У Х В А Л А

І м е н е м   У к р а ї н и

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Яреми А.Г.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши у  попередньому судовому засіданні в м. Києві 30
січня 2008 р. цивільну справу за позовом заступника прокурора Суворовського
району м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним обмінного ордеру, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про
право власності на житло, договір купівлі-продажу, про виселення, визнання
права користування жилим приміщенням, вселення за касаційною скаргою заступника
прокурора Одеської області на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від
18 квітня 2007 р. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 липня
2007 р.,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2003 р. заступник прокурора Суворовського району м. Одеси
звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання недійсним обмінного ордеру, розпорядження органу приватизації,
свідоцтва про право власності на житло, договір купівлі-продажу, про виселення,
визнання права користування жилим приміщенням, вселення.

У позовній заяві зазначав, що 15 липня 2002 р. на підставі розпорядження
Ленінської районної адміністрації м. Одеси ОСОБА_1 був виданий ордер на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка перебувала у віданні Одеського
машинобудівельного комбінату «Червона Гвардія». Однак вселитися в дану квартиру
ОСОБА_1 не зміг, оскільки  виявилось, що
в цій квартирі на підставі обмінного ордеру серії БО № 41 від 1 березня 2002 р.
був зареєстрований ОСОБА_2,  29 квітня
2002 р. він же отримав свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, а
15 травня 2002 р. ОСОБА_2 продав цю квартиру ОСОБА_3   29 серпня 2003 р. ОСОБА_3 продала цю
квартиру ОСОБА_4.

Посилаючись на те, що обмінний ордер, на підставі якого ОСОБА_2 був
зареєстрований у спірній квартирі, є підробним, за фактом підробки порушено
кримінальну справу щодо ОСОБА_2, але провадження по ній зупинено у зв'язку з
оголошенням ОСОБА_2 у розшук, заступник прокурора просив визнати ордер
недійсним, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на цю
квартиру, видане на ім'я ОСОБА_2, та визнати недійсними усі наступні угоди
купівлі-продажу квартири, виселити ОСОБА_4 з квартири та вселити ОСОБА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2007 р.,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2007
р, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступника прокурора Одеської області порушується
питання про скасування судових рішень та ухвалення  нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів дійшла висновку про
те, що підстави для  скасування   рішень суду
відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання ордеру та
свідоцтва  про право власності на житло,
видані на ім”я ОСОБА_2, недійсними, суди правильно виходили з того, що лише
факт порушення кримінальної справи не може беззаперечно  свідчити про те, що цей ордер підробний та
недійсний. Що стосується визнання недійсними договорів купівлі продажу
квартири, виселення ОСОБА_4 з квартири, то суди дійшли правильного висновку, що
угоди купівлі-продажу майна відповідали вимогам закону, підстав для визнання їх
недійсними немає, крім того, згідно зі ст. 388 ЦК України ОСОБА_4 є
добросовісним набувачем майна, а тому витребування його неможливо, оскільки,
незважаючи на наявність порушеної кримінальної справи, заборони на відчуження
квартири не було. Крім того, питання про витребування майна з чужого незаконного
володіння має право ставити лише власник цього майна, а ОСОБА_1, в інтересах
якого подано позов, не є таким власником майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час  розгляду
справи  в  касаційному
порядку   суд перевіряє  в
межах  касаційної  скарги
правильність застосування судом першої
або  апеляційної  інстанції
норм  матеріального  чи процесуального  права
і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом
допущено порушення або неправильне застосування норм  процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах
ОСОБА_1 відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18
квітня 2007 р. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2007
р. залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Лихута Л.М.

Романюк Я.М.