Справа №
22ц-1771/2008р.       Головуючий у першій
інстанції - Білий В.М.
Категорія - цивільна                                Доповідач - Хромець
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

15 жовтня 2008 року                                                                місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області  у  складі:

головуючого -
судді Хромець Н.С.,

суддів
-  Горобець Т.В., Острянського В.І.

при
секретарі  - Вареник О.М.

з участю -  позивача Черняка М.Є., його представника
Ткаченка С.І., представника відповідача Мірошниченко Л.Р.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою Чернігівського обласного протитуберкульозного диспансеру на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 серпня 2008 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного протитуберкульозного диспансеру про
визнання незаконною зміни істотних умов праці та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернувся
до суду з позовом до Чернігівського обласного протитуберкульозного диспансеру,
в якому просив визнати незаконними зміни істотних умов праці та відшкодувати
завдану моральну шкоду. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в листопаді
2007 року без його згоди відповідачем було видано наказ про встановлення  водію
неповного робочого дня з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу,
тобто існуючі умови праці було змінено в бік погіршення. Вважаючи такі зміни в
органіці праці незаконними, такими, що суперечать вимогам ст.ст. 32, 103 КЗпП
України та ст. 22 Закону України „Про оплату праці”, оскільки він не
попереджався про такі зміни, позивач просив визнати зміну відповідачем
істотних  умов праці незаконною та
стягнути 10 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду
м.Чернігова від 20 серпня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та
визнано зміну істотних умов праці відносно нього, здійснену роботодавцем,
такою, що не відповідає вимогам закону, стягнуто з відповідача на користь
позивача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер
просить скасувати вищевказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 Апелянт вказує, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм матеріального права. На думку відповідача,
судом не враховані вимоги ст. 32 КЗпП України про те, що позивач був належним
чином повідомлений про зміни істотних умов праці. Судом безпідставно задоволені
вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки відповідач не звільнив
останнього за п.6 ст. 36 КЗпП України та надав йому можливість працювати далі.
Крім того, на думку апелянта, позивачем не надано жодного доказу наявності
моральних страждань, оскільки він продовжував працювати, отримувати заробітну
плату та пенсію за віком.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню, а рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Чернігівському  обласному протитуберкульозному диспансері з
02.12.2003 року на посаді водія (а.с.23).Наказом № 154 від 31.10.2007 року
ОСОБА_1 був переведений на 0,5 ставки посади водія автомашини „ГАЗ-НОМЕР_1” з
01.11.2007р. (а.с.39).

Задовольняючи позовні вимоги і визнаючи незаконною зміну власником істотних
умов праці працівника, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні
підстави вважати, що видачею наказу №124 від 31.08.2007р. позивач був
повідомлений не пізніше ніж за два місяці про зміну істотних умов праці, тому
наказ № 154 від 31.10.2007р. виданий незаконно, чим позивачу завдано моральної
шкоди.

Такі висновками суду не відповідають
встановленим по справі обставинам і вимогам закону.

В обґрунтування заявлених вимог про
визнання незаконними змін в організації праці позивач вказував, що він не був
попереджений про зміну умов та розміру оплати праці.

По справі встановлено, що з метою
виконання державним закладом охорони здоров'я
вимог  Закону України ”Про  закупівлю товарів, робіт і послуг за державні
кошти”,  був виданий наказ № 124 від
31.08.2007р., яким відповідач наказав диспетчеру ОСОБА_2  проконтролювати роботу автомашини
ГАЗ-НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, а в.о. завідуючого господарством ОСОБА_3
попередити ОСОБА_1, про можливі зміни умов його праці. Проведення власником або
уповноваженою ним особою заходів щодо зміни організації виробництва і праці -
це виключне повноваження власника . Попередження працівника - це пропозиція
працівникові продовжувати роботу після того, як власник змінить істотні умови
праці. Працівник може відмовитись від продовження роботи у зв'язку із змінами
істотних умов праці. Отже, задовольняти вимогу про визнання незаконною зміни
істотних умов праці суд правових підстав не мав.

В матеріалах справи мається акт від
31.08.2007р., складений працівниками Чернігівського обласного
протитуберкульозного диспансеру”  про те,
що водій ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом наказу № 124 від 31.08.2007р., але
відмовився поставити свій підпис. Стаття 32 КЗпП України та інші нормативні акти
не встановлюють форми повідомлення працівника власником про майбутні зміни
істотних умов праці і форми згоди чи відмови працівника на продовження роботи
після зміни істотних умов праці, а тому, висновок суду про неповідомлення
працівника у встановлений законом строк про зміну істотних умов праці,  за наявності наведених вище наказу № 124  і акту, є необґрунтованим. До того ж, позивач
сам пояснив, що він відмовився саме поставити свій підпис про ознайомлення з
наказом, але незгоду працювати неповний робочий день не висловлював, а лише
просив перевести його на іншу посаду, яка звільнилась перед Новим роком, тобто
у грудні 2007 року.

Крім того, з дня прийняття
відповідачем наказу №154 від 31.10.2007р. про переведення позивача на 0,5
посади водія автомашини „ГАЗ-НОМЕР_1” і до
звільнення у квітні 2008 року ОСОБА_1 продовжував працювати у
відповідача, що свідчить про те,  що
позивач погодився з новими умовами праці.

Стаття 103 КЗпП України судом
застосована неправильно, оскільки ця норма не регулює спір, що виник між
сторонами по даній справі. Ст. 103 КЗпП України застосовується до відносин, які
виникають у зв'язку із запровадженням нових і зміною діючих умов оплати праці.
Вона не може застосовуватись у випадках, коли
зміна оплати праці є наслідком зміни змісту трудової функції працівника,
в тому числі зміни істотних умов праці працівника.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначалось вище, дії відповідача
щодо зміни організації виробництва і праці та встановлення неповного робочого
дня позивачеві є законними, а тому
підстави для відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України
відсутні.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32,  237-1 КЗпП України, ст.ст. 81, 88, 303, 307,
309 ч.1 п. 3 , 313-314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу Чернігівського
обласного протитуберкульозного диспансеру задовольнити .

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 серпня 2008 року
скасувати.

У позові  ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути оскаржено до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Судді :