справа  № 2-12/08
№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07
травня 2008 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді
-    Цвітайло П.В.,

при
секретарі                         -
Рашевській  Т.В.,

-     Балалі  Л.В.,

-     Чапак І.О.,

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні в сел.
Котельва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса
Котелевського районного нотаріального округу, третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки - орган опіки та
піклування при Котелевській селищній раді, виконавчий комітет Котелевської
селищної ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету
спору на стороні відповідача - група у справах громадянства та реєстрації
фізичних осіб Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області про визнання
недійсним договору дарування від 10.12.2004 року за реєстровим № 1918 та
виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1;-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить
визнати недійсним договір дарування від 10.12.2004 року за реєстровим № 1918 та
виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1.

Позивачка у позовній заяві посилається на те,
що в лютому 2004 року, вона познайомилася з відповідачем і стала з ним
періодично проживати. Проживали вони в будинку, який позивачка на початку
червня 2004 року, придбала за власні кошти. Під час спільного проживання з
ОСОБА_2вона неодноразово говорила йому, що в будинку необхідно зробити ремонт,
так-як в будинку було холодно і  будинок
потребував ремонту. ОСОБА_2 на її пропозиції щодо проведення ремонту
відмовився, мотивуючи тим, що будинок йому не належить і він не є його
господарем, а за умови, що будинок буде належати йому він зробить ремонт. В
період 2004 року їй одній було важко виховувати і утримувати неповнолітніх
дітей, а сама вона в кінці серпня поламала руку і їй необхідна була чоловіча
допомога.

При цьому,
ОСОБА_2 обіцяв на ній одружитися і проживати однією сім'єю, за таких обставин
вона понадіялась на те, що ОСОБА_3 допоможе їй чоловічою працею  дати лад будинку і  в грудні 2004 року вона подарувала &frac12; частину будинку
ОСОБА_2

Але після
оформлення договору дарування відповідач не став виконувати свої обіцянки.

У відкритому
судовому засіданні позивачка підтримала позов повністю і в обґрунтування своїх
позовних вимог, позивачка - ОСОБА_1 пояснила суду, що вона вчинила договір дарування
під впливом обману та тяжких життєвих обставин. В теперішній час вона не може
проживати в одному будинку з відповідачем, так як він створює для її сім'ї
неможливі умови для проживання, зокрема влаштовує сварки і тому його необхідно
висилити з будинку.

Представник
позивачки -  ОСОБА_4, який діє на
підставі ордеру № 715 від 19 листопада 2007 року (а.с. 22),  позовні вимоги позивачки підтримав повністю і
пояснив суду, що ОСОБА_1 вчинила договір дарування під впливом обману та тяжких
життєвих обставин. Такими діями позивачка порушила майнові права своїх
неповнолітніх дітей щодо житла, які передбачені Законом України «Про охорону
дитинства».

Крім цього, представник позивачки зазначив, що
відповідач створює для сім'ї ОСОБА_1 неможливі умови для проживання, у зв'язку
з чим остання неодноразово зверталася з заявами до Котелевського РВ УМВС
України про притягнення ОСОБА_2, до відповідальності відповідно до вимог
чинного законодавства і тому за таких обставин відповідач підлягає виселенню з
займаного будинку.

Відповідач - ОСОБА_2 позов не визнав повністю і пояснив суду, що позивачка з якою він дійсно
спільно проживав деякий час, без належних на то підстав, з надуманих мотивів
звернулася до суду з вище зазначеним позовом, а &frac12; частину будинку позивачка подарувала
самостійно за власним бажанням, тиск на неї він не здійснював.

Відповідач зазначив суду, що він також зробив
свій вклад в придбання спірного будинку, зокрема давав гроші.  Стосовно сварок, відповідач пояснив суду, що
сварки провокує сама позивачка, а потів звертається до міліції.

Представник відповідача -  ОСОБА_5, який діє на підставі ордеру № 104
від 28 листопада 2007 року (а.с. 89), в судовому засіданні заявлений позов не
визнав і пояснив суду, що позивачка вчинила правочин за власною волею і нотаріально
посвідчила його. Посилання позивачки на те, що порушені майнові права її дітей
взагалі безпідставні, так як Закон України «Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних дітей», який передбачав попередню згоду
органів опіки та піклування при здійсненні будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на яке або право користуванням яким мають
діти, набрав чинності з 01 січня 2006 року.

Крім цього,
представник відповідача зазначив, що позивачка тривалий час не зверталася до
суду за захистом своїх порушених на її думку прав, а тому пропустила строк
позовної давності в один рік, який застосовується до вимог про розірвання
договору дарування.

Третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус
Котелевського районного нотаріального округу ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснила суду, що при посвідченні договору дарування між дарувателькою -ОСОБА_1
та обдарованим - ОСОБА_2 вона діяла у відповідності до вимог Закону України
«Про нотаріат», Цивільного кодексу України і жодних сумнівів щодо волевиявлення
ОСОБА_1 в неї не виникло. Стосовно того, що не витребувано згоду органів опіки
та піклування при посвідченні договору дарування то Закон в якому зазначено
дану норму, набрав чинності з 01 січня 2006 року, а договір дарування
посвідчено  10 грудня 2004 року.

