Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

16 квітня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою, визнання права власності на земельну ділянку
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру часток будинку,
його поділ та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1. звернулася в суд із позовом до             ОСОБА_2, ОСОБА_3. про встановлення
порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на земельну
ділянку.

Зазначала, що у 1957 році її чоловіку - ОСОБА_4 була виділена земельна
ділянка площею 480 кв.м. під забудову.

На зазначеній земельній ділянці був збудований жилий будинок НОМЕР_1 у якому
67/100 його частин належить їй на праві власності, а 33/100 -             ОСОБА_2

Посилаючись на те, що вона має намір приватизувати земельну ділянку та, що
відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, просила
зобов'язати відповідачів усунути створені ними перешкоди, визнати за нею право
власності на земельну ділянку площею               480 кв.м. та встановити порядок
користування зазначеною земельною ділянкою.

У вересні 2006 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до
ОСОБА_1. про зміну розміру часток будинку, його поділ та встановлення порядку
користування земельною ділянкою.

Зазначала, що їй на праві власності належить 33/100 частини жилого будинку
АДРЕСА_1 у м. Вінниці, власницею 67/100 частин зазначеного жилого будинку є
ОСОБА_1.

Посилаючись на те, що в 1971 році вона, з дозволу іншого співвласника та
виконавчого комітету місцевої ради, здійснила прибудови до належної їй частини
будинку, просила змінити розмір часток будинку з урахуванням цих прибудов,
провести його поділ, а також встановити порядок користування земельною
ділянкою, закріпленою за жилим будинком.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 грудня                 2006 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13 березня 2007 року, позовні
вимоги ОСОБА_1. задоволені: визнано за нею право власності на земельну ділянку
площею 435 кв.м. по
АДРЕСА_1 у м. Вінниці, встановлено порядок користування земельною
ділянкою, відповідно до часток у праві власності на жилий будинок і зобов'язано
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. не чинити перешкоди ОСОБА_1. у користуванні земельною
ділянкою та відновити стан земельної ділянки.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про зміну розміру часток
будинку, визнання права власності на частину жилого будинку, його поділ та
встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3. просять скасувати зазначені судові
рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення
позову.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської
Ради депутатів трудящих від 21 жовтня 1957 року 27/1368           ОСОБА_4 була відведена земельна
ділянка площею 480 кв.м., розташована у м. Вінниці по АДРЕСА_1 для будівництва
жилого будинку.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської Ради депутатів трудящих
від 23 червня 1966 року були визначені частки сторін у жилому будинку,
відповідно ОСОБА_4. - 67/100, ОСОБА_2 - 33/100.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради 20 грудня            1990 року № 286, за
будинковолодінням АДРЕСА_1 у                      м. Вінниці закріплена
земельна ділянка площею 600 кв.м. в постійне користування та 50 кв.м. - у
тимчасове користування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про зміну розміру часток жилого будинку, що
знаходяться в спільній частковій власності, ОСОБА_2 зазначала, що вона за свій
рахунок збільшила корисну площу будинку шляхом прибудов, які були проведені з
дозволу виконавчого комітету місцевої ради і за згодою ОСОБА_4. - іншого
учасника спільної власності.

На порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України суд доводів             ОСОБА_2 у достатньому обсязі не
перевірив, у рішенні не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують
такі доводи.

Разом з тим, вирішуючи спір в частині визнання за ОСОБА_1. права власності
на земельну ділянку площею 480 кв.м., суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відвід земельної ділянки площею
480 кв.м. під індивідуальне будівництво жилого будинку ОСОБА_4 проведено в
натурі, ОСОБА_1. є спадкоємцем ОСОБА_4. і відповідно набула право власності на
зазначену земельну ділянку.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування земельними ділянками із земель державної
або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального
органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз
по кожному виду використання.

Вирішуючи спір, суд зазначених вимог закону не врахував, визнаючи за
позивачкою право власності на земельну ділянку не взяв до уваги, що набуття
земельної ділянки у власність або у користування із земель державної або
комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень і у судовому порядку це
питання вирішується в разі відмови зазначених органів у передачі земельної
ділянки у власність.

Апеляційний суд на наведене уваги не звернув, у порушення вимог статті 303
ЦПК України в достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги і залишив
рішення суду першої інстанції без зміни.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

в и р і ш и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити0.

Рішення Ленінського районного
суду м. Вінниці від 22 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області
від 13 березня 2007 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк