У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Данчука В.Г., Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,  Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Олександрійському районі про відшкодування моральної шкоди,

в
с т а н о в и л а :

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що майже 30 років працював
водієм великовантажних автомобілів, захворів на професійну хворобу і за
висновком МСЕК від 18 червня 2003 року йому було встановлено 40% втрати
професійної працездатності, ушкодженням здоров'я йому заподіяно моральну шкоду;
просив стягнути з відповідача 75000 грн. на її відшкодування

Рішенням Петрівського
районного суду від 14 березня 2007 року в задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з пропуском строку на звернення до суду.

Рішенням Апеляційного
суду Кіровоградської області від 16 травня 2007 року рішення суду першої
інстанції скасоване та постановлене нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення
його позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того,
що згідно пункту 27 статті 77 Закону України “Про Державний бюджет України на
2006 рік” та пункту 22 статті 71 Закону України                 “Про Державний бюджет України
на 2007 рік” зупинено на 2006 рік та на 2007 рік дію абзацу
четвертого статті 1 (на 2007 рік також в частині  відшкодування моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту “е”
пункту 1 частини першої статті 21, частини
третьої статті 28; частини третьої статті 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, а тому на час ухвалення рішення позивач не має права на
відшкодування моральної шкоди відділенням Фонду.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Закон України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік” набрав чинності з               1 січня 2006 року.

Закон України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” набрав чинності з               1 січня 2007 року.

Положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” (в редакції, що діяла до прийняття Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”), передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому
страхову виплату за моральну шкоду за наявності
факту  заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.
ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає
в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше
висновком МСЕК.

Згідно ст. 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Також відповідно до
частин 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли
він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом у грудні 2006 року і посилався на те, що втрату 40% професійної
працездатності у зв'язку з професійним захворюванням йому було встановлено
вперше висновком МСЕК від 18 червня 2003 року.

Апеляційний суд у порушення вимог
ст.ст. 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив доводи позивача, у
достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, часом їх
виникнення й правовою нормою, що їх регулює, не встановив та не зазначив у
рішенні дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності вперше
висновком МСЕК, а отже не з'ясував часу виникнення у ОСОБА_1 права на
відшкодування моральної шкоди, не визначився і з тим, чи не виникло таке право ще до набрання чинності як
Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, так і Законом
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2                     ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Кіровоградської області від 16 травня 2007 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
В.Г.Данчук

Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін