У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,
Прокопчука Ю.В. Лященко Н.П.,                                 Пшонки
М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 квітня 2007 року та рішення
апеляційного суду Чернівецької області від 27 червня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до                      ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ
майна подружжя, посилаючись на те, що з 26 листопада 1995 року вона перебуває в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачка
вказувала, що збереження сім'ї неможливе, шлюб носить формальний характер, оскільки
фактично шлюбні відносини між ними припинилися в листопаді 2005 року. Основною причиною
розриву відносин стало те, що відповідач ухиляється від виховання та утримання дітей.
Зазначала, що на праві спільної сумісної власності їм належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1, ринкова
вартість якої становить 77 703 грн. Домовленості про добровільний поділ майна, що
є в спільній сумісній власності, між ними не досягнуто. Ураховуючи, що з нею проживають
діти-інваліди, вважає за необхідне здійснити поділ квартири, виділивши їй більшу
частину. Вважала, що їхньою спільною сумісною власністю є також грошовий вклад на
ім'я відповідача
в Чернівецькій філії “Укрпромбанку”, який він приховує.

У зв'язку з цим, позивачка просила шлюб між ними розірвати, поділити
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а саме: виділити їй з урахуванням двох дітей-інвалідів,
що проживають разом з нею, частину квартири площею 21,35 кв.м, яка складається з
житлової кімнати площею 15 кв.м та 1/2 кухні й веранди площею 6,35 кв.м;
виділити відповідачу частину квартири площею 14,35 кв.м, яка складається з житлової
кімнати площею 8,0 кв.м та 1/2 кухні та веранди площею 6,35 кв.м, з виплатою
її вартості на користь відповідача в сумі 31 233 грн.                 49 коп. протягом трьох років з
щомісячною виплатою 867 грн. 59 коп.

У ході розгляду справи позивачка подала в суд заяву про збільшення
розміру позовних вимог, в якій просила врахувати 50% зафіксованої суми банківського
вкладу, а саме 43 550 грн., що становить 21 775 грн., у рахунок компенсації нею
вартості зазначеної частини квартири відповідача; визнати, що її борг зі сплати
частини квартири відповідача складає 9 458 грн. 49 коп., які зобов'язується сплатити
останньому протягом року, та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від
20 квітня 2007 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2., стягнуто
з останнього витрати на реєстрацію розірвання шлюбу в розмірі 17 грн. Неповнолітніх
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - залишено
на вихованні та проживанні матері - ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок 1/2 частини майна подружжя зафіксованої суми банківського
вкладу в розмірі 21 775 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 червня
2007 року рішення районного суду змінено. Стягнуто з відповідача на користь позивачки                217 грн. 75 коп. судових витрат.
У решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення в частині вимог про стягнення з нього 1/2 частини зафіксованої
суми банківського вкладу в розмірі 21 775 грн. і ухвалити нове рішення про відмову
в задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

У решті частин судові рішення не оскаржуються.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо),
які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Судові рішення не відповідають цим вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення
компенсації вартості колишнього банківського вкладу, районний суд, з чим
погодився й апеляційний суд, виходили з того, що грошовий вклад відповідача у
банку був спільною сумісною власністю подружжя, а тому відповідно до ч. 1 ст.
70 СК України підлягає рівному поділу між ними.

Однак таких висновків суд дійшов із порушенням норм
вищезазначеного закону, без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин
справи.

Пояснюючи, що вклад у банку не може бути визнаний
спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 посилався на те, що цей вклад не був коштами від доходів, а є лише засобом
накопичення позичених коштів для зведення добудови до квартири. Ці кошти були
ним позичені в певних осіб, перед ними він ніс кредиторські зобов'язання,
відповідно до ст. 509 ЦК України. Таке зобов'язання він виконав, повернувши
борг, кошти за яким тимчасово знаходились на його рахунку в банку.

Про наявність у відповідача боргових зобов'язань дали
показання в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 68-70).

Відповідно до ч. 4 ст. 212 ЦПК України результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відмовляючи в прийнятті показань свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 - щодо надання відповідачу позики - грошей, суд виходив із того, що ці
показання не підтверджені відповідачем в установлений судом строк письмовими
доказами.

При цьому суд не зіслався на те, якою його процесуальною
дією надано відповідачу строк на подання таких доказів, коли ця дія вчинена та
який строк відповідачу надавався і, що свідчить про те, що до спливу
встановленого строку докази не подані.

З урахуванням доводів ОСОБА_1 про належність коштів
подружжю та пояснень відповідача про те, що вона знала про наявність позичених
коштів, суд не з'ясував джерело формування вкладу, чому вимогу про поділ
коштів, які певний час знаходились на рахунку в банку, заявлено за спливом 8
місяців після подання позову про поділ майна, якщо кошти на ньому, за
твердженням позивачки, належали подружжю.

Оскільки вимога про поділ коштів із вкладу заявлена через
7 місяців після попереднього судового засідання й у справі відсутні докази
вручення відповідачу копії позовної заяви про такий поділ, суд не з'ясував, чи
мало це місце і коли, чи мав відповідач можливість підготувати докази
заперечень до першого судового засідання після заявлення цих додаткових вимог.

Задовольнивши 14 березня 2007 року клопотання відповідача
про оголошення перерви для надання доказів заперечень проти цих вимог (виклик
свідків та подання письмових доказів), у наступному судовому засіданні - 19
квітня 2007 року - після отримання показань свідків відмовив у дослідженні
письмових доказів із мотивів пропуску строку їх подання.

Наведене свідчить, що рішення в частині поділу коштів
колишнього банківського вкладу ухвалені всупереч ст. ст. 213, 214 ЦПК України,
не на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, їх не можна визнати
законними та обґрунтованими, а тому судові рішення у цій частині, як
постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 338
ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від
20 квітня 2007 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27
червня 2007 року в частині поділу коштів колишнього банківського вкладу
скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка