Апеляційний суд Кіровоградської області
-----------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №22-883
2008р.          Головуючий у
першій інстанції  Шевцова Н.В.
Категорія  53                                 Доповідач  Черниш Т.В.
3 червня 2008 року     Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в
головуючого - Кривохижі В.І.
суддів - Черниш Т.В.,
секретарі  Салабай М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною  скаргою
ОСОБА_1на рішення Знам»янського
міськрайонного суду від 12 березня 2008р. та додаткове рішення від 17 березня
В жовтні 2002 року ОСОБА_1звернувся
до суду з позовом до ВАТ «Кіровоградобленерго» про захист прав споживача,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що
він як пенсіонер МВС згідно ст. 22 Закону України «Про міліцію» має право на
пільги  по оплаті комунальних послуг,
однак відповідач безпідставно відмовляє в наданні йому 50-процентної  знижки в оплаті за спожиту електроенергію і з
січня 2001 року продовжує нараховувати 100-відсоткову оплату. У зв'язку з цим
просив визнати дії ВАТ «Кіровоградобленерго» незаконними, зобов'язати його
моральної шкоди та 70 грн.44 коп., які переплатив з січня 2001р.
В процесі розгляду справи ОСОБА_1, починаючи з грудня 2002р.,неодноразово
змінював та збільшував   позовні вимоги в
частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, Посилався, зокрема, на
те, що відповідач 9 грудня 2002р. безпідставно і незаконно відключив на місяць
його будинок від електропостачання, в результаті чого зіпсувались продукти
харчування на суму 86 грн.25 коп.; до цього часу продовжує ігнорувати його,
позивача, право на пільги, що  призвело
до  погіршення стану здоров'я,
матеріальних витрат на лікування в сумі 35 000грн.,  заподіяння
значної моральної шкоди, розмір якої визначив в сумі 150 000 грн., а
Справа судами розглядалась неодноразово.
Останнім рішенням Знам»янського міськрайонного суду від 12 березня
2008р.  в задоволенні заявлених
ОСОБА_1позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням від 17 березня 2008р.
стягнуто з нього 30 грн.  витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. Судовий збір компенсовано
На зазначені рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм
матеріального права, зокрема, ст. 22 Закону України «Про міліцію», Законів «Про
захист прав споживачів», «Про Державний бюджет», ставив питання про скасування
рішення і задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції позивач, належним чином
повідомлений, не з'явився, що не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах, визначених ст. 303 ЦПК України, заслухавши пояснення представника
відповідача, який заперечував доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна заінтересована особа вправі в порядку,
встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або
оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Виходячи зі змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, кожна
особа має право на судовий захист у разі
їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є
пенсіонером МВС і за ним зберігається право на пільги, визначені ст. 22 Закону
України «Про міліцію», зокрема, на 50-процентну знижку по сплаті за
електроенергію.

Відмовляючи  в позові, суд підставно
виходив з того, що відповідачем не порушені права позивача як споживача
електричної енергії, в тому числі право на пільги по сплаті за електроенергію.

Обґрунтовуючи висновок про відсутність правових підстав для задоволення
позову, суд  послався на ст. 95
Конституції України, відповідно до якої виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих видатків. У ст. 4 Бюджетного кодексу України
зазначено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів застосовуються в частині, в якій вони не суперечать положенням
цього Кодексу та Закону України «Про Державний бюджет України».

Суд врахував, що ст. 58 Закону
України від 7 грудня 2000р. «Про Державний бюджет України на 2001р.» дія
положень законодавчих актів у частині надання пільг , компенсацій і гарантій,
які фінансуються з бюджетів усіх рівнів, зокрема, працівникам міліції, була
зупинена; Державним бюджетом  не
передбачалось фінансування зазначених пільг на 1001 рік.

Статтею 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2002 рік» було
визначено джерело покриття витрат на надання таких пільг громадянам за
професійною ознакою - за рахунок коштів
бюджетних установ.

Статтею 59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2003рік»
встановлено, що  пільги, компенсації,
гарантії, на які згідно із законами України мають право окремі працівники
бюджетних установ щодо знижки плати, зокрема, за комунальні послуги, надаються
у разі, якщо грошові доходи цих працівників менше величини прожиткового
мінімуму, встановленої для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 78 Закону «Про Державний бюджет України на 2004 рік», ст.71
Закону «Про Державний бюджет на 2005рік» були запроваджені деякі обмеження.
Передбачено, що витрати на пільги провадяться за рахунок і в межах
бюджетних  асигнувань на утримання  цих
бюджетних установ.

Крім того, і ст. 24  Закону  України «Про міліцію» встановлено, що
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією положень ст. 22, здійснюється за
рахунок коштів Державного і місцевого бюджетів.     Механізм реалізації цих норм Закону, норми
та  фінансування вказаних пільг
передбачений затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня
2003 року № 426 Порядком надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам
бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу,  з наступними змінами і доповненнями, що
вносились щорічно з урахуванням відповідних
положень Законів про Державні бюджети України на кожен наступний рік. За
цим Порядком компенсація вказаних пільг здійснюється за місцем служби
пільговика.

Вирішуючи спір, суд в достатній мірі
з'ясував обставини справи, вірно визначився з характером спірних правовідносин,
часом їх виникнення,  правильно  застосував правові норми  і дійшов до обґрунтованого висновку про те,
що знижки по оплаті за надання пільг позивачу
за рахунок коштів ВАТ «Кіровоградобленерго» як енергопостачальника
є  неприпустимим, оскільки суперечить
принципам фінансування  органів державної
влади та положенням Закону України «Про міліцію»; законні права  ОСОБА_1відповідач не порушив, моральну шкоду
своїми діями не спричинив, не причетний і до
майнової шкоди, пов'язаної з витратами на лікування позивача.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не ґрунтуються на законі, висновків суду не спростовують.

Посиланням позивача на рішення
Конституційного Суду, якими визнані неконституційними положення відповідних
Законів України про Державні бюджети щодо зупинення чи обмеження пільг, суд теж
дав  належну юридичну оцінку,  врахувавши положення ст. 152 Конституції
України та ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», згідно з
якими закони та інші правові акти або окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КС рішення про їх
неконституційність і зворотної сили не мають.

Твердження ОСОБА_1в апеляційної скарги про те, що суд, не вирішив його
позов в частині вимоги про визнання недійсним договору  «Про користування електричною енергією»,
укладеного з відповідачем 8 травня 2001р., не може бути підставою для
скасування рішення суду. Викладена в поданій 18 вересня 2007р.в порядку ст. 27
ЦПК заяві (поясненні) зазначену вимога по суті є новою вимогою, яка мала б бути
оформлена письмовою заявою згідно з правилами ст. 119 ЦПК України. Як
вбачається з даних технічного запису судового засідання, ОСОБА_1 на питання суду
відповів, що належно оформленої позовної заяви не має, просив вирішити справу
«в рамках позову». За таких обставин суд не вирішував зазначену вимогу і
рішення по ній не приймав. Тому ОСОБА_1ї не позбавлений права пред'явити такий
позов з дотриманням вимог ЦПК.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги
та зміст оскаржуваного рішення від 12 березня 2008р. не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального і
процесуального права, які передбачені ст.ст. 309, 311 як підстави для
скасування чи зміни рішення.

Разом з тим з резолютивної частини додаткового рішення від 17 березня 2008
р.  слід виключити посилання про
стягнення з позивача  витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., враховуючи,
що ЦПК України 1963р., який був чинний на час пред'явлення позову, не
передбачався такий вид судових витрат. Додаткове рішення щодо розподілу
судового збору відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.303, 307, 308 311-313 ЦПК України,
колегія суддів

У  Х
В  А  Л
И  Л  А :

Рішення Знам»янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12
березня 2008 року залишити без змін.

З додаткового рішення від 17 березня 2008р. виключити посилання суду на
стягнення з ОСОБА_1 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді