Справа №2-157-08
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м   У к р а ї н и

7 лютого 2008 року                                                                                                        м.Алушта

Алуштинський
міський суд Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
судді - Любинецького М.В.,

при
секретарі - Ковригі А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну
справу за позовом відритого акціонерного товариства «Крименерго» в особі Ялтинської
міської електричної мережі ВАТ «Крименерго» до Малоріченської сільської ради,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, Сімферопольського міжміського бюро реєстрації та технічної
інвентаризації, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету
Алуштинської міської ради про визнання недійсним ордеру, виданого
Малоріченською сільською радою про надання житлового приміщення, виселення з
житлового приміщення без надання іншого, визнання недійсними свідоцтва про
право власності на житло  та визнання
недійсним витягу Сімферопольського міжміського бюро реєстрації та технічної
інвентаризації  про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и
в:

Відрите
акціонерне товариство «Крименерго» в особі Ялтинської міської електричної
мережі ВАТ «Крименерго» звернулось з позовом до Малоріченської сільської ради,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, Сімферопольського міжміського бюро реєстрації та технічної
інвентаризації, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету
Алуштинської міської ради про, з урахуванням уточнення остаточних позовних
вимог, визнання недійсним ордеру № 001 про надання ОСОБА_1 та членам його
родини - дружині ОСОБА_2, дітям ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
жилого приміщення - трикімнатної ізольованої квартири НОМЕР_1  жилою площею 45,2 кв. метрів, загальною
площею 64,3 кв. метрів, разом з підсобним приміщенням у цокольному  поверсі площею 30, 2 кв. метрів за адресою -
АДРЕСА_1 та виселити вказаних осіб без надання іншого жилого приміщення,
визнання недійсними свідоцтва про право власності на вказану квартиру, видане
13 липня 2004 року ОСОБА_1 та члену його родини ОСОБА_5 та витягу
Сімферопольського міжміського бюро реєстрації і технічної інвентарізації від 27
липня 2004 року про реєстрацію права власності на вказану квартиру на ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 в рівних частках. Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира та ордер
на неї ОСОБА_1 та члени його сім`ї отримали з порушенням вимог ст. ст. 5, 9,
31, 33, 34, 36, 37, 39, 42, 52, 59 Житлового кодексу України, оскільки на
момент отримання цієї квартири ОСОБА_1 мав у приватній власності житло, на
квартирному обліку на підприємстві не знаходився, у поліпшенні житлових умов
потреби не мав, спільне рішення адміністрації та профсоюзного комітету про
надання ОСОБА_1 цієї квартири не приймалося, ОСОБА_1 на засіданні правління ВАТ
«Крименерго» 14 квітня 2004 року, переслідуючи мету незаконного одержання
квартири, свідомо не надав керівництву ВАТ відомості про навність у нього
житла, які зобов`язаний був надати для формування житлової справи.

У судовому
засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Додатково пояснив суду, що незаконним отримання ОСОБА_1 вказаної квартири
порушено права працівників Алуштинського району електричних мереж ВАТ
«Крименерго», які знаходяться на квартирному обліку та потребують поліпшення
житлових умов. Визнав, що квартира, яка надана ОСОБА_1, та інші квартири у
цьому ж будинку, у тому числі і однокімнатна квартира, яка є вільною на даний
час, на протязі тривалого часу нікому з осіб, що знаходяться на квартирному
обліку в Алуштинському РЕС, не пропонувались та не виділялись, оскільки
використувавались, а однокімнатна квартира використувається і на даний час, для
відпочинку у літній час посадових осіб підприємства.

Представник
відповідача - Малоріченської сільської ради до суду не з`явився, надав суду
письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення спору поклав
на розсуд суду.

Представник
відповідача - Сімферопольського міжміського бюро реєстрації і технічної
інвентарізації ради до суду не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд
справи за його відсутності, вирішення спору поклав на розсуд суду.

Відповідач
ОСОБА_2 ради до суду не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд
справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Відповідач
ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечують, вважають їх безпідставними. Свою позицію мотивують тим, що
ОСОБА_1 було запрошено на роботу до ВАТ «Крименерго» як спеціліста у даній
галузі та було обіцяно безкоштовно забезпечити житлом , він переїхав на роботу
до Криму з м. Суми, проживав у м. Сімферополі наймаючи чуже житло, спірна
квартира надана йому рішенням власника житла - правління ВАТ «Крименерго», яке
діяло відповідно до своїх повноважень, передбачених «Статутом» як запрошенному
з іншого регіону спеціалісту, наданням йому цієї квартири нічиї житлові права,
у тому числі і працівників Алуштинського РЕС, які стоять на квартирному обліку,
не порушені, оскільки ця квартира непридатна для постійного житла, в ній немає
опалення, працівники, які стоять на квартирному обліку, не бажають отримувати
житло у с. Малоріченському, оскільки претендують на житло у м. Алушті, ця
квартира, як і інші у цьому будинку, використовувались, а вільна однокімнатна
квартира використовується і зараз,  для
відпочинку у літній час посадових осіб ВАТ «Крименерго». Вважають позовні
вимоги безпідставними і тому, що рішення Малоріченської сільської ради, на
підставі якого ОСОБА_1 видано ордер та розпорядження органу приватизації, на
підставі якого видано свідоцтво про право власності на квартиру, не скасовані
до цього часу. Позовні вимоги позивача мотивують помстою ОСОБА_1 за поновлення
у судовому порядку на роботі та стягненні з ВАТ «Крименерго» коштів за
вимушений прогул.

