Справа
№ 22ц - 1695/2008р.
Головуючий у  першій інстанції -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

13 жовтня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

бойко
о.в.,

суддів:

лазоренка
м.і., мамонової о.є.,

при секретарі:

пільгуй
н.в.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Закритого
акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна”  на рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 30 липня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Закритого акціонерного товариства „Акціонерної страхової компанії „ІНГО
Україна”, товариства з обмеженою відповідальністю „Галіт”, третя особа -
ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі ЗАТ „АСК  „ІНГО Україна”   просить рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 30 липня 2008 року скасувати в частині стягнення з
ЗАТ „АСК „ІНГО Україна” 25617 грн. 52 коп. і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог до ЗАТ „АСК „ІНГО Україна”, посилаючись
на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального
права.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області
від 30 липня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 задоволені частково, а саме:

- стягнуто з АСК „Інго-Україна” на користь ОСОБА_1
1НОМЕР_3НОМЕР_37 грн. 72 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 2550 грн. у
відшкодування моральної шкоди;

- стягнуто з АСК „Інго-Україна” на користь ОСОБА_2 у
відшкодування матеріальної шкоди 22 6НОМЕР_30 грн. НОМЕР_32 коп.;

- стягнуто з ТОВ „Галіт” у відшкодування моральної шкоди
на користь ОСОБА_1  - 10 000 грн., на
користь ОСОБА_2 - 5000 грн.;

- стягнуто з ТОВ „Галіт” на користь ОСОБА_1 1НОМЕР_31
грн. витрат на публікацію оголошення у газеті про виклик до суду;

- стягнуто судові витрати.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що розглядаючи спір, суд не з'ясував
обставини, що мають значення для справи,
а обставини, що не доведені, помилково вважаючи встановленими.

На думку
апелянта, вони не можуть бути належними відповідачами по справі, оскільки
предметом судового спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, а відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК
України відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки,
несе особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим джерелом
підвищеної небезпеки. Отже, як вказує апелянт, ЗАТ „АСК „Інго Україна” не несе
відповідальність за заподіяну шкоду і не має обов'язку її відшкодування,
оскільки обов'язки ЗАТ „АСК „Інго Україна” обмежується договором страхування і
виникають після подання страховику заяви на виплату страхового відшкодування та
документів, передбачених Законом. Апелянт вважає, що оскільки предметом спору не
є порушення страховиком умов договору страхування чи невірне визначення розміру
страхового відшкодування, ЗАТ „АСК „Інго Україна” не є належним відповідачем у
справі.

Також
апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановлення
факту настання страхового випадку за договором страхування, оскільки відповідно
до ст. 6 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів” страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди і внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, а за договором
страхування цивільно-правова відповідальність ТОВ „Галіт” не застрахована.

Апелянт
вважає, що в матеріалах справи містяться висновки фахівців -автотоварознавців,
які суперечать один одному, а тому суд мав би призначити повторну експертизу.

Також, на
думку апелянта, суд мав би застосувати положення Закону України „Про
обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних
транспортних засобів”, відповідно до ст. 12 якого страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи, а договором страхування передбачена франшиза у
розмірі 510 грн., тому, апелянт вважає, що із суми страхового відшкодування
мала бути вирахувана вказана сума франшизи.

Апелянт зазначає,
що відповідно до ст. 32 вищевказаного Закону страховиком не відшкодовується
шкода, пов'язана з втратою товарної вартості, яка згідно  висновку
автотоварознавчого  дослідження
становить 2 722 грн. 55 коп.,   але
зазначену суму суд не вирахував із суми
страхового  відшкодування.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних
скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню з направленням справи на новий  судовий розгляд, виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно  вироку
Менського  районного  суду
від 22.08.2007 року    у
дорожньо-транспортній  пригоді, яка  сталася 20.12.2006 року  на НОМЕР_30 кілометрі  автодороги
Чернігів - Грем”яч і в результаті
якої  був пошкоджений  автомобіль „ВАЗ-НОМЕР_1” державний  номерний
знак  НОМЕР_2, який  належить
ОСОБА_2, а   позивачу  ОСОБА_1
були  спричинені  тяжкі
тілесні  ушкодження, винним
визнаний  водій мікроавтобуса  „Фольцваген т-НОМЕР_3” д.з. СВ
НОМЕР_НОМЕР_4   ОСОБА_3.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2  та  стягуючи
матеріальну  та  моральну
шкоду  з ТОВ „Галіт” та  АСК „Інго -Україна”,  суд першої інстанції виходив з того,  що
водій  автомобіля „Фольцваген
т-НОМЕР_3”, ОСОБА_3, який  визнаний  винним
у дорожньо-транспортній  пригоді,
перебував  у трудових  відносинах
з ТОВ „Галіт” й у зв'язку з цим
керував транспортним  засобом, а
також   що  між
власником -  автомобіля Фольцваген
т-НОМЕР_3, д.з.  СВ НОМЕР_НОМЕР_4  та  АСК
„Інго -Україна” був  укладений  договір
обов'язкового  страхування  цивільно - правової  відповідальності  власників
наземних  транспортних  засобів,
відповідно  до якого  страхова компанія зобов'язувалася, у
разі  настання  страхового
випадку  -
дорожньо-транспортної  пригоди  за
участю забезпеченого
транспортного  засобу, нести
цивільну  - правову  відповідальність  за
застраховану  особу перед  третіми
особами.