Крім цього,
приватний нотаріус ОСОБА_6 зазначила, що ніяких умов дарувателька - ОСОБА_1 при
укладанні вище зазначеного договору взагалі не зазначала.

Представник
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні
позивачки -  виконавчий комітет
Котелевської селищної ради, який діє на підставі  довіреності № 7 від 30 січня 2007 року та № 8
від 28 грудня 2007 року (а.с.23,76) в судовому засіданні пояснив, що виконком Котелевської
селищної ради  покладається на розсуд
суду.

Представник
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні
позивачки -  орган опіки та піклування
при Котелевській селищній раді, який діє на підставі  довіреності від 08 січня 2008 року (а.с.78) в
судовому засіданні пояснив, що орган опіки та піклування покладається на розсуд
суду, зазначивши це і в листі № 02-13/235 від 06.05.2008 року (а.с. 151).

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - група у справах
громадянства та реєстрації фізичних осіб Котелевського РВ УМВС України в  Полтавській області в судове засідання не
з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена в установленому
законом порядку. СГІРФО Котелевського РВ УМВС України в  Полтавській області надіслав до суду листа, в
якому просить справу розглядати без участі її представника, при вирішенні
справи покладаються на розсуд суду (а.с. 150).

Суд, заслухавши
пояснення сторін, представника позивачки, представника відповідача, третіх
осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, системно дослідивши
матеріали  цивільної справи, приходить до
переконання, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних
підстав.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до
ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6  Цивільного кодексу
України, загальними засадами цивільного законодавства є: судовий захист
цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

При аналізі позову, зокрема  того,
що позивачка звертається до суду посилаючись на те, що правочин вона вчинила
під впливом обману, дає суду підставу керуючись ч.3 ст. 258 Цивільного кодексу
України застосувати спеціальну позовну давність і вище зазначену
цивільну справу розглянути і вирішити в порядку, встановленому Цивільним
процесуальним кодексом України.

Відповідно до
договору купівлі-продажу від 06 листопада 2004 року, ОСОБА_1 купила жилий будинок
з надвірними будівлями, що знаходиться АДРЕСА_1 (а.с. 6), 08 листопада 2004
року вище зазначений правочин був внесений до Державного реєстру, що
підтверджується  витягом про реєстрації в
Державному реєстрі правочинів та технічним паспортом на садибний
(індивідуальний) житловий будинок (а.с. 8-9, 10-11) .

При цьому, в
ході вивчення судом змісту договору купівлі-продажу від 06 листопада 2004 року,
жодної згадки про дітей ОСОБА_1 щодо їх частки в праві власності на даний
будинок взагалі в договорі купівлі-продажу не має.

Згідно з
довідкою виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області
від 25 жовтня 2007 року за вих. № 5274 (а.с. 53), АДРЕСА_1 з позивачкою -
ОСОБА_1, зареєстровані її діти: повнолітній син - ОСОБА_13, який в теперішній час
перебуває в лавах Збройних сил України (а.с. 52), неповнолітня дочка - ОСОБА_14
та співмешканець - ОСОБА_2.

Відповідно до
договору дарування від 10 грудня 2004 року, ОСОБА_1 подарувала &frac12; частину
житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться АДРЕСА_1 громадянину
ОСОБА_2 (а.с. 35) 28 грудня 2004 року, Полтавське бюро технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» зареєструвало право власності на &frac12; частину житлового будинку з
надвірними будівлями за ОСОБА_2, що підтверджується  витягом про реєстрацію  права власності на нерухоме майно (а.с. 115)
.

Відповідно до
вимог ст. 717 ЦК України за договором дарування
одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до вимог ст. ст. 5, 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріус
зобов'язаний: сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних
інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних
нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана
їм на шкоду, відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності
законодавству України або міжнародним договорам. Нотаріуси та інші посадові
особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст
посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» заінтересована особа, яка
вважає неправильною вчинену нотаріальну дію або відмову у вчиненні нотаріальної
дії, вправі подати про це скаргу до районного суду за місцезнаходженням  робочого місця приватного нотаріуса.

Але ОСОБА_1 після укладання договору дарування у приватного нотаріуса з
такою скаргою до суду не зверталася, а звернулася до суду з вимогою договір
дарування, який вона уклала визнати недійсним, посилаючись на те, що подарувала
&frac12; частину будинку під випливом обману та тяжкої для неї
обставини.

Вище викладене приводить суд до
переконання, що позивачка -  ОСОБА_1 при
укладанні договору дарування була обізнана щодо наслідків
вчинюваних нею нотаріальних дій, а у приватного нотаріуса, яка  вчинювала нотаріальні дії по договору
дарування не винекло сумнівів щодо відповідності змісту посвідчуваного нею
договору дарування вимогам закону та дійсним намірам ОСОБА_1, бо в противному
випадку приватний нотаріус зобов'язана була б відмовити у вчиненні нотаріальної
дії.

До пояснень -
позивачки та її представника, що в результаті того, що приватний нотаріус без
попередньої згоди органів опіки та піклування здійснив правочин стосовно
нерухомого майна, чим порушив майнові
права її дітей, суд відноситься критично з наступних підстав, по перше в
договорі купівлі-продажу від 06 листопада 2004 року, жодної згадки про дітей
ОСОБА_1 щодо їх частки в праві власності на спірний будинок взагалі не має, по
друге Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», який передбачає попередню згоду органів опіки та
піклування при здійсненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право користуванням яким мають діти, набрав чинності з 01
січня 2006 року, а договір дарування приватний нотаріус посвідчила 10 грудня
2004 року.

Пояснення -
позивачки та її представника, що правочин вчинений нею під впливом тяжких
обставин з посиланням на те, що на утриманні в неї перебували двоє
неповнолітніх дітей, будинок потребував ремонту, відсутність тепла в приміщенні
будинку, а також  того, що в серпні
місяці 2004 року, в позивачки була поломана рука не можуть бути доказом крайнюї нужденності, які примусили її укласти
договір дарування і викликають сумнів у суду щодо дійсності таких тяжких обставин,
так як в судовому засіданні встановлено, що в сел. Котельва проживають її
близькі родичі, зокрема рідна мати та доросла рідна сестра, які при
необхідності і відповідному проханні про допомогу, надали б посильну допомогу
по догляду за дітьми та будинком, без необхідності уладати договір дарування.

За таких
обставин суд приходить до переконання, що позовна вимога позивачки - ОСОБА_1
щодо визнання договору дарування є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Стосовно
позовної вимоги щодо виселення відповідача з будинку АДРЕСА_1 з посиланням на
ст. 116 Житлового кодексу України.

Статтею 116
Житлового кодексу України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в
одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться
без надання іншого жилого приміщення.

Подані позивачкою до позовної заяви докази, а саме: довідка Котелевського
РВ УМВС України в Полтавській області № 6611 від 11.10.2008 року (а.с. 12),
постанови про відмову в порушенні кримінальних справ (а.с. 37-40),  не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки
вказані документи не підтверджують доводів позивачки щодо систематичного порушення
відповідачем правил співжиття, які  роблять
неможливим для неї проживання з ОСОБА_2 в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились безрезультатними.

При цьому, постановою Котелевського районного суду від 26 березня 2007
року, справу відносно ОСОБА_2 по адміністративному правопорушенні за ознаками
ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрито в зв'язку з відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення (а.с. 153).

Допитаний в
судовому засіданні в якості свідка громадянин - ОСОБА_12 пояснив суду, що він
працює в Котелевському РВ УМВС України в Полтавській області на посаді
дільничного інспектора і   проводив
профілактичні бесіди з сторонами щодо необхідності добросусідських відносин між
ними.

Як встановлено в
судовому засіданні, міжОСОБА_1та
ОСОБА_2 виникла особиста неприязнь в 2007 році, коли вони припинили між собою
стосунки.

До пояснень свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_10, які є близькими родичами позивачки, ОСОБА_9, яка є подругою
позивачки, суд відноситься критично, так як конкретних пояснень по суті заявлених
позовних вимог і обставин цивільної справи вони не дали, а в більшості
висловлювали свою думку, щодо поведінки сторін та обстановки в їх особистих
стосунках, які склалися між ними, після того як вони розсталися.

За таких
обставин суд приходить до переконання, що позовна вимога позивачки - ОСОБА_1
щодо виселення відповідача з будинку АДРЕСА_1 є безпідставною і задоволенню
також не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З огляду  на наведене вище суд вважає, що позивачка -
ОСОБА_1 не довила своїх позовних вимог, а саме: вчинення нею правочину під
впливом обману та збігом тяжких обставин і те, що відповідач - ОСОБА_3 своїми
діями дійсно систематично порушував правила співжиття, що роблять неможливим
для неї та її сім'ї проживання із ним в одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились безрезультатними, що є її основним обов'язком
відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

При цьому, суд
створив усі умови для змагальності процесу, роз'яснював позивачеві та її
представнику їх права і обов'язки.

Відповідно до ст. 88
ЦПК України судові витрати позивачці
не присуджуються.

Керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 80, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 3, 203, 230, 233,
258, 717, ЦК України,  ст. 116 Житлового
кодексу України,  ст.ст. 5,50,54 Закону України «Про нотаріат», ст. 12  Закон України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позовних вимог позивачки - ОСОБА_1  до ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору
дарування від 10.12.2004 року за реєстровим № 1918 та виселення ОСОБА_2 з
будинку АДРЕСА_1, відмовити  повністю.

Судові витрати
позивачці - ОСОБА_1 не присуджуються.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області
через Котелевський районний суд Полтавської області шляхом подання в
десятиденний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку
ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий суддя:

Рішення є оригіналом, виготовлено в одному примірнику

в нарадчій кімнаті

Котелевського районного суду Полтавської області
_______________________________________