Представник
третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Алуштинської
міської ради проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає, що у разі їх
задоволення будуть грубо порушені житлові права малолітньої ОСОБА_5, яка
відповідно до Конституції та законодавства України використала гарантоване їй
державою право на безоплатну приватизацію житла у державному житловому фонді.

Заслухавши
думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ВАТ
«Крименерго» не підлягають задоволенню у повному обсязі. При прийнятті такого
рішення суд виходить з наступного.

Відповідно
до Статуту Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» його засновником та
власником є держава в особі Міністерства енергетики та електрифікації України
(а.с. 64-73). Відповідно до інвентарізаційної картки № 89638  житловий будинок на цоколі підстанції в
АДРЕСА_1 є власністю ВАТ «Крименерго», тобто державним житловим фондом (а.с.
58). Таким чином, як це встановлено судом, між сторонами у справі склалися
правовідносини по визнанню недійсним ордеру на жиле приміщення, виселення із
жилого приміщення та визнання недійсним свідоцтва та витягу про реєстрацію
права власності на житло, які регулюються нормами Житлового та Цивільного
кодексів України.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно
до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд відмічає, що позивач ні в
основній, ні в уточненній позовній заяві не посилається на жодну норму
матеріального права на підставі яких він вимагає виселення ОСОБА_1 та членів
його сім`ї зі спірної квартири та скасування свідоцтва та витягу про реєстрацію
права власності на житло.

Відповідно
до вимог ст. 59 Житлового кодексу України ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання
жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання
жилих приміщень.

Судом
встановлено, що відповідно до наказу № 116-к від 15 квітня 2003 року ОСОБА_1
було призначено на посаду комерційного директора ВАТ «Крименерго», на якій він
пропрацював до 15 лютого 2007 року (а.с. 38-39). Рішенням правління ВАТ
«Крименерго» від 14 квітня 2004 року, у якому приймав участь і голова профкому
ОСОБА_6, було зобов`язано заступника директора філіалу Ялтинських електричних
мереж ОСОБА_8 надати запрошеним спеціалістам виконавчої дирекції ВАТ
«Крименерго» ОСОБА_1 і ОСОБА_7 для проживання наявні вільні жилі приміщення в
підстанції с. Малоріченське (а.с. 5). Відповідно до цього рішення заступник
директора ОСОБА_8  22 квітня 2004 року
направив листа Малоріченському сільському голові з проханням затвердити вказане
рішення правління ВАТ «Крименерго» та видати ОСОБА_1 і ОСОБА_7 ордери на
квартири, відповідно НОМЕР_1 і НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6). 9 червня
2004 року Малоріченським сільським головою ОСОБА_1 зі складом  сім`ї у
чотири особи видано ордер № 001 на право зайняття квартири АДРЕСА_1  (а.с. 7). Як видно із цього ордеру підставою
для його видачі є рішення виконкому сільської ради НОМЕР_15 від 27 травня 2004
року. Це рішення позивачем суду не надано, клопотань про його витребування не
заявлялось, як визнано представником позивача це рішення виконкому сільської
ради на даний час не скасовано. Позивачем також не надано суду  ніяких даних про те, на підставі яких
документів, крім листа заступника директора ЯЕС ОСОБА_8, приймалось вказане
рішення виконкому сільскої ради.

Судом
також встановлено, і це визнано сторонами у справі, що ОСОБА_1 на момент
прийняття рішення правління ВАТ «Крименерго» від 14 квітня 2004 року не
знаходився на квартирному обліку у цьому підприємстві як особа, що потребує
поліпшення житлових умов, на цей час він був власником двох квартир у місті Сімферополі,
які придбав за власні кошти, спільне рішення адміністрації та профспілкового
комітету про надання йому спірної квартири не приймалось. Але, як встановлено
судом і визнано сторонами, ОСОБА_1 не надавав до правління ВАТ «Крименерго»
ніяких не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових
умов. Більш того, позивачем не надано суду навіть заяви ОСОБА_1 про
необхідність надання йому спірної квартири. Суд вважає, що спірна квартира
ОСОБА_1 надана з порушенням вимог діючого житлового законодавства України і ці
порушення допущені у результаті неправомірних дій службових осіб ВАТ
«Крименерго» при вирішенні питання про надання ОСОБА_1 спірної квартири. Але це
не може бути у даному випадку підставою для визнання ордера на це жиле приміщення
недісним, оскільки позивачем  такі
підстави для задоволення своїх вимог не ставляться. Суд не приймає до уваги і
рішення правління ВАТ «Крименерго» від 13 вересня 2007 року про скасування
свого рішення від 14 квітня 2004 року про надання ОСОБА_1 квартири (а.с. 79),
оскільки у цьому рішення не вказані передбачені законом підстави для його
прийняття, а вказано, що воно приймається для представлення суду в
обгрунтування позовних вимог.

Не може
суд погодитися з ствердженнями представника позивача про те, що наданням
вказаної спірної квартири ОСОБА_1 були порушені житлові права працівників
Алуштинського РЕС ВАТ «Крименерго», які потребують поліпшення житлових умов і
знаходяться на квартирному обліку. Як встановлено судом на квартирному обліку
ВАТ «Крименерго» знаходяться шість працівників Алуштинського РЕС, час прийняття
їх на квартирний облік - 1990 - 1999 роки (а.с. 59-63, 86). Будинок на
підстанції «Малоріченська» введено в екслуатацію 1 жовтня 1979 року (а.с. 58).
І з того часу, як це визнано сторонами у справі,  квартири у цьому будинку не розподілялись між
своїми працівниками і не заселялись, а використовувались посадовими особами ВАТ
«Крименерго» для відпочинку на Чорному морі у літній час. Більш того, як видно
з листа заступника директора ЯЕС ВАТ «Крименерго» ОСОБА_8 (а.с. 6) у 2004 році
адміністрація ВАТ «Крименерго» пропонувала Малоріченській сільській раді
прийняти на свій баланс вказаний житловий будинок разом з вільною однокімнатною
квартирою та виділити її  на свій розсуд.
Тобто, ця квартира позивачу потрібна не була. Як пояснив суду представник
позивача до цього часу ця вільна однокімнатна квартира сільській раді не
передана, використовується ВАТ «Крименерго» для відпочинку посадових осіб у
літній час. Таким чином суд вважає встановленим, що на квартиру АДРЕСА_1, яка
була виділена ОСОБА_1 ніхто із працівників Алуштинського РЕС ВАТ «Крименерго»
не претендував і не претендує у даний час, наданням цієї квартири ОСОБА_1
житлові права будь-кого із цих працівників не порушені. Основними причинами,
чому на квартири у цьому будинку ніхто із працівників Алуштинського РЕС не
претендує є те, що будинок знаходиться у с. Малоріченському, а не у м. Алушті,
а також те, що у будинку відсутнє опалення (а.с. 108).

Суд
визнає як доказаним ствердження ОСОБА_1 та його представника про те, що даний
позов є помстою ОСОБА_1 з боку позивача за поновлення на роботі у судовому
порядку та стягненні з ВАТ «Крименерго» коштів за вимушений прогул, оскільки
сусідня квартира ОСОБА_7 надана з аналогічними порушеннями житлового законодавства,
але з позовом до ОСОБА_7 ВАТ «Крименерго» не зверталось.

Таким
чином суд вважає, що передбачених ст. 59 Житлового кодексу України підстав для
визнання ордеру недійсним немає і в задоволенні позовних вимог у цій частині
необхідно відмовити.

Що
стосується вимог про виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї зі спірної
квартири, то, як це зазначено судом вище, позивач не вказує правових підстав
для цієї своєї вимоги. У даному випадку такі вимоги можуть бути поставлені
відповідно до ст. 117 Житлового кодексу України, яка регулює виселення громадян
у разі визнання ордера недійсним. Але, оскільки судом не задоволені позовні
вимоги про визнання ордеру, виданого ОСОБА_1, недісним, то відсутні передбачені
законом підстави  для виселення його та
членів його сім`ї.

Аналогічним
шляхом суд виріщує і позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на спірну квартиру та витягу про реєстрацію цього права власності.
Позивачем не вказані правові підстави для задоволення цих його вимог. Відповідно
до вимог ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом. Як видно із свідоцтва про право власності
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14)  воно видане на підставі розпорядження № 10
від 13 липня 2004 року і відповідно до Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду». Вказане розпорядження ніким не скасовано, питання
про його скасування позивачем перед судом не ставиться. Більш того, як пояснив
суду представник позивача, на даний час у ВАТ «Крименерго» це розпорядження
знайти не можуть. Підстави для припинення права власності передбачені ст. ст.
346-354 Цивільного кодексу України. Але у даному випадку таких передбачених
законом підстав суд не знаходить. Тому і ці позовні вимоги позивача задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст.ст.
59, 117 Житлового кодексу України, ст.ст. 328, 346-354 Цивільного кодексу
України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,  ст.ст. 3, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

У
задоволенні позовних вимог відритого акціонерного товариства «Крименерго» в
особі Ялтинської міської електричної мережі ВАТ «Крименерго» відмовити у повному
обсязі.

Рішення
набирає законної сили у порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до Апеляційного суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Суддя                                                                                                             М.В.Любинецький