Проте, з таким висновком апеляційний
суд погодитись не може.

Дійсно
вироком Менського  районного  суду
від 22.08.2007 року  винним   у дорожньо-транспортній  пригоді, яка сталася  за
участю  позивачів, визнаний
ОСОБА_3, який   керував  автомобілем Фольцваген т-НОМЕР_3, д.з.  СВ НОМЕР_НОМЕР_4  та, який
перебував  у трудових  відносинах
з ТОВ „Галіт”, що
підтверджується  копією  наказу
НОМЕР_5 про  прийняття  його
на роботу, на  посаду  водія. / т.2 а.с.119 кримінальної  справи
по  обвинуваченню ОСОБА_3 /

Відповідно  до  ч.2
ст. 1187 ЦК   України, на  яку  послався  суд  1
інстанції  при  прийнятті
рішення  про  стягнення
шкоди   з ТОВ „Галіт”, шкода,
завдана  джерелом  підвищеної
небезпеки  відшкодовується  особою, яка
на  відповідній  правовій
підставі ( право  власності, інше
речове  право, договір  підряду, оренди тощо)  володіє транспортним  засобом.

Не вважається  володільцем
джерела  підвищеної  небезпеки
і не  несе  відповідальності  за
шкоду  перед  потерпілим
особа, яка  управляла   джерелом
підвищеної  небезпеки  в
силу  трудових  відносин з
володільцем  цього  джерела.

Проте, як  вбачається
з  матеріалів  справи,
власником автомобіля „Фольцваген т-НОМЕР_3”, д.з.  СВ НОМЕР_НОМЕР_4    є
не  ТОВ „Галіт”, а  гр. ОСОБА_4, що  підтверджується  свідоцтвом
про  реєстрацію  транспортного
засобу  /а.с. 33 т.1 крим.
справи/.  Інші  документи, / договір  оренди, довіреність, тощо/ які  б підтверджували, що  ТОВ „Галіт”
чи ОСОБА_3 на  відповідній  правовій
підставі   володіли  транспортним
засобом, а також, що  ОСОБА_3   управляв
автомобілем „Фольцваген т-НОМЕР_3”
у зв'язку з виконанням
трудових  обов'язків, у  матеріалах
цивільної та  кримінальної  справи
відсутні,

Крім того,  з
матеріалів  справи  також
вбачається,  що між власником  транспортного
засобу  „Фольцваген т-НОМЕР_3”,  д.з.
СВ НОМЕР_НОМЕР_4   ОСОБА_4  та
АСК „Інго -Україна” був
укладений  договір  обов'язкового
страхування  цивільно -
правової  відповідальності  власників
наземних  транспортних  засобів,
що  підтверджується  страховим полісом № ВА НОМЕР_НОМЕР_6 / а.с.
92 т.2 крим. справи/. Згідно  з
договором  страхування   страхова компанія зобов'язувалася, у разі  настання
страхового  випадку  - дорожньо-транспортної  пригоди
за  участю забезпеченого  транспортного
засобу, нести цивільну - правову
відповідальність  за  застраховану
особу перед  третіми  особами.
Відповідно  до  п.НОМЕР_3
Полісу   особою, цивільна -правова
відповідальність якої  застрахована  за
цим  договором  страхування,
є  власник  транспортного
засобу  - ОСОБА_4.  Згідно
п.3  полісу цивільна -правова
відповідальність інших осіб не
застрахована, але  на  зазначену
обставину  суд 1 інстанції  уваги
не  звернув при  ухваленні
рішення .

Не
дивлячись на  викладене суд
першої  інстанції  не
з'ясував ці питання  при  розгляді
справи,  не звернув  уваги на них при  постановленні
рішення, а також   не залучив   власника
транспортного засобу - ОСОБА_4 та
особу, яка  управляла  транспортним
засобом - ОСОБА_3   до участі   у
справі  у якості   співвідповідачів, тобто  суд в порушення п. НОМЕР_3 ч. 1 ст. 311 ЦПК
України вирішував  питання про  права
та  обов'язки  осіб,
які  не  брали
участі  у  справі, що є безумовною підставою для
скасування рішення з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.  303,
307, п. НОМЕР_3,  ч. 1 ст. 311,
313 - 315, 317,319 32НОМЕР_3 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Акціонерна
страхова компанія „ІНГО Україна” -
задовольнити  частково.

Рішення Менського районного
суду  Чернігівської  області
від 30 липня  2008 року - скасувати,
а  справу
направити  на  новий
розгляд  до  суду 1 інстанції.

Ухвала  набирає  законної
сили  з моменту  її
проголошення, але   може  бути
оскаржена   до Верховного  суду
України  в касаційному  порядку
протягом  двох  місяців з дня
набрання  нею  законної
сили.

Головуючий:
Судді: