У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 травня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Сеніна Ю.Л.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до редакції газети “Вечірня Полтава”, ОСОБА_2 про
захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У червні 2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 червня 2004
року в газеті “Вечірня Полтава” була опублікована стаття ОСОБА_2
“ІНФОРМАЦІЯ_1”, в якій викладені відомості щодо нього, які не відповідають
дійсності, є образливими, такими, що констатують факт вчинення ним злочину, а
тому ганьблять його честь і гідність; розповсюдженням неправдивої та негативної
інформації йому заподіяна моральна шкода.

Позивач просив визнати
такими, що не відповідають дійсності, принижують його честь і гідність,
викладені в статті відомості, а саме: “організатором злочинної групи з
міжнародними зв'язками був 50-річний директор Полтавської міської профспілки
“Солідарність” ОСОБА_1”, “ОСОБА_1 діяв через колишнього мешканця Полтави, який
мав зв'язки в “Новому будівництві”. Щоб налагодити постачання живого товару в
чужу країну він створив два приватних підприємства, на чолі яких стояли його
дружина і знайома, до речі, теж члени “Солідарності”. Ці обидві приватні
“лавочки” були по суті тільки прикриттям для шахрая”, “Їхня мета - розбагатіти
на чужому нещасті”, “ОСОБА_1 одержав не лише по 150 грн. за кожного із
шістнадцяти відправлених до Москви будівельників, а й майже 400 доларів від
замовників “живого” товару”, а також інформацію в підзаголовку статті
“Співробітники управлінь по боротьбі з організованою злочинністю Полтави й
Москви розшукують нелегальних працівників, яких обманув профспілковий лідер”,
зобов'язати відповідачів спростувати зазначену інформацію тим же способом, яким
вона була розповсюджена, та стягнути 1700 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 26 червня 2007 року позов задоволено частково,
постановлено зобов'язати редакцію газети “Вечірня Полтава”,      ОСОБА_2 спростувати інформацію, викладену
в статті “ІНФОРМАЦІЯ_1” в газеті “Вечірня Полтава” від 17 червня 2004 року, а
саме: “організатором злочинної групи з міжнародними зв'язками був 50-річний
директор Полтавської міської профспілки “Солідарність” ОСОБА_1”, “ОСОБА_1 щоб
налагодити постачання живого товару в чужу країну створив два приватних
підприємства, на чолі яких стояли члени “Солідарності”. Ці обидві приватні
“лавочки” були по суті тільки прикриттям для шахрая”,  “ОСОБА_1 одержав не лише по 150 грн. за
кожного із шістнадцяти відправлених до Москви будівельників, а й майже 400
доларів від замовників “живого” товару” тим самим способом, яким зазначена
інформація була розповсюджена; стягнути солідарно з відповідачів на користь
позивача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного
суду Полтавської області від 12 листопада 2007 року рішення суду першої
інстанції скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 270 ЦК України
передбачено, що фізична особа має право на повагу до гідності та честі, які є
її особистим немайновим правом.

Відповідно до частини 1 статті 277,
статті 280 цього Кодексу фізична особа, особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації,
має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо фізичній
особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та
(або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

За змістом статті 47 Закону
України “Про інформацію” порушення законодавства України про інформацію тягне за собою, зокрема, цивільно-правову відповідальність згідно з законодавством
України. Відповідальність за порушення законодавства
про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких
порушень, як поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь
і гідність особи.

Судом встановлено, що Полтавська
міська профспілка “Солідарність” зареєстрована 31 серпня 2000 року і її
керівником з дня реєстрації є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, інші профспілки з такою ж
назвою не реєструвалися. 17 червня 2004 року в газеті “Вечірня Полтава” було
опубліковано статтю журналіста ОСОБА_2 “ІНФОРМАЦІЯ_1”, в зазначеній статті
було, зокрема, зазначено, що “організатором злочинної групи з міжнародними
зв'язками був 50-річний директор Полтавської міської профспілки “Солідарність”
ОСОБА_1”, “ОСОБА_1 щоб налагодити постачання живого товару в чужу країну
створив два приватних підприємства, на чолі яких стояли члени “Солідарності”.
Ці обидві приватні “лавочки” були по суті тільки прикриттям для шахрая”,  “ОСОБА_1 одержав не лише по 150 грн. за
кожного із шістнадцяти відправлених до Москви будівельників, а й майже 400
доларів від замовників “живого” товару”.

Також встановлено, що
обвинувальний вирок щодо вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ст. 149 ч. 3
КК України не постановлявся, редакція газети “Вечірня Полтава” та ОСОБА_2 не
зверталися до УБОЗ УМВС України в Полтавській області з письмовими запитами
щодо надання офіційної інформації по факту торгівлі людьми в                м. Жуковському Московської
області.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину на час публікації не була
встановлена, натомість в статті наведені фактичні дані та конкретні відомості
про позивача, які не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність,
ділову репутацію, а саме про те, що “організатором злочинної групи з
міжнародними зв'язками був 50-річний директор Полтавської міської профспілки
“Солідарність” ОСОБА_1”, “ОСОБА_1 щоб налагодити постачання живого товару в
чужу країну створив два приватних підприємства, на чолі яких стояли члени
“Солідарності”. Ці обидві приватні “лавочки” були по суті тільки прикриттям для
шахрая”, “ОСОБА_1 одержав не лише по 150 грн. за кожного із шістнадцяти відправлених
до Москви будівельників, а й майже 400 доларів від замовників “живого” товару”;
поширенням таких неправдивих відомостей позивачу завдано моральну шкоду.

При встановленні зазначених
фактів судом першої інстанції не було порушено норм цивільного процесуального
закону, правильно застосовано норми матеріального права.

Апеляційний суд помилково
скасував зазначене рішення, в порушення статей              303, 316 ЦПК України не навів
достатніх мотивів, за якими він вважає невірними висновки суду першої
інстанції, безпідставно послався як на підставу відмови в задоволенні позову на
те, що в статті не було названо прізвища позивача, а провадження в кримінальній
справі, порушеній щодо нього за ст. 149 ч. 3 КК України, триває, оскільки не
спростував встановлені судом першої інстанції факти про відсутність
обвинувального вироку відносно
ОСОБА_1 та про наявність у статті фактичних даних, які ототожнюють
позивача з особою, що фігурує в публікації як злочинець.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених статтею 339 ЦПК України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 12 листопада 2007 року скасувати і залишити в силі
рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 червня 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
Ю.Л.Сенін

Судді:                                                                               Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк