванням при наявності у потерпілого медичних показань для одержання
автомобіля.

При визначенні сум
матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі
каліцтва особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування
визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. ОСОБА_13 на
момент спричинення шкоди не працювала, оскільки лише 25.06.2004 р. одержала
диплом про закінчення Одеського державного екологічного університету за
спеціальністю «Екологія та охорона навколишнього середовища» та здобула
кваліфікацію інспектора з охорони навколишнього середовища (а.с. 24-25 т.1).
Однак вказана норма закону не виключає на підставі  п. 7 ст .8 ЦПК України за аналогією закону
застосування ч. 3 п. 3 ст. 1197 ЦК України та п. 3 ст. 1199 ЦК України,
відповідно до яких потерпілий, що не працював на момент спричинення йому шкоди,
має право на відшкодування шкоди, пов'язаної із зменшенням його професійної
працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, виходячи з
розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче
встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно довідки
Іллічівського морського торгівельного порту, штатним розкладом якого
передбачена посада інспектора з охорони навколишнього середовища,  заробітна плата останнього  складає
1425 грн. в місяць ( т.1 а.с. 299).Таким чином, розмір втраченого
заробітку з врахуванням 60- процентної втрати професійної працездатності  складає 855 грн. щомісячно, що підлягає
стягненню щомісячно довічно.

Відповідно до ч. 2 ст. 1202
ЦК України  стягнення додаткових витрат,
передбачених частиною першою ст. 1195 ЦК України, може бути здійснено наперед у
разі необхідності попередньої оплати послуг і майна, придбання путівки, оплата
проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо. В зв'язку з цим витрати
на придбання  протезу, спеціального
транспортного засобу та путівок підлягають стягненню наперед.

Підлягають стягненню майбутні
витрати на протезування в зв'язку з ампутацією верхньої треті лівої гомілки в
розмірі 28250,2 грн., що підтверджується рахунком про вартість протезування (т.
1 а.с. 207-208).

Підлягають стягненню майбутні
витрати на придбання автомобілю з ручним керуванням в сумі 25856 грн., що
підтверджується  довідкою головного
управління праці та соціальної політики Одеської обласної державної адміністрації
від 23.04.2007 р.  (т. 1 а.с. 302) .

Підлягають стягненню
витрати на санаторно-курортне лікування за вказані в позові три роки
( 2007-2009 роки включно) в сумі 10656 грн., що підтверджується довідкою ДП
«Клінічний санаторій «Лермонтовський» (т. 1 а.с. 297).

При визначені розміру
моральної шкоди суд враховує характер та глибину душевних страждань позивачки,
які носять довічний характер, її вік, надані позивачкою обґрунтування розміру
шкоди та документи, що їх підтверджують, та вважає, що заявлений в позові
розмір моральної шкоди підлягає стягненню частково в сумі 277750 грн., оскільки
такий розмір, на думку суду, відповідає характеру, глибині фізичних та душевних
страждань, їх тривалості, вимогам розумності та справедливості .

Керуючись ст. ст. 1167, 1187, 1188, 1195, 1199 ЦК України, ст. 8 п.7, ст.
ст.  10, 11, 79, 88, 174,  209, 213-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з науково-виробничого підприємства ТОВ «Август», приватного
підприємства фірми «Сатурн» в солідарному порядку:

-    втрачений
заробіток в розмірі 855 грн. щомісячно довічно, починаючи з жовтня 2004 р.
включно;

-    витрати на протезування в сумі
28250 грн. 20 коп.;

-    витрати  на придбання автомобілю з ручним керуванням в
сумі 25856 грн.;

-    витрати на   санатоно-курортне лікування за три роки
наперед за період 2007-2009 р.р. включно в сумі 10656 грн.

-    судові витрати у справі - оплата
послуг адвоката в сумі 2000 грн.;

-    компенсацію моральної шкоди в
сумі 277750 грн.

Стягнути з відповідачів державне мито на користь держави у сумі 778 грн. 72
коп. у солідарному порядку.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя