Справа 22ц-1718/ 2008
р.                 Головуючий в 1-ій
інстанції Бечко Є.М.
Категорія цивільна.                         Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 року.            Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Литвиненко І.В.,

суддів Смаглюк Р.І., Заболотного В.М.,

при секретарі Марченко О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, представника відповідача Чернігівської міської ради Прокопович Т.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 1
серпня 2008 року справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Чернігівської міської
ради, автокооперативу № 34 м. Чернігова про визнання недійсним державного акту
про право власності на земельну ділянку, зобов”язання вчинити певні дії,
відшкодування шкоди, -

встановив:

В червні 2007 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 та  Чернігівської
міської ради про визнання недійсним державного акту про право приватної
власності на землю від 28 січня 1997 року, виданого ОСОБА_2, про зобов”язання
його відновити попередній стан стіни гаража позивача по вул. Мстиславській,16
та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та
витрати по наданню юридичної допомоги в сумі 3000 грн., а також судові витрати.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що 12 жовтня 2006 року він придбав у ОСОБА_4 гараж
площею 14,9 кв. м та земельну ділянку для його обслуговування площею 26 кв. м,
20 листопада 2006 року він отримав державний акт про право приватної власності
на цю земельну ділянку.

Відповідач
ОСОБА_2, мотивуючи тим, що йому на підставі державного акту про право приватної
власності на землю від 28 січня 1997 року належить земельна ділянка розміром 36
кв. м і на частині цієї ділянки розташований гараж позивача, розібрав частину
стіни цього гаража. Вказаними неправомірними діями відповідач ОСОБА_2 заподіяв
позивачу ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду.

В зв”язку з
цим він просить визнати недійсним державний акт про право приватної власності
на земельну ділянку від 28 січня 1997 року, виданий міською радою ОСОБА_2,
зобов”язати його відновити попередній стан зруйнованої стіни гаража. Оскільки
від таких дій відповідача позивач не має можливості зберігати в гаражі
автомобіль, це спричиняє йому душевні страждання, хвилювання, порушує
нормальний спосіб життя, чим заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої
позивач просить стягнути з ОСОБА_2 5000 грн.

12 червня
2008 року після отримання висновку експертизи позивач ОСОБА_3 подав уточнену
позовну заяву, якою просить залучити в якості співвідповідача автокооператив №
34 м. Чернігова і, окрім викладених позовних вимог, зобов”язати відповідачів
ОСОБА_2 та виконком міської ради  надати
технічну документацію щодо приватизації земельної ділянки ОСОБА_2, паспорт на
гараж ОСОБА_2, технічний паспорт на нього з БТІ, автокооперативу - документи
про передачу земельних ділянок в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Рішенням
суду першої інстанції від 1 серпня 2008 року в позові відмовлено з таких
підстав. ОСОБА_2 володіє земельною ділянкою розміром 36 кв. м на підставі
державного акту про право приватної власності на земельну ділянку від 28 січня
1997 року, ОСОБА_3 - розміром 26 кв. м на підставі державного акту про право
приватної власності від 20 листопада 2006 року. При цьому відповідно до
висновку експерта приватизація земельної ділянки ОСОБА_3 відбулася без
врахування розміру земельної ділянки ОСОБА_2 В зв”язку з такою невідповідністю
ОСОБА_2 фактично має можливість користуватися земельною ділянкою, вужчою на
1,15 м і площею на 10 м меншою, ніж за правовстановлюючим документом.

З боку відповідача ОСОБА_2 не було порушення
порядку землекористування, стіна між існуючими гаражами сторін знаходилась в
межах земельної ділянки відповідача.

За таких обставин суд прийшов до висновку про
безпідставність позовних вимог і відмовив в позові.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить
вказане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову,
оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і
процесуального права. Судом було встановлено, що він є власником земельної
ділянки розміром 26 кв. м на законних підставах, має належну документацію на
гараж, розміщений на ній. Його дії щодо володіння земельною ділянкою є
правомірними, але користуватися належним чином ділянкою він не може через
перешкоджання з боку відповідача.

Висновок експерта, що приватизація ним
земельної ділянки і отримання
відповідного державного акта про право приватної власності на земельну
ділянку відбулося без врахування розмірів земельної ділянки, переданої у
власність ОСОБА_2, є припущенням. Суд не дослідив всіх документів, що
стосуються приватизації  земельної
ділянки відповідачем, обмежившись лише державним актом про право приватної
власності на земельну ділянку ОСОБА_2 від 28 січня 1997 року і ухвалив рішення,
яке не відповідає вимогам ст.17 ЗК України 1990 року, ст. 321 ЦК України та ст.
10 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач
ОСОБА_2 є власником приватизованої земельної ділянки площею 36 кв. м, довжиною
8,40 м, шириною 4,35 м в автокооперативі № 34 м. Чернігова відповідно до
державного акту про право приватної власності на землю №  89 від 28 січня 1997 року / л.с.9/.

Позивач ОСОБА_3 за нотаріально посвідченими
договорами купівлі-продажу земельної ділянки та гаражу від 12 жовтня 2006 року
став власником земельної ділянки розміром 26 кв. м та гаражу № 48-а площею 14,9
кв. м. в автокооперативі АДРЕСА_1, придбаних у продавця ОСОБА_4 / л.с. 26-32/.

Відповідно до акту встановлення та погодження
меж земельної ділянки від 5 березня 2001року ОСОБА_4 погодила межі земельної
ділянки під гараж № 48-а, вказаний акт є обов”язковим  для покупця ОСОБА_3/ л. с. 17-19/. Згідно з договором
купівлі-продажу земельної ділянки від 12 жовтня 2006 року межа земельної
ділянки, придбаної ОСОБА_3, проходила по лінії АБ  за приватним сараєм 48-б /л.с.20-24/. Однак
при  виготовленні технічної документації
на гараж 5 вересня 2006 року /до укладення договорів купівлі-продажу/  БТІ приватний сарай 48-б вказало як приватний
гараж 48-б, включило його в межі ділянки ОСОБА_3, визначило межу не по лінії
АБ, а по лінії ВГ / л.с.21-25/.

Вказані обставини узгоджуються з висновком
судової будівельно - технічної експертизи від 16 січня 2008 року, яким
встановлено, що межа земельної ділянки ОСОБА_3 повинна починатися за лінією АБ,
що відповідачем ОСОБА_2 не порушено порядок користування земельною ділянкою, що
державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, виданий
ОСОБА_3, складений та затверджений без урахування розміру земельної ділянки,
переданої у приватну власність ОСОБА_2 /л.с.65-75, 149-152/.

Це спростовує доводи апеляційної скарги щодо невірності
вказаного висновку експерта, зробленого на припущеннях.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст.321
ЦПК України є необгрунтованим, оскільки його право власності на земельну
ділянку площею 26 кв. м не порушено, користування нею в зазначеному розмірі
можливо відповідно до висновку експерта / л.с. 70/.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції і не дають підстав для її задоволення. Тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3  відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 1 серпня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня проголошення.

Головуючий:                                              Судді: