Справа 2-53/2008 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2008 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у
складі:

головуючого судді - Устіченко К.І.,

при секретарі - Борсук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу
житлового будинку недійсним, стягнення матеріальних та моральних збитків та
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати за житло та
комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі - продажу житлового будинку недійсним, стягнення
матеріальних та моральних збитків. В заяві послався на таке. У жовтні 2006 року
сторони домовилися про купівлю - продаж житлового будинку АДРЕСА_1 за 14000
грн.

08 жовтня 2006 року позивач передав відповідачці по справі 2000 грн.
авансу  в рахунок плати за будинок, а
інші 12000 грн. позивач зобов»язаний був сплатити в момент нотаріального посвідчення
договору купівлі - продажу.

З 01 листопада 2006 року та по теперішній час у спірному домоволодінні
проживає мати позивача - ОСОБА_3

До цього часу з вини відповідачки сторони не можуть посвідчити договір
купівлі - продажу у нотаріуса у зв»язку з тим, що ОСОБА_2 не являється
власником всього домоволодіння, а має лише право на &frac12; його частку, а інша &frac12; частина належить її
брату.

Позивач просив суд постановити рішення, яким визнати договір купівлі -
продажу житлового будинку недійсним. Стягнути
4000 грн. основного боргу з урахуванням ст.. 571 ЦК України, 2000 грн. -
витрат на переїзд матері в спірний будинок та 1500 грн. моральної шкоди, а
також витрати по справі.

21 грудня 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про стягнення орендної плати за житло та комунальні послуги. В заяві
послалася на таке. Вона та її брат ОСОБА_4 є власниками житлового будинку
АДРЕСА_1. 08 жовтня 2006 року, маючи згоду брата на продаж вказаного будинку
вона отримала від відповідача 2000 грн. авансу, в рахунок сплати за будинок за
договором купівлі - продажу.

З 01 листопада 2006 року по цей час з її дозволу в домоволодінні проживає
мати відповідача, з яким позивачка
домовилася про орендну плату за період проживання матері до укладення
договору купівлі - продажу та його нотаріального посвідчення, а також за оплату
комунальних послуг.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача за вказаний період 100 грн.
щомісячно за користування житлом та 106 грн. 83 коп. за водокористування, а
всього 1506 грн. 83 коп., а також судові витрати та послуги за надання їй
юридичної допомоги у розмірі 581 грн.

21 грудня 2007 року ухвалою суду вказані позовні заяви об»єднанні в одне
провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю, а
вимоги ОСОБА_2 не визнав, посилаючись на те, що між ними була домовленість про
купівлю - продаж домоволодіння, а не найм житлового будинку і договір купівлі -
продажу не укладено з вини ОСОБА_2, а тому просив суд його позовні вимоги
задовільнити повністю, а у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Представники за дорученням ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково
і згодні відшкодувати позивачеві 2000 грн.
авансу, який він сплатив в рахунок вартості житлового будинку за
договором купівлі - продажу, а в іншій частині позову просили суд відмовити за
відсутності доказів на підтвердження позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_2 підтримали повністю та просили стягнути з
відповідача  орендну плату за
користування домоволодінням у розмірі 100 грн. щомісяця.

Дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі у жовтні 2006 року домовилися про
купівлю - продаж житлового будинку АДРЕСА_1 за 14000 грн., що підтверджується
поясненнями сторін, свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, розпискою (а.с.7).

08 жовтня 2006 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 2000 грн. авансу в рахунок
вартості домоволодіння за договором купівлі - продажу, що підтверджується
розпискою (а.с.7).

З дозволу відповідачки позивач всилив у вказане домоволодіння свою матір
ОСОБА_3 для якої купувався житловий будинок, що також підтверджується
поясненнями свідків по справі.

Остаточний розрахунок сторони повинні були провести при реєстрації договору
купівлі - продажу житлового будинку у нотаріуса.

Як свідчить свідоцтво  про право на
спадщину за Законом (а.с.18), копія технічного паспорта (а.с.25) ОСОБА_2 є
власником &frac12;
частки житлового будинку з господарським та побутовими
будівлями та спорудженнями, який розташований в АДРЕСА_1.

Інша &frac12;
частини вказаного житлового будинку належить її братові
ОСОБА_4, який заперечує проти продажу своєї частки.

Таким чином, з вини відповідачки договір купівлі - продажу житлового
будинку між сторонами не відбувся.

На підставі цього між ними виникли цивільні правовідносини, які витікають з
договору купівлі - продажу житлового будинку.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а вимоги
ОСОБА_2 задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Відповідно до ст.. 657 ЦК України договір купівлі - продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

В силу ст.. 215 ч.2  ЦК України
недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно ст.. 220 ЦК України у разі не додержання сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі
не можливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв»язку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною
стороною.

Таким чином, договір купівлі - продажу домоволодіння між сторонами є
нікчемним, а тому кожна із сторін зобов»язана повернути другій сторні все, що
вона одержала на виконання цього договору, а саме: ОСОБА_2 2000 грн. авансу на
користь ОСОБА_1, а ОСОБА_1 ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_1.

Вимоги ОСОБА_1 про сплату на його користь 4000 грн. завдатку відповідно до
ст.. 570 ЦК України не ґрунтуються на законі, так як судом не встановлено, що
сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона
вважається авансом про що свідчить розписка на а.с.7.

Враховуючи, що договір не укладено відповідно до вимог закону з вини
відповідачки, суд покладає на неї обов»язок по відшкодуванню моральних збитків
відповідно до ст.. 1167 ЦК України, але при цьому враховує обставини справи,
розумність та справедливість та встановлює розмір моральних збитків у сумі 500
грн.

Що стосується вимог про відшкодування витрат на транспортні затрати по
перевезенню майна у розмірі 2000 грн. вони не підлягають задоволенню, як такі,
що не знайшли свого підтвердження,
позивачем не надані докази , у якому розмірі понесені витрати. Є лише
свідчення свідків про те, що позивач годував обідом вантажників. Обов»язок
доказування на підставі ст.. 60 ЦПК України покладено на сторону.

Щодо вимог ОСОБА_2 про відшкодування плати за користування житлом вони не
ґрунтуються на Законі і не витікають з правовідносин, які виникли між
сторонами. Сторони намагалися укласти договір купівлі - продажу житлового
будинку, а не договір найму житлової будівлі,
а тому суд відмовляє позивачці у задоволенні її позову, враховуючи, що
вселення матері позивача в домоволодіння до остаточного укладення договору та
його посвідчення у нотаріуса було вчинено з дозволу відповідачки.

Відповідно до ст.. 79, 81 ЦПК України суд покладає на ОСОБА_2 обов»язок
відшкодувати позивачеві судові витрати, а на підставі ст.. 84 ЦПК України ,
виходячи із принципу справедливості, виваженості та розумності 100 грн. витрат
за надання юридичної допомоги позивачеві.

Керуючись ст..ст. 3, 15, 57, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 2000 (дві тисячі) грн.. авансу
отриманого в рахунок сплати по договору купівлі - продажу житлового будинку;
105 (сто п»ять) грн. судові витрати і 100 (сто) грн.. - витрати за надання
юридичної допомоги, а всього 2205 грн. (дві тисячі двісті п»ять гривень); 500
(п»ятсот) грн. - моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за користування житлом
та комунальних послуг - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ :