У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого  2008 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України в складі :

головуючого                          Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,
Барсукової В.М.,

Гуменюка В.І.,             Косенка
В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до концерну “Тріон” про стягнення заборгованості із заробітної
плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Донецької області
від 3 жовтня 2007 року,

встановила:

У квітні 2007 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що перебував у трудових відносинах із позивачем з               21 січня 2004 року, працюючи інженером
комерційного відділу. Зазначав, що наказом від 27 листопада 2006 року він був
звільнений з роботи з                               1 грудня 2006
року на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Посилаючись на те, що при звільненні йому не була виплачена компенсація за
невикористану відпустку, заробітна плата за листопад 2006 року та 1 грудня 2006
року, просив стягнути з відповідача 715 грн. 73 коп. компенсації за
невикористану відпустку, 522 грн. 19 коп. заборгованості із заробітної плати, 3
068 грн. 68 коп. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при
звільненні.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від                  13 червня 2007 року стягнуто
з концерну “Тріон” на користь ОСОБА_1                       522 грн. 19 коп.
заборгованості із заробітної плати, 715 грн. 73 коп. компенсації за
невикористану відпустку, 3 068 грн. 80 коп. середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 3 жовтня 2007 року рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від                    13 червня 2007 року
скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від                              3 жовтня 2007
року та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення
суду повинна містити сформульовані в імперативній формі вичерпні висновки суду
по суті позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив із того, що в день звільнення з роботи - 1 грудня 2006
року - згідно з наказом від 27 листопада 2006 року позивачу не була виплачена
заробітна плата за листопад 2006 року, за 1 грудня 2006 року та компенсація за
невикористану відпустку, у зв'язку з чим, крім зазначених грошових сум,
підлягає стягненню на його користь відповідно до ст. 117 КЗпП України середній
заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Скасовуючи вказане судове рішення та ухвалюючи нове
рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із
відсутності    ОСОБА_1 на робочому місці
28, 29, 30 листопада 2006 року та в день звільнення - 1 грудня 2006 року - і
відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, оскільки ним не надані докази на підтвердження факту
звернення до відповідача з вимогою про проведення з ним розрахунку, посилаючись
на норми ч. 1 ст. 116 КЗпП України, згідно з якими при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то
зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

При цьому апеляційний суд не врахував норми ст. 110 КЗпП
України,          ст. 30 Закону України
“Про оплату праці” щодо обов'язку роботодавця при кожній виплаті заробітної
плати повідомляти працівника про суму заробітної плати, що належить йому до
виплати, та не перевірив і не дав належної оцінки доводам сторін стосовно
причин непроведення з позивачем розрахунку при звільненні (а.с. 4, 53 - 53
зв.).

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності
спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку, за наявності спору це питання вирішує суд.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення
заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, апеляційний суд
усупереч вимогам           ст. ст. 213,
215 ЦПК України не з'ясував усіх обставин справи, не врахував, що відповідач
частково визнав позовні вимоги щодо сплати позивачу компенсації за
невикористану відпустку в розмірі 715 грн. 73 коп. і заборгованості із
заробітної плати в розмірі 522 грн. 19 коп., і не зазначив у рішенні мотивів, з
яких відмовив у задоволенні цих вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 303, ст. 307 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, за наслідками якого
повинен постановити ухвалу або рішення, зміст яких повинен відповідати
вимогам
ст. ст. 315, 316 ЦПК України.

Крім того, вирішуючи спір, апеляційний суд не обговорив
питання застосування норм ст. ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 15, 21
Закону України “Про оплату праці” щодо обов'язку власника або уповноваженого
ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за
виконану ним роботу, а також грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної
відпустки у разі звільнення працівника.

Ураховуючи, що апеляційним судом неправильно застосовані норми
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а рішення
апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України, відповідно до ч. 2
ст. 338 ЦПК України це рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з
передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись
ст. 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 3 жовтня 2007 року
скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                          А.В.
Гнатенко

судді:
Л .І. Григор'єва

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Й.
Косенко