Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29
травня  2008 року                                                                                        м.
Ужгород

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в
складі:

головуючого:
Кеміня М.П.

суддів: Власова
С.О., Куштана Б.П.

при секретарі:
Рогач І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою Колективного підприємства (надалі КП) «Салон краси» на
рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 лютого 2008 року по справі за
позовом ОСОБА_1  до КП «Салон краси»,
третя особа без самостійних вимог на боці відповідача ОСОБА_2 про стягнення
заробітної плати та компенсації за невиплачену заробітну плату,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2007
року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезгаданим позовом посилаючись на ту
обставину, що 27.03.2003 року її незаконно було звільнено з посади перукаря в
КП «Салон краси» в подальшому судовими рішеннями які набрали законної сили її
поновлено на роботі і вона з 27 березня 2003 року в примусовому порядку
поновлена на попередній роботі, але не дивлячись на це директор  КП «Салон краси» категорично відмовляється
нараховувати та сплачувати належну їй заробітну плату. Посилаючись на вказані
обставини просила стягнути їй загальну суму невиплаченої заробітної плати
виходячи із розміру встановленої мінімальної заробітної плати за вказаний
період в сумі 16 767 грн. 00 коп. та компенсаційні виплати в зв'язку з
порушенням строків її виплати.

В подальшому в
судовому засіданні в порядку ст. 31 ЦПК України збільшила розмір позовних
вимог.

Рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від 18 лютого 2008 року позовні вимоги
задоволено та стягнуто з КП «Салон краси» в користь ОСОБА_1 17 742 грн.
заборгованості по заробітній платі та 5 200 грн. 51 коп. компенсації за
невиплату заборгованості по зарплаті.

Не погоджуючись
із вказаним рішенням КП «Салон краси» подало апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про його скасування із постановленням в суді апеляційної інстанції
нового рішення щодо відмови в позовних вимогах ОСОБА_1 В скарзі зазначають, що
судом не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема суд
як на підставу задоволення позову послався на судове рішення від 27 березня
2003 року, яке залишено в силі апеляційною та касаційною інстанцією і
відповідно до якого визнано незаконним її звільнення після поновлення на роботі
за рішенням суду в частині негайного його виконання, яке в послідуючому було
скасовано, та визнано таким що її звільнення відбулося із дотриманням нора
трудового законодавства, і таке судове рішення набрало законної сили. В силу
чого суд на думку апелянта прийшов до хибного висновку, що ОСОБА_1 перебуває в
трудових стосунках із КП «Салон краси» та має нарахувати та виплачувати такій
заробітну плату.

В запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що згідно до судового рішення, яке набрало законної сили,
вона поновлена на роботі, а отже перебуває в трудових стосунках із
відповідачем, який відмовляється нараховувати та виплачувати їй заробітну
плату, а тому суд дійшов до вірного висновку, щодо нарахування їй за вказаний
період заробітної плати виходячи із мінімального розміру заробітної плати
встановленого в законодавчому порядку, та вірно застосував вимоги щодо
компенсації втрат частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплат. В силу
цього просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області дійшла до наступного.

Суд першої
інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 виходив із того, що відповідно
до рішення Мукачівського міськрайонного суду від.27.05.2003 р. яке набрало
законної сили ОСОБА_1 поновлено на попереднє місце роботи, і таке рішення
виконано в примусовому порядку, що стверджується актом державного виконавця від
29.05.2003 р. Крім того судом констатовано, що з часу її поновлення на роботі
та по день звернення до суду така працює перукарем в приміщені КП «Салон
краси», що в свою чергу стверджує, що така перебуває в трудових стосунках із
відповідачем в силу чого її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Про те таких
висновків суд прийшов на неповно з'ясованих обставин, що мають значення для
справи, та на невідповідності висновків суду фактичними обставинам справи, що
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

По справі
встановлено наступне, рішенням Мукачівського міського суду від 21 березня 2003
року (справа № 2-131 а.с.89) поновлено ОСОБА_1 на попереднє місце роботи -
перукар першого класу колективного підприємства «Салон краси» м. Мукачево, та
стягнуто в її користь 513 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В частині поновлення на роботі та стягнення з КП «Салон краси» 103 грн.
середньомісячного заробітку на користь ОСОБА_1 допущено негайне виконання.

В подальшому під
час виконання зазначеного судового рішення в частині негайного виконання щодо
поновлення ОСОБА_1 на попереднє місце роботи, відповідач КП «Салон краси»
наказом від 21 березня 2003 року поновив її на роботі та наказом від 27 березня
2003 р. звільнив її за прогули.

Саме це
звільнення ОСОБА_1 оспорила в суді і рішенням Мукачівського міського суду від
27 травня 2003 року (справа № 2-1459/03) яке залишено в силі апеляційною та
касаційною інстанцією таке звільнення визнано незаконним та поновлено її на
роботі.

В подальшому
рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 березня 2003 року по якому
ОСОБА_1, була поновлена на роботі в силу негайного його виконання, рішенням
судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від
22 липня 2003 року, яке залишено без змін касаційною інстанцією (справа № 2-131
а.с.142-144; а.с.160) було скасовано та в позові ОСОБА_1 до КП «Салон краси»
про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відмовлено.

На виконання
рішення апеляційного суду від 22.07.2003 року відповідачем КП «Салон краси»
23.07.2003 р. видано наказ № 99 «Про звільнення», згідно якого скасовані
попередні накази про поновлення такої на роботі в частині негайного виконання
рішення суду першої інстанції, і  ОСОБА_1
вважати такою, що звільнена з роботи з 22.11.2002 року згідно наказу № 76 за
п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.49).

Вказаний наказ
ОСОБА_1 не оскаржувала, отримала в КП «Салон краси» трудову книжку,
зареєструвалась як підприємець, і продовжувала здійснювати підприємницьку
діяльність в приміщенні КП «Салон краси» по наданню послуг перукаря, як
співзасновник КП «Салон краси».

За фактично
встановлених обставин справи, колегія суддів приходить висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є безпідставні, такі не ґрунтуються на фактичних обставин справи
а тому такі задоволенню не підлягають.

Керуючись
статтями 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

Р І Ш И Л А :

Апеляційну
скаргу Колективного підприємства «Салон краси» - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від
18 лютого 2008 року  скасувати, ухваливши
по дані справі нове рішення, яким в
позові ОСОБА_1  до КП «Салон
краси», третьої особа без самостійних вимог на боці відповідача ОСОБА_2 про
стягнення заробітної плати та компенсації за невиплачену заробітну плату -
відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до
Верховного Суду України, як суду касаційної інстанції, протягом двох місяців з
дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :