Справа №2-609/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 липня 2008  року                          Центрально-Міський
районний  суд м.Макіївки  у складі:

головуючого судді
Стратейчук Л.З.

при секретарі
Торолашвілі О.Г.

розглянув
у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за  позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю
науково-виробниче об'єднання „Інкор і Ко” до ОСОБА_1  про стягнення
суми,

В С Т А Н О В И В :

Позивач  просить стягнути з відповідача суму,
витрачену на її навчання в Донецькому національному технічному університеті у
розмірі 11226 грн, зазначаючи, що  між
позивачем, відповідачем та ДонНТУ Міністерства освіти і науки України
08.07.2002 року був укладений     договір
про  навчання відповідача за рахунок
коштів позивача з умовою, що після закінчення навчання відповідач повинний
відпрацювати на підприємстві не менш трьох років, але  відповідач не виконала умови договору, не
стала до роботи, відмовившись відшкодувати вартість навчання відповідно до умов
договору.

В судовому засіданні представник позивача Пономарьова О.Г. позов підтримала
і пояснила суду,  що  на прохання
свекра відповідачки, який працює на одній з керівних посад у ТОВ НВО
„Інкор і Ко”, позивач 08.07.2002 року
уклав  з  ДонНТУ та відповідачкою договір про навчання
відповідачки  у зазначеному учбовому
закладі за фахом „хімічна технологія палива і вуглеводних матеріалів” за
рахунок коштів позивача. Договором передбачено, що відповідачка після
закінчення навчання  мала поступити на
роботу на підприємство позивача і відпрацювати не менш трьох років, а у
протилежному випадку відповідно до умов додаткової угоді, укладеною одночасно с
основним договором, вона повинна повернути підприємству позивача вартість
навчання у повному обсязі.  Після
закінчення  університету відповідачка
відмовилась стати на роботу за отриманим фахом, мотивуючи тим, що вона живе у
м.Макіївці і  не може  працювати у іншому місті, розташованому на
достатній відстані. З моменту направлення відповідачки на навчання  до теперішнього часу посади за фахом
відповідача вакантні,  відповідний
спеціаліст  на підприємстві відсутній і
можливість прийняття її на роботу не втрачена.
За період навчання відповідачки позивач
виплатив учбовому  закладу 11226
грн відповідно до умов договору. Дану суму просила стягнути з відповідача,
відшкодувавши понесені збитки.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 позов не визнали, суду пояснили, що позивач не забезпечив
належних умов праці та оплати праці і поставив відповідача у невигідні умови.
Не заперечували, що відповідачка дійсно отримала вищу освіту за рахунок коштів
позивача, після закінчення університету прибула за  адресою позивача у місті Донецьку, зазначеною
в договорі, але позивач висунув умову працевлаштуватися у місті Дзержинську,
пгт  Новгородське, КХП „Фенольний завод”,
при цьому позивач не врахував її фактичне місце проживання у місті Макіївці і
відсутність місця проживання у пгт Новгородське, що значно утруднює своєчасне
прибуття на робоче місце і повернення додому, рівень заробітної плати не
покриває   транспортні витрати, робота
пов'язана із шкідливими умовами, у той час як її стан здоров”я   не дозволяє
працювати в таких умовах. Окрім того в примірнику додаткової угоди до
договору, який виданий їй на руки, загальна вартість навчання зазначена 110
грн   і відповідно саме на цих умовах
вона уклала договір.   Вона не
відмовляється від працевлаштування на Фенольному заводі, але якщо позивач
забезпечить належні умови проживання,
праці та  оплати праці.

Суд вислухав пояснення представника
позивача, відповідачки та її представника, дослідив матеріали справи  і дійшов висновку, що позов підлягає
частковому  задоволенню з наступних підстав.

Відповідач в справі в зв'язку  з укладенням 17 вересня 2005 року шлюбу,
змінила прізвище з „ОСОБА_3” на „ОСОБА_1”(а.с.33).

Відповідно до договору „Про навчання
у ДонНТУ” № 07.02-167/201 від 08.07.2002 року
Донецький національний технічний університет Міністерства освіти і науки
України  взяв на себе зобов'язання за
рахунок коштів  ТОВ НВО „Інкор і Ко”
надати освітню послугу з навчання
студентки ОСОБА_3 за денною формою навчання, освітньо-кваліфікаційним
рівнем „спеціаліст” за спеціальністю „хімічна технологія палива і вуглеводних
матеріалів”  з початком строку навчання   01.09.2002 року(частина 1 договору „Предмет
договору”), загальна вартість освітньої послуги
відповідно до п.4.2 становить 11000 грн у тому числі 1100 грн за
семестр,  згідно п. 4.1 розмір плати
встановлюється  за весь строк надання
освітньої послуги і не може змінюватись(а.с.6). Відповідно до п. 4.5 додаткової
угоди до зазначеного договору  від того ж
дня, укладеної між тими ж сторонами, студент відшкодовує вартість навчання
у  повному розмірі 11000 грн  у випадку неприбуття молодого спеціаліста на
роботу (а.с.7).

Відповідно до довідки позивача, а також
копій платіжних доручень, позивач
перерахував Донецькому НТУ протягом 2002 - 2007 років   за навчання ОСОБА_3 11226 грн, в тому числі
за перший-восьмий семестри по 1100 грн, за дев'ятий та десятий по 1213 грн
(а.с.8-18).

Підвищення   розміру оплати
навчання  з 1100 грн на 1213 грн за
останні два семестри  здійснено на
підставі  додаткової угоди від 1.09.2006
року до основного  договору, де у п. 1
зазначено,  що  вартість освітньої послуги за семестр, яка
вказана у п.4.2 Договору, підвищується відповідно до індексу інфляції 2005 року
- 110.3%,  і становить 1213 грн за
семестр (а.с.40), дана угода підписана
всіма учасниками договору.

Підприємство позивача є  юридичною
особою, зареєстровано за юридичною адресою: м.Донецьк, проспект Ілліча, 93
а,  і веде самостійну господарчу
діяльність відповідно до статуту(а.с. 42-46),
а тому в межах    і на конання
мети і предмету своєї діяльності, на виконання статутних  завдань
вправі  укладати відповідні   договори і вимагати їх виконання.

Згідно організаційної   структури,
затвердженої генеральним директором ТОВ, підприємство складається з
управлінсько-адміністративного  корпус
співробітників, які діють за юридичною адресою, та коксохімічного виробництва,
де  реалізуються безпосередні  статутні завдання ТОВ, і яке є  єдиним
виробничим комплексом - фенольним заводом (а.с.47).

З довідки позивача № 2059-08з випливає, що на момент укладання договору про
надання освітньої послуги  та додаткової
угоди,  на  момент закінчення навчання відповідачем та на
теперішній час  посада інженера-технолога
виробничо-технічного відділу є вакантною мінімальний оклад станом на 1.07.2002
року становив 335 грн, станом н 1.06.2008 року становить 990 грн (а.с.41),

Оцінюючи всі наведені докази, а також обставини, що не оспорюються
відповідачем і її представником, суд встановив,
що договір від 08.07.2002 року з додатковою угодою від того ж дня  був укладений   між
особами,  які повноважні укладати
договори, був ними  підписаний, кожна зі
сторін була за змістом договору наділена відповідними правами та
обов'язками,  тому  договір відповідає вимогам ст..626 - 628  ЦК України, тобто згідно ст. 509 ЦК  України
між сторонами виникло зобов'язання.

Сторона - виконавець належним чином  виконала
свої обов'язки щодо надання освітньої послуги, а,  сторона-замовник виконало свої обов'язки  щодо оплати навчання студента, що не
оспорюється відповідачем. Таким чином відповідач  отримав вищу освіту за рахунок коштів
підприємства,  навчання закінчив.

При цьому відповідач,  закінчивши
навчання,  відповідно до умов договору,
повинен був поступити на роботу і відпрацювати не менше трьох років для того,
що його зобов'язання можна було визначити, як виконане.

Проте відповідач при наявності вакансій за спеціальністю на  роботу не поступив, висунувши свої умови, які
не обговорювались при укладенні договору: в тому числі  не обговорювались питання щодо знаходження   робочого місця,  умов проживання, праці, та її оплати, тому
доводи про те, що позивач  порушив права
відповідачки, не забезпечивши її належними умовами праці, проживання та
зарплатнею, суд до уваги не бере.  Також
відповідачкою не надано доказів, що стан її здоров'я  не дозволяє працювати у шкідливих умовах
виробництва і ї ствердження про це вважає голослівними, а тому не вбачає
поважної причини відмови від працевлаштування на фенольний завод, а саме -  за станом здоров'я.

В судовому засідання на пропозицію представника позивача працевлаштуватися
на підприємство з забезпеченням житловою площею у гуртожитку за місцем
роботи  у теперішній час і вирішити спір
саме таким чином, відповідачка і її представник
не дали чіткого пояснення про причини відмови від такої пропозиції,  тобто фактично підтвердили безпідставну
відмову від виконання зобов'язань за укладеним договором.

Також судом встановлено, що
відповідачці  було доведено до
відома умови навчання і вартість навчання у розмірі 11000 грн, оскільки  їй видано
один з примірників основного договору,
де зазначена вказана сума вартості навчання,  наявний у неї примірник  договору вона суду не надала, що непрямо
підтверджує  її освіченість у дійсній
вартості навчання, а посилалася в судовому засіданні на свій примірник
додаткової  угоди, де на думку суду
помилково  вказано  розмір вартості навчання за весь період 110
грн, при цьому суд вважає, що  дана сума
є надто нерозумна і вважає що відповідачка
відповідну позицію  зайняла з метою
уникнення цивільно-правової відповідальності
за договором.

Відповідно до п.6 ст. 64 Закону України „Про вищу освіту”  від 17 січня 2002 року № 2984-Ш  з наступними  змінами та доповненнями  розмір плати за весь строк навчання
або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється вищим навчальним
закладом у грошовій одиниці України - гривні, з урахуванням офіційно
визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік, розмір плати за весь
строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у
договорі, що укладається між вищим навчальним закладом та особою, яка
навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання або надання
додаткових освітніх послуг, і не може змінюватися протягом усього строку
навчання.

З даних положень Закону випливає,
що   розмір  оплати за надану  освітню послугу учбовий заклад  зазначає у договорі на весь період навчання і
така плата не може змінюватись,
визначається на момент укладення договору з урахуванням індексу інфляції
за попередній рік.  Збільшення розміру
плати продовж строку навчання зазначеним законом не передбачено,  а тому додаткову угоду від  01.09.2006 року в частині підвищення розміру
плати за навчання  з урахування інфляції
у 2005 році суд вважає незаконною і такою, що протирічить Закону України „Про
вищу освіту” і умовам договору від 08.07.2002 року, в якому можливість
збільшення плати  в зв'язку  з інфляцією не  обговорювалась і зазначено про неможливість
змінення  розміру  вартості освітньої послуги.

В силу ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами і
зобов'язання підлягає виконанню належним чином

Згідно умов договору відповідачка не брала на себе зобов'язання  відшкодувати підприємству вартість наданої
послуги з урахуванням збільшення  її
вартості в зв'язку з інфляцією   і    відповідно до умов додаткової угоди від
08.07.2002 року,   на    підставі ст.. 623 ЦК України,  вона
повинна відшкодувати  підприємству
вартість  навчання, тобто  відшкодувати підприємству спричинену шкоду в
наслідок невиконання   фактично взятих на
себе   зобов'язань в межах, встановлених  основним договором., а тому суд вважає за
необхідне стягнути з неї на користь позивача 11000 грн.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на
користь позивача   підлягають стягненню
судові витрати відповідно до розміру задоволених позовних вимог: на сплату
судового збору - 110 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи -  30 грн.

Керуючись ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,  ст.. 623 ЦК України,   суд

В И Р І Ш І В :

Позов  Товариства з обмеженою
відповідальністю  науково-виробниче
об'єднання „Інкор і Ко” задовольнити частково.

Стягнути    ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю
науково-виробниче об'єднання „Інкор і Ко” збики в зв'язку з невиконанням
зобов'язання   в сумі 11000 грн, витрати
на сплату судового збору - 110 грн, витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи -  30 грн, а
всього -  11140 грн.

Рішення може бути оскаржене  в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295
ЦПК України.

Суддя: