справа
№  2- 162/08
Р І Ш Е Н Н Я\

І М Е Н Е М     У К
Р А Ї Н И

29 січня 2008 року  Антрацитівський міскрайонний суд Луганської
області  в складі:

головуючого судді
Філіпенко Л. П.

при секретарі                                                             Щербак  А. М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1до ДП «Антрацит» про стягнення збитку,
заподіяного внаслідок порушення гірського законодавства

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1
із 16 жовтня 1989 року працював на шахті імені 50-річчя Радянської
України, звільнений  у зв'язку з
переходом на пенсію по інвалідності 1 групи, тому що був травмований на шахті. Позивач мешкає в будинку, в якому з вересня 2003 року
введено індивідуальне опалення
газовим котлом. Весь цей час оплату за електроенергію  і газ проводив позивач за власні кошти і
витратив за період з січня  2005
року  по грудень 2007 року  на оплату цих комунальних послуг
3964 грн. 82 коп. На
думку ОСОБА_1 відповідач повинен згідно ч.8 ст.43 Гірничого Закону України відшкодувати його витрати на оплату комунальних
послуг за  електроенергію і газ.
Однак  на його обіг із проханням
компенсувати ці витрати відповідач у задоволенні його прохання відмовив,
посилаючись на але, що дотепер не розроблено механізм  виконання цього положення Гірничого Закону України.

У судове засідання позивач не з'явився по стані здоров'я, просить  розглянути справу про його позову в його
відсутність.(а.с.44). Представник відповідача
Бойченко Ю.В., яка діє  за дорученням
(а.с.43),  позов не визнала, проти
доводів позивача заперечує, оскільки, на її думку,  вимоги
позивача ґрунтуються на
неправильному трактуванні норм Закону і як слід впевненості у тому, що відповідачем порушено ст.43 Гірничого Закону
України, частина 8 якої встановлює: «Особи,
які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають
у будинках, що мають центральне опалення, у розрахунках за комунальні послуги звільняються від сплати за електричну
енергію та газ за рахунок коштів підприємств
з видобутку (переробки) вугілля, які перераховують кошти на ці потреби до місцевого бюджету». Позивач, будучи такою особою,
розрахувався за комунальні послуги за
власний рахунок і вважає, що з відповідача необхідно утримати вартість
користування газом та електроенергією в сумі 3944 грн. 67 коп.
Вважає,  що  вимоги
ОСОБА_1  відшкодувати
сплачені суми за користування газом та електроенергією  не можуть
бути задоволені з наступних підстав. Між ОСОБА_1  та відповідачем існують зобов'язання які ґрунтуються на підставі ч.8 ст. 43 Гірничого Закону
України. Згідно норм ЦК України зобов'язання можуть виникнути між позивачем та відповідачем
безпосередньо з актів цивільного законодавства яким і є Гірничий Закон України
однак ч.8 ст. 43 не містить зобов'язання підприємства з видобутку (переробки) вугілля (яким є відповідач) звільняти осіб, які
мають право на безоплатне отримання вугілля
на побутові потреби, від сплати за електричну енергію та газ, сплачувати кошти
на ці потреби цим особам чи компенсувати вже сплачені ними суми. Стосовно
особистості сплати за комунальні
послуги (газ та електроенергія), відшкодування яких позивач
вимагає, то згідно п.1 ст.14
ЦК України «Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства», що
і має місце, оскільки між Позивачем і комунальними
підприємствами укладені відповідні договори на надання комунальних послуг. Крім того, відповідач думає, що оскільки
ДП «Антрацит» входить до складу Міністерства вугільної промисловості, то
самостійно вирішувати питання виконання ч. 8 ст. 43 Гірничого Закону України
неправомірно. В розділі ХІ «Прикінцеві Положення» Гірничого Закону України  № 1127-ХІV від 06.10.1999 р. п. 3 Кабінету
Міністрів України протягом 4-х місяців потрібно було подати на розгляд
пропозиції про приведення законів України у відповідність із цим Законом,
забезпечити прийняття нормативно-правових актів, передбачених Гірничим Законом.
Але до теперішнього часу не розроблений порядок виконання даної вимоги. Ст. 43
ч. 8 Гірничого Закону України передбачає перерахування підприємством коштів до
місцевого бюджету на ці потреби, але робити це потрібно керуючись Законом „Про
місцеві податки та збори”. Згідно зі ст. 1 цього Закону (із змінами та
доповненнями № в 56-93 від 20 травня 1993
р.) визначен вичерпний перелік видів мисцевих податків і зборів і до
цього переліку не включена така стаття зборів, яка передбачена ст. 43 Гірничого
Закону України. Таким чином, виконувати ст. 43 ч. 8, тобто перераховувати кошти
на ці потреби ДП „Антрацит” не повинно тому, що не має для цього законної
підстави. До теперішнього часу ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністерством
палива та енергетики України не розроблений механізм виконання даної вимоги,
хоча Міністерство палива та енергетики, згідно п. 12.13 Галузевої угоди,
укладеної між Міністерством палива і енергетики України та Всеукраїнськими
профспілками вугільної промисловості України таке зобов'язання приймало на себе
ще в 2001 році. Посилання Позивача на п.12.10 «Угоди по тарифам, трудовим і
соціальним гарантіям між Мінуглепромом і галузевими профспілками вугільної
промисловості», відповідно до якого відшкодування витрат по оплаті  комунальних послуг (за газ та електроенергію)
повинне здійснюватися виходячи з фактичних витрат, а не більше ніж на суму
вартості встановленої норми відпуску вугілля на побутові потреби на рік, на
нашу думку, не заслуговує уваги, оскільки в абзаці 1 п. 12.10 вказаної Угоди
зазначено, що порядок компенсації витрат за спожиту електроенергію і газ
встановлюється «Інструкцією про порядок компенсації працівникам і пенсіонерам
підприємств вугільної промисловості витрат за спожиті електроенергію і газ». До
теперішнього часу зазначена інструкція не прийнята, тому вважаємо, що п. 12.10
Угоди не може буде підставою для відшкодування витрат по оплаті за газ та
електроенергію. За такими обставинами та враховуючи, що  ст. 43 Гірничого Закону України закріплено
право особам саме на звільнення від сплати таких платежів, а не на відшкодування
витрат на їхнє здійснення, вважаємо, що вимоги позивача до ДП «Антрацит» є
необґрунтовані та такими, що не підлягають задоволенню. Всупереч чинному
законодавству України в позовній заяві про відшкодування моральної
(немайнового) шкоди  не вказано в чому
полягає ця шкода, які критерії позивач застосовував для вимірювання глибини і
тривалості його страждань, якими неправомочними діями або бездіяльністю шкода
була заподіяна останньому, з яких розрахунків він виходив, визнаючи розмір
шкоди і якими доказами це підтверджується.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України
відшкодування моральної шкоди покладається на особу, яка її завдала, ДП
„Антрацит” моральної шкоди ОСОБА_1  не завдавало, тому вважає, що це вимоги є
необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить суд у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Суд, заслухавши показання представника відповідача
Бойченко Ю.В., перевіривши матеріли справи та дослідивши надані сторонами
докази, прийшов до наступного.

