ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“28” липня  2008 року                Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим
головуючого, судді
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1до
Лівадійської селищної Ради і ОСОБА_3 про визнання неправомірним та скасування
рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить суд визнати незаконним і скасувати
рішення 12 сесії 5 скликання Лівадійської селищної Ради № 85 від 07 березня
2007 року “Про затвердження проекту землевпорядження по відводу та передачі у
власність ОСОБА_3. земельної ділянки, площею 0,0096 га. для будівництва та
обслуговування індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_1

Вимоги мотивовані тим, що 7 березня 2007 року
Лівадійською селищною Радою було прийнято рішення про затвердження проекту
землевпорядження по відводу та передачу у власність ОСОБА_3. земельної ділянки,
площею 0,0096 га для будівництва індивідуального гаражу за адресою:АДРЕСА_1,
однак, зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню, так як, зазначена
земельна ділянка перебуває у користуванні позивача з 1997 року, крім того, на
зазначеній земельній ділянці позивачем збудований гараж на підставі рішення
виконавчого комітету Лівадійської селищної Ради.

Представник відповідача Лівадійської селищної ради у
судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином. Матеріали справи місять заяву про розгляд справи
за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3. просив суд відмовити у
задоволенні позову з тих підстав, що право, яке просить захистити позивач, не
існує.

Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, його представника,
представника відповідача,  дослідивши
обставини справа та перевіривши такі доказами, суд дійшов висновку про
задоволення позову виходячи з такого.

Позивач ОСОБА_1. зареєстрований та мешкає разом із
членами своєї родини за адресою: АДРЕСА_1, яка належить останньому на праві
приватної власності, та він є членом гаражно-будівельного товариства  “Ореанда” в с. Ореанда м. Ялта.

Вказаному ГБТ «Ореанда» рішенням виконавчого комітету
Лівадійської селищної Ради № 35 від 26 березня 1997 року надано дозвіл на
проведення проектно-дослідницьких робіт, вказані обставини підтверджується
копією рішення виконавчого комітету Лівадійської селищної Ради № 35 від 26
березня 1997 року.

Рішенням виконавчого комітету Лівадійської селищної Ради
№ 157 від 28 листопада 1997 року надано дозвіл на будівництво 2-ої черги
напівпідземних гаражів в с. АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення
Лівадійської селищної Ради № 157 від 28 листопада 1997 року.

Рішенням 11-ої сесії 22-го скликання від 25 грудня 1997
року ГБТ “Ореанда” затверджено проект відводу та надано у постійне користування
земельна ділянка площею 0,0116 га. У смт Ореанда для будівництва 2-ої черги
гаражів, що підтверджується копією рішення Лівадійської селищної Ради.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України “Про планування
та забудову територій” у разі прийняття сільською, селищною або міською радою
рішення про надання земельної ділянки для розміщення об'єкту містобудування,
зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво зазначеного об'єкту.

Згідно до ситуаційного плану по проекту 2-ої черги
вАДРЕСА_1, розташовано гараж на 4-и бокси.

Зазначений проект гаражів узгоджено з районним
архітектором, та  після будівництва
гаражу, позивачем було отримано технічний паспорт на зазначений гараж, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 7 ЗК України 1992 року користування
землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне та тимчасове користування
земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній
власності житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і
дачно-будівельним кооперативам.

Право власності на землю або право користування наданою
земельною ділянкою відповідно до вимог ст. 22 ЗК України 1992 року виникає
після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі
(на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено,
що ГБТ «Ореанда» на законних підставах володіє земельною ділянкою площею 0.0116
га, яка розташована в смт Ореанда, членом якого є ОСОБА_1.

Також у судовому засіданні встановлено, що рішенням 12-ої
сесії 5-го скликання Лівадійської селищної Ради № 85 від 07 березня 2007 року
було затверджено проект землевпорядження по відводу та передачі у власність
ОСОБА_3. земельної ділянки, площею 0,0096 га. для будівництва та обслуговування
індивідуального гаражу за адресою:АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення.

Відповідно до вимог ч.4, 5 ст. 116 ЗК України передача у
власність громадян або надання в користування земельної ділянки, що вже
перебуває в користуванні, провадиться лише після вилучення його в порядку,
передбаченому Земельним Кодексом України.

Відповідно до вимог п. Б ч.1 ст. 141 ЗК України
підставами припинення права користування земельною ділянкою є вилучення
земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак Лівадійською селищною радою не прийнято мір для
вилучення вказаної земельної ділянки ні у ГБТ «Ореанда», ні у ОСОБА_1

За таких обставин до прийняття рішення про передачу цієї
земельної ділянки ОСОБА_3. необхідно було прийняти передбачені законом міри про
вилучення її у ОСОБА_1 або про знос будов, що перебувають на ньому, споруджень
і насаджень.

Судом встановлено, що таких вимог закону дотримано не було.

Також у судовому засіданні встановлено, що при прийнятті
рішенні № 85 від 07 березня 2007 року, 12 сесія 5 скликання Лівадійської
селищної Ради керувалась ст. 120 та ст. 124 Земельного кодексу України.

Однак, ст. 120 Земельного кодексу України передбачає
перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю або споруду, а
ст. 124 Земельного кодексу України передбачає передачу земельної ділянки в
оренду.

З матеріалів справи вбачається, що зазначена земельна
ділянка в оренду ОСОБА_3. не передавалась.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України і ст. 59
Закону "Про місцеве самоврядування на Україні" акти органів місцевого
самоврядування за мотивами їхньої невідповідності Конституції або законам
України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним
рішення 12 сесії 5 скликання Лівадійської селищної Ради № 85 від 07 березня
2007 року є обґрунтованою, засновані на законі та підлягають задоволенню.

Доводи представника позивача з урахуванням встановлених
судом обставин значення для вирішення справ не мають.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати.

Таким чином на користь позивача Красницького П.В. з
Лівадійської селищної Ради повинно бути стягнено судові витрати у розмірі 7.50
гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та у розмірі 8.50
гривень за сплату судового збору.

На підставі викладеного і керуючись ст. 16 ЦК України,
ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування на Україні", ст. 24
Закону України “Про планування та забудову територій”, ст. 116, 152  Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 11,
60, 208, 209, 212, 213- 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву  ОСОБА_1до Лівадійської селищної Ради і ОСОБА_3 про
визнання неправомірним та скасування рішення органу місцевого самоврядування   - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення 12-ої сесії 5-го скликання Лівадійської селищної Ради “Про
затвердження проекту землевпорядження по відводу й передачі у власність ОСОБА_3
земельну ділянку, площею 0,0096 га для будівництва індивідуального гаражу за
адресою: АДРЕСА_1 № 85 від 07 березня 2007 року”.

Стягнути з Лівадійської селищної Ради на користь ОСОБА_1судові витрати у
сумі сім гривень п'ятдесят  копійок за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та у розмірі вісім гривень
п'ятдесят копійок за сплату судового збору, а усього - шістнадцять
гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в
десятиденний  строк з наступного дня
після проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, що передбачений
статтею 295 ч. 4 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, що передбачені ст.
ст. 223, 294 ЦПК України.

СУДДЯ -