У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 року                                                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                      Гнатенка А.В.,

суддів:                                 Балюка М.І., Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І., Луспеника Д.Д.,-

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом першого
заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Міністерства
охорони здоров'я України до закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця”,
ОСОБА_1, комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації” с.
Слов'янська Донецької області, третя особа - Фонд державного майна України, про
визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна та реєстрації
права власності, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Донецької
області на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28
січня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 квітня 2008
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2007 року перший
заступник прокурора Донецької області звернувся в суд зі вказаним позовом в
інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров'я України, посилаючись на
те, що договір купівлі-продажу від 13 грудня 2005 року між ЗАТ
“Укрпрофоздоровиця” іОСОБА_1., за яким останній придбав спальний корпус № 1
відділення № 1 санаторію “Донбас”, загальною площею 708,4 кв.м., розташованого
у м. Слов'янську по вул. Коха, 5 укладений з
порушенням вимог закону. Зазначав, що спірне майно було передано Міністерством
охорони здоров'я у відання Української республіканської ради профспілок на
виконання постанови Ради Міністрів УРСР № 606 від 23 квітня 1960 року “Про
передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я
УРСР”. У силу ст. 86 ЦК УРСР Українська республіканська рада профспілок була
наділена лише правом на володіння та користування зазначеним державним майном.
Тому, на думку позивача, передача Радою федерації профспілок України, як
правонаступником Української республіканської ради профспілок, у грудні 1991
року вказаного спірного майна в якості статутного внеску до статутного фонду
ЗАТ “Укрпрофоздоровиця” є неправомірним.

З урахуванням наведеного,
позивач вважав, що спірне майно продано особою, яка не мала права
розпоряджатися власністю, і просив визнати недійсними вказаний вище договір
купівлі-продажу та реєстрацію права власності на вказане майно на ім'я ОСОБА_1,
вчинену КП “БТІ” м. Слав'янська.

Рішенням Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2008 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 3 квітня 2008 року,
прокурору в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Донецької області, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що спірне майно продано ОСОБА_1. власником цього
майна - ЗАТ “Укрпрофоздоровиця”, яке створено на базі майна, переданого Радою
Міністрів УРСР Укрпрофраді, правонаступником якої є Рада незалежних профспілок
України. Власник майна реалізував свої права власника, передбачені законом.

Проте до таких висновків
суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального та
грубим порушенням норм процесуального права, а апеляційний суд зазначені
порушення не усунув.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 1 постанови № 11 “Про судове рішення” від 29 грудня 1976 року роз'яснив,
що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює
подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства
України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судами встановлено, що на
виконання постанови Ради Міністрів УРСР № 606 від 23 квітня 1960 року “Про
передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони
здоров'я УРСР” усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та
пансіонати Міністерство охорони здоров'я зобов'язане було передати у строк до 1
травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок з метою дальшого
поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування
трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з п. 2 вказаної постанови майно
передавалося профспілковим органам у відання.

Після розпаду СРСР
правонаступником Української республіканської ради профспілок стала Рада
незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація
професійних спілок України.

Рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної Ради народних депутатів міста Києва № 9971 від 23
грудня 1991 року зареєстровано ЗАТ “Укрпрофоздоровиця” як підприємство, яке є правонаступником
Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок,
оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок
України і створене на майні засновників - Федерації професійних спілок України
та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності.
При цьому частка майна даної Федерації, переданого у статутний фонд Товариства,
становить 92,92 % розміру статутного фонду.

13 грудня 2005 року між ЗАТ
“Укрпрофоздоровиця” (продавець) іОСОБА_1. (покупець) укладено договір
купівлі-продажу, згідно якого продавець передав у власність покупцю спальний
корпус № 1 відділення № 1 санаторію “Донбас”, загальною площею 708,4 кв.м.,
розташованого у м. Слов'янську по вул. Коха, 5, за 189000
грн.

При вирішенні спору судами
не було враховано, що постановою Верховної Ради УРСР “Про захист суверенних
прав Української РСР” від 29 листопада 1990 року введено мораторій на території
республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення
в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Крім того, ст. 1 Закону
України “Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування,
розташованих на території України” від 10 вересня 1991 року (зі змінами від 15
грудня 1992 року) встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та
інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю.

Згідно зі ст. 1
Тимчасового Положення “Про Фонд державного майна України”, затвердженого
постановою Верховної Ради України від 7 липня 1992 року, Фонд державного майна
України здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та
виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Проте як суд першої інстанції, так
і суд апеляційної інстанції при перегляді рішення, належним чином доводи
позивача та заперечення відповідача не перевірив.

Статтею 658 ЦК України
передбачено, що право продажу, крім випадків примусового продажу, належить
власникові.

Суди не дали належної оцінки
вказаним обставинам, не з'ясували питання про правовий режим
спірного майна, яке перебувало у володінні і користуванні ЗАТ
“Укрпрофоздоровиця”, а також чи має право дане товариство розпоряджатися ним як
власник та не дав оцінки доводам позивача щодо того, що майно, передане до
статутного фонду ЗАТ “Укрпрофоздоровиця”, є державною власністю.

Крім того, суд першої
інстанції не уточнив позовних вимог, оскільки відповідно до роз'яснень, даних у
п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 квітня 1978 р. № 3 (з
відповідними змінами) “Про судову практику у справах про визнання угод
недійсними”, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і наслідками,
передбаченими законом. Проте позивач у позовній заяві не вказав, з якої саме
підстави, у виключному порядку передбаченої ЦК України, просить визнати договір
купівлі-продажу недійсним.

Зазначені порушення суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, не усунув, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336,
338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника
прокурора Донецької області задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 28 січня 2008 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 3 квітня 2008 року скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В. Гнатенко

Судді:                                                                       М.І.
Балюк

Л.І.
Григор'єва

В.І.
Гуменюк

Д.Д.
Луспеник