Справа №22ц -320/08
Головуючий в 1 інстанції: Веремчук Л.М.
Категорія: 20                                                                                                Доповідач:
Завидовська - Марчук О.Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД        ВОЛИНСЬКОЇ      ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н
Е М                   У К Р А Ї Н И

«16»
липня 2008 року.                                                                                   м. Луцьк.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого
-          судді  Завидовської -
Марчук  О.Г.,

суддів                         -          Мудренко Л.І., Подолюка В.А.

при
секретарі             -          Тарасюк Ю.А.

з участю:

позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника  позивачів ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними за апеляційною
скаргою позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від
30 січня 2008 року,-

В С Т А
Н О В И Л А:

В
апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просили рішення
суду скасувати та постановити нове
рішення, яким  позов задовольнити
повністю.

Оскаржуваним
рішенням Луцького міськрайонного суду від 30 січня 2008 року в  позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними відмовлено.

Позивачі,
їх представник апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній підстав та
просили скаргу задовольнити, а по справі постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідачі  ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_7,
кожен зокрема,  в попередніх судових
засіданнях апеляційну скаргу заперечили, просили рішення суду першої інстанції
залишити без зміни.

Перевіривши
законність і обґрунтованість  рішення
суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно
до ч.1 ст. 145 ЦК України (в ред.1963 року) якщо майно за плату придбане у
особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен
був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від
набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно
було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло
з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, право власності на яку було оформлено на позивачку ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що перший покупець квартири по договору
купівлі-продажу від 29.04.2003 року ОСОБА_3 був добросовісним набувачем, він не
знав і не повинен був знати, що купляє квартиру в особи, яка не є власником
квартири і не має права на її відчуження і, що майно він придбав у
передбаченому законом порядку, а отже і з цих підстав не можуть бути визнані
недійсними і два послідуючі договори купівлі-продажу спірної квартири.

Такі
висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи,
перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду.

При
розгляді справи судом встановлено, що в 2000 році позивачі поселились в
квартирі АДРЕСА_1, яка була передана ОСОБА_8 в погашення боргів, які він мав
перед позивачкою ОСОБА_1, її матір'ю ОСОБА_9 та її сестрою ОСОБА_10 В 2001 році
позивачі поїхали за кордон на заробітки, залишивши ключі від квартири, свої
паспорти матері ОСОБА_9, довіривши їй та сестрі ОСОБА_10 наглядати за
квартирою, поселяти квартирантів, проводити оплату комунальних послуг та
отримувати гроші, які вони надсилали з-за кордону, що підтверджується
поясненнями самої позивачки та свідка ОСОБА_9 по даній справі (а.с. 92, 93, 98,
99) та їх заявами і поясненнями по кримінальній справі №11-1710-04, листами
позивачки та її сестри ОСОБА_10 (а.с. 123-126, 192-193).

Крім
цього, з матеріалів даної справи (а.с. 91-93, 144, 147, 149, 151, 107, 108) та
кримінальної справи №11-1710-04, порушеної прокурором м.Луцька, а саме із  заяв і пояснень самої позивачки, свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10, листів ОСОБА_10 та позивачки (а.с. 123-126,
192-193) вбачається, що на початку 2003 року за дорученням позивачки її мати
ОСОБА_9 віддала паспорти позивачів своїй дочці ОСОБА_10 для оформлення права
власності на спірну квартиру з метою подальшого продажу. Отримавши в березні
2003 року правовстановлюючі документи на квартиру, ОСОБА_10, попередивши
позивачку про продаж квартири, 29 квітня 2003 року продала її ОСОБА_3, при
цьому, як вбачається з її листа до позивачки, маючи претензії щодо своєї частки
в спірній квартирі (а.с. 123-126).

Та
обставина, що продажем квартири займались родичі позивачки  - мати ОСОБА_9 та сестра ОСОБА_10, яким вона
залишила квартиру, підтвердили також свідки ОСОБА_12 (а.с. 151) та Харченко
А.О. (а.с. 152).

Як
пояснили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_13, після продажу квартири вони вивозили речі
позивачів, що підтвердив також свідок ОСОБА_12

Згодом
ОСОБА_3 продав квартиру ОСОБА_4, а та продала квартиру ОСОБА_14, що
підтверджується договорами купівлі-продажу (а.с. 8-11), причому як пояснили набувачі оплата у всіх
випадках проводилась по ринковій вартості цього житла.

Та обставина, що позивач ОСОБА_2 не вкладав
коштів в придбання квартири, підтверджується крім його пояснень (а.с. 94),
показаннями свідків - його батьків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 (а.с. 145, 146, 148) та
свідка - матері позивачки ОСОБА_9, які вона давала по даній справі та по
кримінальній справі.

При
таких обставинах справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що передаючи
квартиру родичам у користування (довіривши їм паспорти, ключі від квартири,
оформити право власності на квартиру із збереженням у себе всіх
правовстановлюючих документів) позивачі проявили необачність, довірившись
особам, які не заслуговували довіри, про що свідчить їх подальша поведінка.
Замість того, щоб повернути квартиру їх власникам, вони продали її іншій особі.

А
оскільки квартира, яку позивачі передали своїм родичам у володіння не вибула з
їх володіння поза їх волею, то суд дійшов вірного висновку про відмову в позові
про визнання договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2003 року недійсним в
зв'язку з тим, що перший покупець є добросовісним, а відтак і підставно
відмовив у визнанні недійсними двох інших договорів купівлі-продажу.

Разом з
тим, на думку колегії суддів, за таких обставин, коли майно не може бути
витребувано у добросовісного набувача, позивачі не позбавлені права звернутись
відповідно до ст. 440 ЦК України  з
позовом до особи, яка відчужила це майно за першим договором купівлі-продажу
від 29.04.2003 року, не маючи права на його відчуження, про стягнення дійсної
вартості проданого майна, а саме квартири, що належала їм.

Доводи
апеляційної скарги були предметом дослідження і оцінки судів.

Рішення
суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись  ст. ст. 308,
315, 317, 319  ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу  позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення  Луцького міськрайонного суду від 30 січня
2008 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту  її
проголошення  і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом  двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: