У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

9
квітня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Сеніна Ю.Л.,

Суддів:              Лихути Л.М.,       Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М., Шабуніна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Тернівці про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з липня
1974 року він працював на підприємствах вугільної промисловості, захворів на
професійну хворобу і за висновком МСЕК від 7 жовтня 2004 року йому було
встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв'язку з таким
захворюванням, визнано інвалідом 3 групи; ушкодженням здоров'я йому заподіяно
моральну шкоду.

Позивач просив стягнути
з відповідача 75000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернівського міського суду
від 1 серпня 2007 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з
відповідача на користь позивача 25000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2007 року рішення суду першої
інстанції скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що згідно висновку МСЕК від 7 жовтня 2004
року позивачу було встановлено втрату працездатності в розмірі 50% у зв'язку з
професійним захворюванням, тому він має право на відшкодування моральної шкоди
і обов'язок по проведенню такого відшкодування законом покладено на
відділення  виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в  м. Тернівці;
розмір відшкодування такої шкоди судом визначено відповідно до обставин справи.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того,
що нормами Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та пунктом
22 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” зупинено
на 2006 рік та на 2007 рік дію частини третьої
статті                   34 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Положення статей 21, 28, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” в редакції, що діяла до прийняття Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову
виплату за моральну шкоду за наявності факту  заподіяння йому такої шкоди.

За змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня
встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Судом встановлено, що 50 % втрати
професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням було
встановлено ОСОБА_1 вперше висновком МСЕК від            7 жовтня 2004 року, його визнано
інвалідом 3 групи.

Таким чином,
право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання
чинності як Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, так і
Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Згідно статті 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Також відповідно до
частин 1 та 2 статті 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли
він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

З урахуванням наведеного
апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин зворотну дію в
часі норм Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” і помилково скасував
ухвалене згідно з законом рішення суду першої інстанції про часткове
задоволення позову.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених статтею 339 ЦПК України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 1 жовтня 2007 року скасувати і залишити в силі
рішення Тернівського міського суду від 1 серпня 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
Ю.Л.Сенін

Судді:
Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

В.М.Шабунін