УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2008 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за
позовом закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) “Страхова компанія “ІФД
Капітал Страхування” до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю (далі
- ТОВ) “Про Тек Паркет” про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в  с  т
а  н  о  в  и
л  а :

У грудні 2004 року ЗАТ “СК ”ІФД Капітал Страхування”
звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11
грудня 2003 року з вини водія  ОСОБА_1,
який керував автомобілем КАМАЗ-5320, НОМЕР_1, на мосту метро в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), унаслідок якої було пошкоджено
належний ОСОБА_2 автомобіль “Рено”, НОМЕР_2. Згідно з договором страхування від
1 серпня 2003 року ОСОБА_2 застрахував автомобіль “Рено” від ризиків,
пов'язаних з експлуатацією вказаного автомобіля.

Посилаючись на те, що страхова компанія виплатила ОСОБА_2
страхове відшкодування в розмірі 7 413 грн. 83 коп., ЗАТ “СК ”ІФД Капітал Страхування”
просило стягнути зі ОСОБА_1 зазначену суму в порядку регресу.

Рішенням
Бахмацького районного суду Чернігівської області від                        23 грудня 2005 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного Чернігівської області від 2 березня
2006 року, позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь позивача в порядку
регресу 7 413 грн. 83 коп. виплаченого страхового відшкодування. У задоволенні
позову до ТОВ “Про
Тек Паркет” відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі
ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ЗАТ “СК ”ІФД Капітал Страхування”  відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ЗАТ “СК ”ІФД Капітал
Страхування” суд першої інстанції виходив із того, що ДТП сталася з вини
ОСОБА_1, тому з підстав ст. 27 Закону України «Про страхування», ч. 2 ст. 1187,
ч. 1 ст. 1191 ЦК України страховик має право регресу до винної особи в межах
страхового відшкодування.

Проте з
такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені з порушенням
норм матеріального та процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, 11 грудня 2003 року о
19 год. 20 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем КАМАЗ-5320, НОМЕР_1, на підставі
довіреності, виданої власником автомобіля ОСОБА_3, порушив п.13.1 Правил
дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем “Рено”, НОМЕР_2, який належить
на праві власності ОСОБА_2

Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської
області від 9 лютого 2004 року  ОСОБА_1
визнано винним у вчиненні правопорушення та накладено адміністративне
стягнення.

Відповідно до договору страхування від 1 серпня 2003 року
ОСОБА_2 застрахував автомобіль “Рено” від ризиків, пов'язаних з експлуатацією
вказаного автомобіля, у Міжрегіональній страховій компанії «Надра»,
правонаступником якої є ЗАТ “СК ”ІФД Капітал Страхування”.

11 лютого 2004 року було складено страховий акт, згідно з
яким страхове відшкодування склало  7 413
грн. 83 коп. (а.с. 22-23).

Платіжним дорученням від 13 лютого 2004 року № 1158
зазначена сума страхового відшкодування була перерахована страховою компанією
на рахунок ТОВ «Кий авто».

На порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд належним чином доводів
сторін не перевірив; не встановив характер правовідносин, що виникли між
сторонами, норми права, якими вони регулюються; не дав належної правової оцінки
зібраним доказам.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилався на те, що під
час ДТП він перебував у трудових відносинах із ТОВ “Про Тек Паркет”, директором
якого є  власник автомобіля КАМАЗ-5320 -
ОСОБА_3, і ця пригода сталася під час виконання ним трудових обов'язків, проте
суд належним чином цих доводів відповідача не перевірив, хоча вони мають
суттєве значення для правильного вирішення спору.

Крім того, зазначені обставини стверджуються й
поясненнями свідка ОСОБА_4 (а.с. 75) - працівника цього підприємства, однак
усупереч вимогам ст. 213 ЦПК України суд належної правової оцінки їм не дав.

Стягуючи з відповідача страхове відшкодування, суд першої
інстанції не врахував вимоги ст. ст. 441, 450 ЦК УРСР та п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 “Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами
про  відшкодування  шкоди” (з наступними змінами), відповідно до
якого якщо матеріальну та моральну шкоду заподіяно джерелом підвищеної
небезпеки з вини особи, яка при цьому виконувала трудові обов'язки відповідно
до трудових відносин із володільцем даного джерела, відповідальність за цю
шкоду на підставі ст. ст. 441, 450 ЦК УРСР несе останній.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався
ст. ст. 1187, 1191 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Проте відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України (2004 року) положення зазначеного Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності цим
Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання ЦК України
(2004 року) чинності й не мають продовжуваного характеру, то суд при розгляді
справи повинен  керуватися положеннями
Цивільного кодексу УРСР (1963 року).

Указані порушення закону залишились поза увагою й суду апеляційної
інстанції.

З огляду на викладене постановлені судами рішення не
можна визнати законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню, а
справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2005
року та ухвалу апеляційного Чернігівської області від 2 березня 2006 року
скасувати.

Справу направити на новий розгляд у суд першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка