№ 4-с-8/08
У Х В А Л А

11 червня 2008 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя під головуванням
судді
Гімон
М.М., при
секретарі Гірман І.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі
скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1
у квітні 2008 р. звернувся до Іллічівського райсуду м.Маріуполя із скаргою на
дії державного виконавця, в якій вказує, що головний державний виконавець
Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби,
де на виконанні знаходився виконавчий документ про стягнення суми на його
користь з Державного бюджету України, 25.12.2007 р. виніс постанову про
повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із тим, що в бюджеті не
передбачені кошти на відшкодування шкоди, завданої діями державної виконавчої
служби. З даною постановою заявник не згоден, вважає її незаконної і просить
скасувати і зобов'язати відновити виконавче провадження.

В
судовому засіданні заявник та його представник підтримали доводи скарги, пояснивши,
що державний виконавець не прийняв всіх можливих заходів для примусового
виконання рішення, зокрема не прийняв заходів для стягнення коштів за рахунок
резервного фонду Державного бюджету і т.і.

Зацікавлена
особа в своїх запереченнях проти скарги зазначила, що оскаржувана постанова є
законною і підстав для її скасування немає, оскільки кошти з Державного бюджету
України можуть бути списані строго за відповідним цільовим призначенням, а
фінансування відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної
виконавчої служби в Законі України «Про Державний бюджет на 2007 рік»
передбачені не були. Крім того, на думку зацікавленої особи заявник пропустив
10-денний строк для оскаржування постанови, тому у задоволенні скарги треба
відмовити.

Суд, вислухавши
учасників, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню,
а постанова державного виконавця скасуванню з тих підстав, що на момент
прийняття рішення про повернення виконавчого документу стягувачеві державний
виконавець Бурносов С.В. в порушення вимог ст.ст. 5, 7 Закону України «Про
виконавче провадження» не вжив повних і вичерпних заходів для примусового
виконання рішення суду.

Як
вбачається із оскаржуваної постанови, підставою для її винесення став лист
Державного казначейства України від 06.11.07 р., згідно якого платіжна вимога
державного виконавця та виконавчий лист були повернуті цим органом без
виконання через відсутність бюджетного фінансування для відшкодування шкоди,
завданої державною виконавчою службою.

Як
вбачається із вказаного листа Державного казначейства України, платіжна вимога
державним виконавцем була направлена в цей орган із вказівкою рахунку, на якому
обліковуються кошти для виконання рішень судів про відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів слідства, дізнання, прокуратури та суду.

Оскільки
рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист цих правовідносин
не стосується, суд робить висновок, що держвиконавець неналежним чином виконав
свої обов'язки і вказав в платіжній вимозі неправильні реквізити, що потягло
обґрунтовану відмову Держказначейством у списанні коштів.

Разом з
тим, в своєму листі Держказначейство України вказує на те, що на їх думку
стягнення коштів на користь ОСОБА_1 пов'язано із відшкодуванням шкоди, завданої
незаконними діями органів Державної виконавчої служби, а такої статті
фінансування у бюджеті держави не передбачено, але цю думку держвиконавець не
перевірив і належної правової оцінки цьому питанню не дав, тим більше що
частина коштів, яка належить стягненню на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету
України, раніш була туди безпідставно перерахована.

Згідно
п.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до виконання, може бути повернутий стягувачеві
якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і здійснені
державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого
майна виявилися безрезультатними.

Таким
чином, суд вважає, що державний виконавець не прийняв вичерпних заходів для
примусового виконання рішення суду та встановлення можливих джерел стягнення
суми за рішенням суду, чим порушив конституційні права стягувача, а рішення про
повернення виконавчого документу прийнято передчасно і без достатніх підстав,
тому постанова держвиконавця підлягає скасуванню.

Вирішуючи
питання про дотримання строку оскарження постанови від 25.12.07 р. суд виходить
з того, що він був заявником порушений з поважних причин, оскільки доказів
своєчасного отримання ним копії постанови держвиконавцем суду не надано, а
ОСОБА_1 стверджує, що отримав її лише 04.02.2008 р., а вже 11.02.08 р.
звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування цієї постанови,
тобто у 10-денний термін. Ту обставину, що через юридичну неграмотність він
звертався до неналежного суду і в порядку адміністративного судочинства замість
цивільного, суд також вважає поважною причиною і знаходить підстави для
відновлення ОСОБА_1 строку на оскарження постанови.

Керуючись
ст.ст. 383-387 ЦПК України,
ст.ст. 5, 7 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А
Л И В:

Постанову
державного виконавця Бурнос С.В. Відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої служби від 25.12.2007 р. про повернення
виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №
4456433 - визнати незаконною та скасувати, а виконавче провадження за
виконавчим листом № 2-а-78, виданим 17.07.2007 р. Іллічівськом райсудом
м.Маріуполя , - відновити.

На
ухвалу може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через
Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Заява про апеляційне оскарження ухвали
може бути подано потягом 5 днів з дня її проголошення, а апеляційна скарга
повинна бути подана протягом 10 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання такої
заяви.

Суддя: