Справа № 2-43
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

17 січня  2008
року                   Ізюмський
міськрайонний суд  Харківської області

в складі: головуючого:
Вергун І. В.

при секретарі:
Гордаковій С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі
справу за позовом   ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, -

В с т а н о в и в:

В серпні 2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

В
обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 8 жовтня 2004 року  по 6 грудня 2007 року перебувала у шлюбі з
відповідачем. Поселилась в будинок, який належить відповідачу як його дружина,
зареєстрована в спірному будинку з 03.11.2006 року, де і проживає до
теперішнього часу. Іншої угоди, крім як поселення в спірному будинку в якості
члена сім'ї
відповідача, та порядку користування житлом з відповідачем не було.

Просить
суд зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1
в місті Ізюмі Харківської області.

В грудні
2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом  до ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні будинком, який належить йому на праві приватної власності і
виселення, посилаючись на те, що спірний житловий будинок належить йому на
праві приватної власності і на підставі ст. 391 ЦК України просить суд усунути
перешкоди в користуванні будинком і виселення з нього його колишню дружину.

Ухвалою
Ізюмського міськрайонного суду від 18.12.2007 року зустрічний позову був
об'єднаний в одне провадження з первісним позовом ( а.с. 41-42).

Суд
вислухав сторони, перевірив матеріали справи вважає, що позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком підлягає
частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні житловим будинком який належить йому на праві власності
і виселення задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті вимоги на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

У
відповідності зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть
участь у справі.

Статтею
60 ч. 1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом
встановлено, підтверджується наявним в справі
доказами і не заперечується сторонами, що житловий будинок АДРЕСА_1 в м.
Ізюмі Харківської області належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 23 серпня 2006 року, посвідчений Ізюмською
державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-1169 і зареєстрованого  в Ізюмському БТІ ( електронний Реєстр прав
власності на нерухоме майно ( а.с.35,36).

Із
ксерокопії паспорта ОСОБА_1 і копії свідоцтва про розірвання шлюбу, вбачається,
що сторони перебували у шлюбі з 8 жовтня 2004 року по 6 грудня 2007 року ( а.с.
6 зворотна сторінка,34).

ОСОБА_1
значиться зареєстрованою в спірному будинку з 3 листопада 2006 року по
теперішній час, що підтверджується копією паспорта ( а.с. 6 зворотна сторінка)
і довідкою голови квартального комітету № 33 м. Ізюма ( а.с.7).

В ст.
157 Житлового Кодексу України зазначено, що членів  сім'ї
власника будинку може  буди виселено у
випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Згідно
ст. 156 ЖК України члени родини власника жилого будинку які проживають разом з
ним у будинку, що йому належить на праві власності користуючись жилим
приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право
ОСОБА_1 користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством,
згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку ,
передбачених законом ( ч. 3 ст. 9 ЖК України).

У частині
першій ст. 116 ЖК України встановлено вичерпний перелік підстав та умов  для виселення членів сім'ї  власника , а саме систематичного
руйнування  чи псування жилого
приміщення, використання його не за призначенням, а також систематичного
порушення правил  співжиття які
роблять  неможливим для інших проживання
ним в одному будинку, а заходи
запобігання і громадянського впливу виявились безрезультатними.

Таким
чином в судовому  засіданні  було достовірно встановлено, що ОСОБА_1
вселилась в будинок який належить на праві приватної власності  ОСОБА_2 як член його сім'ї, сам ОСОБА_2 не
надав доказів систематичного руйнування чи псування ОСОБА_1 жилого приміщення,
використання його не за призначенням, систематичного порушення правил
співжиття, що робить не можливим для інших проживання з нею в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно
до вимог ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування  та розпорядження
своїм майном навіть якщо ці порушення не були поєднанні з позбавленням
володіння.

В
зв'язку з цим безпідставними є вимоги ОСОБА_2 і його представника посилаючи на
ст. 391 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 вселилась в спірний будинок на правах члена
сім'ї, а
тому  режим проживання її в цьому будинку
регулюється нормами житлового Кодексу України, а не Цивільним Кодексом України.

За таких
обставин підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні будинком, який належить на праві власності і виселення
не має, а тому підлягають частковому задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

Не
підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 500 гривень  витрат на правову допомогу.

У ч. 1
ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати пов'язані  з оплатою правової допомоги, можуть
відшкодовуватися в разі  надання такої
допомоги адвокатом  або іншим фахівцем в
галузі права. Тобто вони повинні надаватися особою, яка не лише має відповідну
юридичну освіту але і має право на надання оплатних послуг в цій галузі.

Представник
ОСОБА_1 ОСОБА_3 не надав суду доказів, що він має право на надання послуг в цій
галузі.

Керуючись
ст.ст. 10,11,60,209,212,214-215,218 ЦПК України; ст. 116 ч. 1, 156, 157 ЖК
України суд,

В и р і ш и в :

Позовні  вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні будинком АДРЕСА_1 в м. Ізюмі
Харківської області.

Відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про усунення перешкод  в користуванні будинком АДРЕСА_1 в м. Ізюмі
Харківської області.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду
через Ізюмський міськрайонний суд харківської області шляхом подачі в 10 денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до
апеляційної інстанції, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: