Справа № 2-691/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2008 року
Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді                  Католікяна
М.О.,

при секретарі              Дятленко
М.О.,

з участю:

- позивача ОСОБА_1

- представника
позивача ОСОБА_2;

- представника
позивача ОСОБА_3;

- відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в
місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя
особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання
договору дарування недійсним, визнання права власності на 59/100 часток
домоволодіння,

установив:

04 лютого 2008 року
позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Восьма
дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування
недійсним, визнання права власності на 59/100 часток домоволодіння. Свої
позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є самотнім чоловіком похилого
віку, часто хворіє. У травні 2007 року між ним та відповідачем (сестра покійної
дружини) було укладено договір дарування, за яким позивач подарував
відповідачеві належні йому на праві власності 59/100 часток АДРЕСА_1. Під час
укладення договору позивач був переконаний відповідачем відносно того, що
фактично укладається договір довічного утримання. Після укладення договору
дарування ставлення відповідача до позивача суто змінилося (погіршилося),
відповідач не доглядає його, рідко приїздить, матеріально не забезпечує.
Вказані обставини явилися причиною звернення до суду з позовом про визнання
укладеного договору дарування недійсним, визнання за ним права власності на
домоволодіння (а.с.а.с. 3 - 5, 21, 23).

02 квітня 2008 року позивач уточнив позовну заяву в
частині імені відповідача, зазначивши, що її звуть ОСОБА_4 (а.с.а.с. 48 - 50).

У судовому засіданні позивач, його представники
підтримали заявлений позов у повному обсязі, підтвердивши наявність обставин,
зазначених у позові.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову,
пояснивши, що позивач був обізнаний про природу оспорюваного договору.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, представників позивача,
показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що
у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом було встановлено, що позивачеві на підставі
свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого за рішенням
Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 07.10.2005 р. № 4635,
належало 59/100 часток АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 12, 53 - 56).

ІНФОРМАЦІЯ_1 між позивачем та ОСОБА_6 було укладено шлюб,
про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 07.07.2006 р.
Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції
(актовий запис № 212) (а.с. 7).

04 квітня 2007 року позивачеві Дніпропетровським міським
управлінням земельних ресурсів було видане державний акт на право власності на
земельну ділянку серіїНОМЕР_2, за яким позивач набув право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану під спірним домоволодінням (а.с.
8).

05 травня 2007 року між сторонами було укладено договір
дарування частини житлового будинку, за яким позивач подарував відповідачеві
59/100 часток спірного домоволодіння. Договір був посвідчений третьою особою і
зареєстрований у реєстрі за № 1-716 (а.с.а.с. 10, 52, 66).

Під час укладення договору дружина позивача, ОСОБА_6.,
звернулася до третьої особи із заявою про надання згоди на відчуження позивачем
спірного домоволодіння. Заява була посвідчена третьою особою і зареєстрована у
реєстрі за № 1-715 (а.с. 60).

04 червня 2007 року відповідач зареєструвала своє право
власності на придбане домоволодіння в електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно, що підтверджується відповідним штампом на зворотньому боці оспорюваного
договору, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно,
виданого 04.06.2007 р. КП «ДМБТІ» за НОМЕР_3 (а.с.а.с. 66-звор., 67).

05 грудня 2007 року ОСОБА_6. померла, про що свідчить
копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 05.12.2007 р. Самарським
відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської
області (актовий запис № 1271) (а.с. 6).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним
кодексом України, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №
20/5.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у
власність.

Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування
нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

У відповідності з абз.абз. 1, 2 п. 13, абз. 1 п. 14, п.
15, абз. 1 п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників
цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій.
Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які
унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина. При посвідченні правочинів
з'ясовується обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь в
угодах. При посвідченні правочинів нотаріус перевіряє справжність підписів
учасників правочинів. Нотаріально посвідчувані правочини підписуються у
присутності нотаріуса.

В силу п. 61, абз. 1 п. 63 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при нотаріальному посвідченні
договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що
підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують
право власності на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках,
документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які
його відчужують. Крім правовстановлювального документа на житловий будинок, нотаріус
вимагає, зокрема витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно з викладенням
характеристики відчужуваного нерухомого майна.

Згідно з письмовими поясненнями третьої особи, а також
поясненнями представника третьої особи у судовому засіданні 05.05.2007 р. до
неї сторони звернулися особисто, під час укладення оспорюваного договору
дарування сторонам було роз'яснено правові наслідки вчинення договору, договір
до підписання був особисто прочитаний сторонами, договір був підписаний
сторонами без відмов і зауважень (а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір
було укладено з додержанням нотаріальної форми, особи сторін під час укладення
правочину було перевірено нотаріусом, нотаріусом також було з'ясовано
дієздатність сторін, договір був підписаний у присутності нотаріуса і
зареєстрований у реєстрі. Крім того, для посвідчення правочину нотаріусові були
надані свідоцтво про право власності позивача на домоволодіння (а.с. 54) та
витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майноНОМЕР_5 від 11.04.2007 р.
Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про те, що, у розумінні закону,
оспорюваний договір дарування був укладений і не містить формальних ознак
недійсності.

На користь викладено свідчить також те, що витяг з
Реєстру прав власності на нерухоме майно, який був виданий для відчуження
спірного домоволодіння, містив положення щодо природи майбутнього правочину, а
саме дарування.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка
щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім
випадків, встановлених законом.

Аналізуючи зміст приведених вище норм та співвідношуючи
його зі встановленими судом обставинами, матеріалами справи та поясненнями
учасників, суд доходить висновку про те, що підстав вважати дії позивача під
час укладення оспорюваного договору дарування такими, що вчинені помилково, не
існує, а позивачем та його представником не було надано беззаперечних доказів
на користь протилежного.

Так, природа правочину була відома позивачеві заздалегідь
(оскільки він отримував у КП «ДМБТІ» відповідний витяг) та роз'яснена третьою
особою. Права та обов'язки сторін за договором були також роз'яснені третьою
особою та відображені в самому тексті договору дарування тощо.

Крім того, про обізнаність позивача про природну
укладеного договору опосередковано свідчить також заява його дружини, яка
безпосередньо до підписання договору звернулася із заявою про надання згоди на
відчуження позивачем спірного домоволодіння.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне у
задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 203, 215, 229, 717, 719 Цивільного
кодексу України, п.п. 13 - 16, 61, 63 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції
України від 03 березня 2004 року № 20/5, ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60,
208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

ОСОБА_1 у позові до
ОСОБА_4, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора,
про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на 59/100
часток домоволодіння відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя: