Апеляційний суд Кіровоградської області
-----------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №22- 1471                 Головуючий у першій
інстанції  Осташко Л.М.
Категорія  57                          Доповідач  Черниш Т.В.
12 серпня  2008 року     Колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:
головуючого - Кривохижі В.І.,
суддів - Черниш Т.В.,
секретарі  Салабай М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною  скаргою
ОСОБА_1на рішення Олександрійського міськрайонного суду від 4 червня
В березні 2008 року ОСОБА_2звернувся з позовом до ОСОБА_1про стягнення
завдатку та відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що 1 листопада 2007 року з
відповідачем домовився про продаж
автомобіля і того ж дня з метою забезпечення умов виконання договору
купівлі-продажу передав йому завдаток в розмірі 200 доларів США. Посилаючись на
те, що ОСОБА_1 відмовився продати автомобіль і не повернув отриманий завдаток,
ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача 1010грн.-суму, еквівалентну 200 дол. США,
та 300 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Олександрійський міськрайонний суд рішенням від 4 червня 2008 року позов
задовольнив частково: постановив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдаток
в розмірі 1010 грн., 80 грн.-на відшкодування моральної шкоди та 81 грн.
судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати зазначене рішення та
ухвалити нове про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального  і процесуального права. Зазначав, зокрема, що
суд не правильно застосував норми ст.ст.571, 530, 547 ЦК; не з'ясувавши
фактичні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, помилково визнав,
що угода не відбулася з його, ОСОБА_1, вини.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник
повністю підтримали доводи апеляційної скарги, позивач ці доводи заперечував.
Перевіривши за матеріалами справи
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів визнає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд керувався
ч. 1 ст. 570 ЦК, згідно якої грошова сума, що видається кредиторові боржником
у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання
і на забезпечення його виконання, є завдатком. Визнавши встановленим, що угода
між сторонами не була укладена з вини ОСОБА_1, який за відповідною довіреністю
був уповноважений власником автомобіля на продаж, суд, пославшись на ст. 571
ЦК, стягнув відповідача на користь позивача як завдаток 1010грн. - суму,
еквівалентну 200 дол. США за   курсом
Національного банку України.
Вірно визначивши розмір стягнення, суд разом з тим, зазначені норми
матеріального права  застосував   неправильно, що призвело до помилкового
обґрунтування правового висновку, покладеного в основу рішення.
Встановлено, що сторони 1 листопада 2007р. домовились про
2001 року випуску. Проте такого договору, який би за своєю формою та змістом
відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було. Як вбачається  з тексту
письмової розписки, виконаної ОСОБА_1, 1 листопада 2007 року він   одержав від ОСОБА_2 200 доларів США в
рахунок продажу автомобіля (а.с.6).
Оскільки сторони лише домовились
укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачений позивачем в рахунок
виконання договору платіж ( 200 дол.)   є
авансом (ч.2 ст. 570ЦК України) і підлягає поверненню в тому розмірі, в якому
надавався. Заперечуючи проти повернення цієї суми, відповідач посилався на те,
що невиконання угоди сталося з вини ОСОБА_2, однак  зазначена обставина не може бути достатньою
для висновку про визнання вказаного платежу завдатком в розумінні ч. 1 ст. 570
ЦК України  та для застосування
визначених ч. 1 ст. 571 ЦК правових наслідків.
Вирішуючи спір в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд на
порушення вимог ст. 214, 215 ЦПК не з'ясував і в рішенні не зазначив, якими
діями чи бездіяльністю її заподіяно, в чому полягає ця шкода;  не врахував роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, що містяться, зокрема, в п. 2 постанови від 31 березня 1995р. №4
«Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової)
шкоди»(зі змінами та доповненнями), і не звернув уваги на те, що законом не
передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між
сторонами.  Тому рішення  в цій частині слід скасувати і в задоволенні
зазначеної позовної вимоги відмовити.
Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 570, 571 ЦК України, ст.ст. 303,
307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4
червня 2008 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 1010 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України
протягом двох місяців.

Головуючий

Судді