Судом установлено та підтверджується наявними у справи доказами,
що дійсно  позивач  16 жовтня 1989 року працював на шахті імені 50-річчя Радянської України, звільнений  у зв'язку з переходом на пенсію по
інвалідності 1 групи(а.с.3-5), тому що був травмований на шахті (а.с.7). Позивач мешкає в будинку, в якому з вересня 2003 року введено індивідуальне опалення газовим котлом.
Весь цей час оплату за електроенергію  і газ проводив
позивач за власні кошти і витратив за період з
січня  2005 року  по грудень 2007 року  на оплату за газ 3191 грн.61 коп.( а.с.32-35) та  за електроенергію  773 грн. 21 коп. (а.с.37), усього 3964 грн. 82 коп.

Згідно ст. 10 ЦПК
України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності, Суд
же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для
всебічною і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів
влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст.11
ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦІ ІК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до  вимог ст. 212 ЦПК  України.
Виходячи з наданих
сторонами доказів суд  вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача
повністю, так як  частина 8 ст.43 Гірничого Закону України дійсно
передбачає, що особи, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що
мають центральне опалення, у розрахунках
за комунальні послуги звільняються від сплати за електроенергії та газ за рахунок коштів підприємств, які перераховуються
на ці цілі до місцевого бюджету.

Судом встановлено, що відповідачем
кошти на ці цілі до місцевого бюджету не перераховувалися і зазначена пільга не надавалася
позивачеві за рахунок коштів місцевого бюджету. Втім позивач поніс реальні заграти на оплату
електроенергії і газу.

За таких обставин, а також враховуючи
те, що до теперішнього часу, як стверджує представник відповідача,  ще не вироблено порядку сплати коштів до
місцевих бюджетів на зазначені
цілі, не буде суперечити закону стягнення коштів на сплату за електроенергію та газ відразу з
відповідача па користь позивача.

Те, що деякі Закони та інші нормативні акти досі не приведені у
відповідність з Гірничим Законом України, не є підставою для відмови в наданні
позивачеві пільги, передбаченої Гірничим Законом, бо в Україні згідно ст.8 Конституції
України визнається і гарантується верховенство права. Відсутність законодавче визначеного
механізму реалізації цього права не може бути підставою для відмови в реалізації права
людини, встановленого Законом.

Однак позов в частини  відшкодування
моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки  згідно зі ст. 23 ЦПК України ”розмір
грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При
визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й
справедливості. ” Але позивачем не надано доказів вини ДП «Антрацит», більше того, він не звертався до відповідача
с проханням виплатити  понесені їм
витрати по оплаті за електроенергію  і газ.  Тому суд вважає за неможливе
стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача відшкодування моральної шкоди.

З відповідача  згідно до ч.3 ст.88
ЦПК України також підлягає стягнення
судових  витрат -  судового збору у сумі 51 грн.  та  оплати за  інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30
гривня.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 6, 10, 60, 88 ЦПК України, ст.15, 23, ч. 3 ст.
526 ЦК України, ч. 8 ст.43 Гірничого Закону України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Антрацит» на користь ОСОБА_1понесені їм витрати по оплаті за побутовий газ 3191 грн.61 коп.,   за  електричну енергію  773 грн. 21 коп., усього 3964 грн. 82 коп. , в  іншій частині позову відмовити за
необґрунтованістю.

Стягнути з ДП «Антрацит» держмито
в доход держави в сумі 51 грн. та  оплату за  інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30
гривня.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду  Луганської області через Антрацитівський міськрайонний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження,  і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України

Суддя

рішення надруковано у дорадчій кімнаті