Справа № 22ц-1352/2008
Головуючий у 1інст. - Білий В.М.
Доповідач - Литвиненко І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2008 року

м.
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого- судді

литвиненко І.В.

суддів:

Редьки А.Г., Губар В.С.

при секретарі з  участю

Сетченко Н.М. ОСОБА_1, її представника ОСОБА_5,ОСОБА_2,
її представника ОСОБА_6, ОСОБА_3, представника ОСОБА_7, представника ОСОБА_8

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1на рішення
Деснянського районного суду м.Чернігова від 5 червня 2008 року по справі
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання права власності на &frac12;  частину майна подружжя
та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4до ОСОБА_1про визнання за кожною права
власності на 1/6 частину квартири,

В С Т А Н О В И В :

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду через порушення норм
матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення
її позовних вимог та відмову у задоволенні вимог відповідачів-позивачів.

Рішенням Деснянського районного суду від  05.06.2008 року та  додатковим рішенням від 24.06.2008 року
позовні вимоги ОСОБА_1, були задоволені частково, а вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задоволені повністю. Суд визнав за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право
власності по 1/6 частині кожному
квартири АДРЕСА_1і визнав право власності на &frac12; частину автомобілю Мерседес-Бенц 1999 року випуску № кузову НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 за
ОСОБА_1 та розподілив судові витрати.

Апелянт
в апеляційній скарзі вказує на те, що суд, визнаючи за відповідачами-позивачами
право власності на її квартиру, не взяв до уваги той факт, що ця квартира
купувалась після розірвання шлюбу між нею та покійним ОСОБА_9 і це підтверджено
листом Чернігівського відділу РАЦС. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що  суд не взяв до уваги висновків експертизи,
згідно до яких вартість  квартири
покійного ОСОБА_9  за час перебування у
шлюбі з позивачкою збільшилась на  майже
на 50% і тому вона має право на &frac12; частину тієї квартири.
Також  в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 доводить що вона має право на половину
спільно нажитого майна подружжя і на отримання речей, які є її особистою
власністю, а суд,  порушивши норми
матеріального  та процесуального права,
позбавив її власності.

В
судовому засіданні  ОСОБА_1 та її
представник підтримали апеляційну скаргу, а відповідачі-позивачі заперечували
проти її задоволення, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, апеляційний
суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

ОСОБА_1
звернулась з  позовом до спадкоємців
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання права власності на &frac12;  частину майна подружжя,
вартість якого становить 295433 грн і до складу якого входить квартира АДРЕСА_2,
придбана ОСОБА_9 до шлюбу і вартість якої збільшилась під час шлюбу з
ОСОБА_1,  мікроавтобус Мерседес-312,1999
року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, майно в квартирі АДРЕСА_2 та в гаражі № 435
автокооперативу АДРЕСА_3, грошові вклади в банківських установах, та просила
виділити їй в натурі &frac12; частину зазначеної квартири, мікроавтобус Мерседес-312,
грошові кошти в сумі 22716 грн 50 коп, а також
визнати за нею  право особистої
приватної власності на майно, яке належало їй до шлюбу з ОСОБА_9, придбане у
шлюбі, але за договором дарування та речі індивідуального користування, які
знаходять в квартирі АДРЕСА_2на суму 6650 грн.

ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись з позовом до ОСОБА_1 про визнання за кожною права
власності по 1/6 частині на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_1,
але яка придбавалась в період шлюбу з покійним ОСОБА_9 і на &frac12; частину якої він мав право.

Судом
першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з липня 1996 року по січень 2000
року  проживала разом з  ОСОБА_9, а 15.01.2000 року зареєструвала з
ним шлюб, який постановою ВРАЦС Чернігівського міського управління юстиції №
141-51 від 21.06.2005 року  був
розірваний (т.1 а.с.47).

Відповідно
до ч. 1 ст.114 СК України в редакції, що діяла до внесення змін у
зазначену   норму   Законом
України   від  22.12.2006
року  № 524-У, моментом припинення
шлюбу у разі його розірвання є день винесення державним органом реєстрації
актів цивільного стану відповідної постанови.

Незважаючи
на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 звертались до ВРАЦС з заявою про розлучення, вони
продовжували підтримувати сімейні стосунки і вести спільне господарство до
04.01.2006 року, коли позивачка залишила квартиру ОСОБА_9 і отримала свідоцтво
про розлучення.

Це
підтверджується поясненнями самої ОСОБА_1, свідоцтвом про розірвання шлюбу від
04.01.2006 року та рішенням апеляційного суду Чернігівської області
07.02.2007року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням, яке оголошувалось в судовому
засіданні.

Під
час  проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 21.06.2005 року до 04.01.2006 року, ОСОБА_14придбали
автомобіль Мерседес-Бенц 1999 року випуску (т. 1 а.с.48), д.н.з. НОМЕР_2,
квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 144) та відкрили в Державному  Ощадбанку України рахунки № 11694 і № 24303.

Виходячи
з положень ст.ст. 60, 74 СК України майно набуде під час перебування у шлюбі і
проживання однією сім'єю є спільною сумісною власністю і належить кожному в
рівній частині.

За
таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,
що  автомобіль та квартира АДРЕСА_1
належить до спільної сумісної власності і належить ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в
рівних  частинах.

Позиція  ОСОБА_1 стосовно того, що суд невірно
визначився з датою припинення шлюбу є непослідовною і суперечливою, тому що
вона визнає набуття під час спільного проживання  лише автомобілю  і грошових вкладів, але заперечує набуття під
час спільного проживання квартири АДРЕСА_1, вказуючи на те, що саме в цей час
вони проживали окремо. Проте, ОСОБА_1 не вказала конкретного часу, не надала
доказів цього і не спростувала інших доказів, які свідчать про спільне
проживання до 04.01.2006 року.

Що
стосується  вимог про визнання права
власності на &frac12; частину грошових вкладів в банківських установах, то як
вбачається з руху коштів на банківських рахунках (т.1 а.с. 138-141, 146-147,
149) коштів, набутих під час спільного проживання не залишилось, а інші гроші
набувались ОСОБА_9 після припинення спільного проживання і тому не можуть
визнаватись спільною сумісною власність подружжя.

Відповідно
до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ці обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачка
ОСОБА_1 в позовній заяві вказала перелік майна, на яке вона претендує, але вона
не довела відповідними доказами наявність цього майна, час його придбання та за
які кошти. Пояснення свідків  ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 стосовно
майна в квартирах ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зводяться до того , що в квартирі
були якісь меблі, побутова техніка та телевізори, але вони не підтверджують яке
конкретно майно коли купувалось та де воно знаходиться зараз.

Посилання
апелянта на те, що наявність частини майна підтверджена фотокартками, які є у
висновку судової будівельно-технічної експертизи, не можуть братись до уваги,
оскільки фотокартки не підтверджують того, чи є це те саме майно, яке
перелічене у позовній заяві, коли купувалось та за які кошти.

Також
апеляційний суд погоджується і з висновками
суду першої інстанції про відсутність доказів на  участь
ОСОБА_1 в  ремонті    квартири
АДРЕСА_2.

Як
вбачається з матеріалів справи, 26.05.1998 року ОСОБА_9 отримав квартиру
АДРЕСА_2і приватизував її у жовтні 1998 року. Всі переобладнання у вказаній
квартирі були затверджені  рішенням
виконкому Деснянської районної ради м. Чернігова від 26.10.1998 р. № 222, тобто
виконані до шлюбу з ОСОБА_1

Доводи   апелянта стосовно того, що суд ухвалив
рішення без врахування висновків судової будівельної експертизи, де вказувалось
про збільшення вартості квартири після ремонту майже на 50 %, є безпідставними,
тому що , як вбачається з висновку( т.1 а.с.232-243), перелік
ремонтно-будівельних робіт, виконаних в квартирі, записаний зі слів
позивачки-відповідачки, а доказів проведення їх позивачкою-відповідачкою, коли
і за які кошти , суду не було надано. Твердження ОСОБА_1 про те, що вона
приймала участь у ремонті квартири ОСОБА_9 ґрунтуються тільки на поясненнях
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які говорили лише про те, що в
квартирі були виконані переобладнання та позивачка-відповідачка клеїла шпалери,
фарбувала двері, але цього не достатньо щоб визнати за ОСОБА_1 право на частку
квартири що є  спільною сумісною
власністю подружжя відповідно до ст. 62 СК України.

Крім
того, відповідно до ст.22 КпроШС України (що діяв на час проведення ремонту в
квартирі) тільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить до спільної
сумісної власності подружжя, а до спорів про поділ майна осіб, які проживали
разом, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, норми КпроШС України, що діяв
на той час, або норми СК України застосовуватись не можуть. Інших підстав для
визнання майна, набутого до  реєстрації
шлюбу, ОСОБА_1 не називає.

Зважаючи
на наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції  ухвалене з додержанням вимог закону, а тому
відсутні підстави для його скасування.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Деснянського   районного  суду м. Чернігова  від 5 червня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий:                                       Судді :