Справа  №2-15 / 08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К
Р А Ї Н И

20 лютого   2008 року  Барвінківський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого-   судді Коптєва Ю.А.

при секретарі
-Ведмідь І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ФГ ”Лупаненко”, про визнання права
власності,

встановив:

У
вересні 2007 року позивачка
звернулася до суду з позовом до відповідачів про  визння
за нею право власності на 1/2 частину    гуртожитку,
розташованого в АДРЕСА_1.

Свої позивні вимоги вона обгрунтувала наступним.

З 12 жовтня 1999 року по 15 жовтня 2004 року вона  перебувала в шлюбі з ОСОБА_5. Від шлюбу має
доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

10 грудня 2000 р. ОСОБА_5 за
рахунок сімейного бюджету придбав гуртожиток , розташований в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась
спадщина .

Посилаючись на те, що відповідачі, як спадкоємці майна
ОСОБА_2,  не бажають визнавати за нею
право власності на вказану будівлю, просила позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивачка змінила
позовні вимоги , просила визнати за нею право власності на 1/2
частину   частину приміщення складу ( літ.”А-Н”;  літ. “Б”; льох літ. “В”; льох  літ.”Г”) , загальною площею 904,6 кв.м., що
розташований в АДРЕСА_1, обгрунтовуючи це тим, що    27 липня 2000 року її колишній чоловік -
ОСОБА_5за рахунок сімейного бюджету придбав вказане нежитлове  приміщення, яке було за ним зареєстроване.

Вказуючи, що  спірне приміщення
складу було спільною з ОСОБА_2  сумісною
власністю , просила змінені позовні вимоги задовольнити. Від позовних вимог про
визнання за нею права власності на &frac12; частину гуртожитку відмовилась.

Представник відповідачів - ОСОБА_7
проти позову заперечувала, посилаючись на  те,
що   приміщення складу   ОСОБА_5 придбав за власні кошти, крім того
останній   згідно  акту прийому-передачі від 01.01.02 р. з
відома позивачки  передав  склад у власність ФГ”Лупаненко”, а тому
рахує, що  з моменту передачі склад
належить саме вказаному господарству, що відповідає вимогам ст.128 ЦК
Української РСР.

Представник третьої особи - ФГ”Лупаненко” вважав,  що позовні вимоги задоволенню не підлягають,
так як  спірне приміщення складу з
01.01.02 р. знаходиться у власності ФГ “Лупаненко”, а тому не може бути визнано
спільним майном подружжя.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника
відповідачів, представника третьої особи , допитавши свідків,   вивчивши матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Згідно
довідки віддіду РАЦС Барвінківського районного управління юстиції від
08.08.2007 року  № 321/03-14З  позивачка 12 жовтня 1999 року по 15 жовтня
2004 року   перебувала  у
шлюбі з ОСОБА_5

( а.с.8)

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого
Барвінківською державною нотаріальною конторою 27.07.2000 року,  ОСОБА_5 придбав за 16 000 грн. приміщення
складу ( літ.”А-Н”;  літ. “Б”; льох літ.
“В”; льох літ.”Г”), що розташований в АДРЕСА_1.

(а.с.19)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується актовим записом про
реєстрацію смерті від 01 березня 2007 року (  НОМЕР_1).

(а.с.20)

Згідно ст. 3
КпШС  України  ( діючий на час придбання складу)   жінка і чоловік в Україні  мають у сімейних відносинах рівні особисті і
майнові права.

Відповідно до ст. 22 КпШС  України   майно нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з
них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

З урахуванням цих вимог суд вважає, що придбання майна в
період шлюбу  створює  презумпцію виникнення  права спільної сумісної власності і надавати
докази такого права ні чоловік ні дружина не повинні.

Статтею 23 КпШС  України було
передбачено, що  майном, нажитим за час шлюбу,
подружжя розпоряджається за спільною згодою.

При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя,
що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя
повинна бути висловлена у письмовій формі.

Згідно ст.  28 КпШС  в разі поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може
відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Позивачка посилається,  що за часів
шлюбу їхня сім'я мала спільний
бюджет. Спірний склад був придбаний ОСОБА_5 за спільні сімейні кошти в період,
коли вона знаходилась у віпустці по догляду за дитиною. Про те, що ОСОБА_5
передав склад у власність ФГ “Лупаненко”, вона дізналась  під час судового розгляду справи, дозволу
останньому на такі дії вона не давала.

При розгляді справи представник відповідачів, заперечуючи проти позовних
вимог,  надала суду копію  акту прийому-передачі від 01.01.02 р. з якого
вбачається , що ОСОБА_5 01 січня 2002 року передав на баланс ФГ”Лупаненко” приміщення
складу ( літ.”А-Н”;  літ. “Б”; льох літ.
“В”; льох  літ.”Г”) , загальною площею
904,6 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1.

( а.с.21)

Посилаючись на ст. ст.128 ЦК Української РСР представник відповідачів
вважає , що з 1.01.02 р. спірний склад знаходиться у власності   ФГ”Лупаненко” .

Свідки  ОСОБА_8 та ОСОБА_9  підтвердили у судовому засіданні той факт, що
ОСОБА_5 01 січня 2002 року передав на баланс ФГ”Лупаненко” спірне приміщення
складу.

ОСОБА_8 пояснила також, що необхідність у передачі складу на баланс
фермерського господарства була зв”язана з можливістю зекономити кошти на
обов”язкових платежах в держбюджет.

Суд не приймає зазначений акт
прийому-передачі, а також пояснення зазначених свідків,  як доказ належності  спірного майна ФГ “Лупаненко”,  так як
згідно довідки Барвінківського
КПТІ  від 08.08.2007 р. право власності
на приміщення складу   (
літ.”А-Н”;  літ. “Б”; льох літ. “В”;
льох  літ.”Г”), що розташований в
АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу від 27.07.2000 року
належить ОСОБА_5.

(а.с.3)

Крім того, згідно
п.1.6  Інструкції “ Про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб”,
затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 9 червня 1998 р. N 121,  зареєстрованої в Міністерстві юстиції України
26 червня 1998 р. за N 399/2839,  ( яка
діяла на час  складання акту ) державна
реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної
інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності.

Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідачів стверджувала, що
спірний склад був придбаний ОСОБА_2 в борг , при цьому основна сума  боргу
була   повернута вже після
фактичного розпаду сімейних відносин. А саме після червня 2003 року.

З мотивувальної частини рішення Барвінківського райсуду від 08 квітня 2004
р. по спараві за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 вбачається, що шлюбні відносини між
сторонами припинені з червня 2003 року.

(а.с.23)

Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 пояснив,
що  дійсно весною 2000 року  ОСОБА_5 взяв у нього  в борг за усною домовленністю  11 000 доларів США, які повинен був вернути
до жовтня того ж року.   Як пояснив
останній, гроші йому були необхідні для придбання складу та комбайну. В жовтні 2000 року ОСОБА_2 повернув близько 4000 доларів
США. Через деякий час останній ще взяв у нього в борг близько 4000 доларів США
для придбання  борони. Погашення  боргу  ОСОБА_5 проводив невеликими сумами  до  березня 2005 року.

Разом з тим, ОСОБА_10 не може стверджувати, що ОСОБА_5 витратив взяті в
борг кошти виключно на придбання спірного складу.

Суд не приймає  пояснення свідка
ОСОБА_10 як доказ   того, що ОСОБА_2
придбав спірне майно за власні кошти після припинення шлюбних відносин, так як
приміщення складу було придбано 27 липня
2000 року за  16 000 грн., тобто
за три роки до припинення шлюбних відносин, значна частина боргу у сумі 4000
доларів США зі слів свідка  повернута у
жовтні 2000 року.Крім цього, зазначений свідок не може стверджувати, що ОСОБА_5
витратив взяті в борг кошти виключно на придбання спірного складу, та не
повернув йому суму, еквівалентну 16000 грн.,
до червня 2003 року.

Крім того , згідно ст.ст.375, 46  ЦК
Української РСР договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути
укладений у письмовій формі.

Недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44
цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для
підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у
законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною
другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що представником відповідачів не надано суду достовірних
доказів на підтвердження того, що спірний склад був придбаний виключно на
особисті кошти ОСОБА_5, та що склад належить ФГ “Лупаненко”.

Враховуючи викладене , суд вважає , що є достатньо
підстав для визнання за позивачкою право власності на &frac12;
частину спірного складу,
а тому  змінені позовні  вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення ,
суд присуджає х з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати.

Позивачкою при зверненні до суду з позовною заявою  сплачений судовий збір у сумі 51 грн. Разом з
тим, розмір судовогого збору повинен складати 165 грн.( а.с.3)

Таким чином , з відповідачів на користь позивачки належить стягнути
понесені нею витрати зі сплати судового збору в розмірі 17 грн. з кожного.

Крім цього суд ваважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь
держави  судовий збір у розмірі 38 грн.,
10 грн. витрат  на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, а всього
48 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60,
208-215 ЦПК України, ст. 3, 23, 22 КпШС України , суд-

вирішив  :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на &frac12;
( одну другу) частину приміщення складу ( літ.”А-Н”;  літ. “Б”; льох літ. “В”; льох  літ.”Г”) , загальною площею 904,6 кв.м., що
розташований в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 грн.
з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь держави судовий збір у розмірі 38 грн., 10 грн. витрат  на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, а всього  48 грн. з
кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського
апеляційного суду через Барвінківський районний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя
Коптєв Ю.А.