У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 серпня 2008 року                                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                                 Гуменюка
В.І.,                                                                   Данчука В.Г.,                                  Григор'євої
Л.І., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5до ОСОБА_6про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 22 червня 2007 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12
лютого 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
ОСОБА_4. в інтересах ОСОБА_5. звернулися до суду з позовом про стягнення з
ОСОБА_6. шкоди у зв'язку з втратою годувальника, мотивуючи свої позовні вимоги
тим, що внаслідок порушення відповідачкою Правил дорожнього руху 27 серпня            2003 року загинув ОСОБА_7. - син
ОСОБА_1. і ОСОБА_2., батько ОСОБА_5.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22
червня 2007 року  позов задоволено
частково.

Стягнуто з
ОСОБА_6. на користь ОСОБА_1. за період з січня                 2004 року до червня 2007 року
матеріальну шкоду в розмірі 7 594 грн. 86 коп. та моральну в розмірі 4 200
грн.; постановлено стягувати починаючи з липня               2007 року, довічно у вигляді
щомісячних платежів матеріальну шкоду в розмірі           180 грн. 83 коп. і моральну в
розмірі 100 грн.

Стягнуто з
ОСОБА_6. на користь ОСОБА_2. за період з січня 2004 року до червеня 2007 року
матеріальну шкоду в розмірі 7 594 грн. 86 коп. та моральну в розмірі 4 200
грн.; постановлено стягувати починаючи з липня 2007 року довічно у вигляді
щомісячних платежів матеріальну шкоду у розмірі 180 грн. 83 коп. і моральну в
розмірі 100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6. на користь ОСОБА_5. за період з січня
2004 року до червня 2007 року матеріальну шкоду в розмірі 13 672 грн. 68 коп.
та моральну в розмірі 4 200 грн., постановлено стягувати матеріальну шкоду
починаючи з липня 2007 року, до досягнення дитиною вісімнадцяти років, у разі
продовження навчання - до його закінчення, але не більше як до досягнення ним
23 років, у вигляді щомісячних платежів у розмірі 325 грн. 54 коп. а також
моральну в розмірі 100 грн. - довічно.

Стягнуто з ОСОБА_6. на користь ОСОБА_3. за період з січня
2004 року до червня 2007 року моральну шкоду в розмірі 4 200 грн.,  постановлено стягувати починаючи з липня 2007
року, моральну шкоду у вигляді щомісячних
платежів у розмірі 100 грн. довічно.

Рішенням апеляційного
суду м. Києва від 12 лютого 2008 року рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 22 червня 2007 року змінено. Постановлено стягнути за період
з 27 серпня 2003 року до 31 січня 2008 року включно з ОСОБА_6. на користь
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. по 21 564 грн.
11 коп. кожному на відшкодування матеріальної шкоди та по 3 тис. грн.
кожному на відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_5. стягнути за
період з           27 серпня 2003 року до
серпня 2007 року включно 5 383 грн. 95 коп. на відшкодування матеріальної шкоди
та 5 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Починаючи з 1 лютого 2008 року стягувати з ОСОБА_6. на
користь ОСОБА_1. та ОСОБА_2. щомісячно по 406 грн. 87 коп. кожному на
відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з втратою годувальника довічно.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22
червня 2007 року  в частині стягнення з
ОСОБА_6. на користь ОСОБА_3. моральної шкоди
скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_3. у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22
червня 2007 року  в частині стягнення з
ОСОБА_6. на користь ОСОБА_5 . матеріальної шкоди у зв'язку з втратою
годувальника за період, починаючи з вересня 2007 року, і щомісячних платежів на
відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в
позові в цій частині.

У решті - рішення залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,
ОСОБА_6. подала до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення
скасувати.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з чим частково
погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1., ОСОБА_2. та
неповнолітній ОСОБА_5. перебували на утриманні ОСОБА_7., а тому мають право на
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки батьки ОСОБА_1. - та
ОСОБА_2. пенсіонери, а син ОСОБА_5. - неповнолітній за правилами ст. 456, 457
ЦК України 1963 року.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна, оскільки дійшли їх без повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних
правовідносинах, з неправильним застосуванням норм матеріального  та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих  обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 456 ЦК України 1963 року в разі смерті
потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні потерпілого або мали право на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після
його смерті

Згідно із ч. 3 ст. 456 цього Кодексу шкода
відшкодовується:

1)      неповнолітнім дітям до досягнення
шістнадцятирічного віку, а учням - вісімнадцятирічного віку;

2)      жінкам,
старшим п'ятдесяти п'яти років, і чоловікам, старшим шістдесяти років, -
довічно.

На момент смерті ОСОБА_7., яка настала 27
серпня 2003 року його батьки не досягли вказаного віку, оскільки батько,
ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_1, а мати, ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на день смерті
їм не було 60 та 55 років відповідно.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 зазначено, що при вирішенні позовів про
відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що
при наявності підстав, передбачених ст. 456, 457, 461 ЦК України і Законом
України № 1105-ХІV.

Право на відшкодування такої шкоди мають
непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від
родинних зв'язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього
утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж
десятимісячного строку після його смерті. Зокрема, у разі смерті потерпілого,
який був застрахований, право на одержання страхових виплат на підставі Закону
України № 1105-ХІV мають: діти, котрі не досягли 16 років; діти
з 16 до 18 років, які не працюють, або старші, які через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні заробляти на життя; діти, що є учнями,
студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ними 23 років; жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки - 60 років, якщо вони не працюють; інваліди -
члени сім'ї  померлого - на час
інвалідності; дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член
сім'ї, якщо він не працює і доглядає дітей, братів, сестер, онуків померлого,
які не досягли восьмирічного віку. В інших випадках (статті 456, 457, 461 ЦК
України) до непрацездатних утриманців потерпілого, які мають право на
відшкодування шкоди, належать: діти віком до 16 років, ті, що навчаються, - до
18 років, і непрацездатні діти старшого віку; жінки, які досягли 55 років,
чоловіки - 60 років або особи, які є інвалідами; один із батьків або дружина (чоловік)
померлого чи інший член його сім'ї, якщо він не працює й доглядає дітей,
братів, онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку.

Проте
зазначені обставини судами не враховані.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій, не встановлено, що ОСОБА_1., ОСОБА_2. перебували
на утриманні загиблого сина - ОСОБА_7.

За таких
обставин судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 22 червня 2007 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12
лютого 2008 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

В.Г. Данчук

В.І. Гуменюк

Л.І. Григор'єва