Справа 22ц-1538/ 2008
р.                 Головуючий в 1-ій
інстанції Карнаух А.С.
Категорія цивільна.                         Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 року.            Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Литвиненко І.В.,

суддів Смаглюк Р.І., Євстафієва О.К.,

при секретарі Марченко О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові апеляційну скаргу відповідачки
ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду від 7 липня 2008 року справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним та визнання права власності на жилий будинок з надвірними
будівлями та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Чернігівської районної державної
нотаріальної контори, Іванівської сільської ради Чернігівського району про
визнання недійсним заповіту, -

встановив:

В жовтні 2007 року позивач ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним та визнання права власності на жилий будинок з надвірними
будівлями в АДРЕСА_1, мотивуючи наступним.

Його мати ОСОБА_4 26 грудня 1998 року уклала
на його користь заповіт, посвідчений виконкомом Іванівської сільської ради
Чернігівського району за реєстр. № 70, на все майно, де б воно не було і з чого
б воно не складалось. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Після її смерті відкрилася
спадщина на вказаний будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1. Шестимісячний
строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України, ним був
пропущений.

В червні 2007 року він приїхав з
Хабаровського краю для оформлення спадкових прав і дізнався про те, що
свідоцтво про право на спадщину за законом 10 травня 2007 року видано
відповідно до ст. 1266 ЦК України відповідачці ОСОБА_2 на тій підставі, що вона
своєчасно прийняла спадщину після смерті свого батька, його брата ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. При зверненні її до нотаріальної контори ОСОБА_2
приховала як факт наявності заповіту на його користь, так і факт існування його
як спадкоємця ОСОБА_4.

Оскільки вказаним заповітом його брат ОСОБА_2
був фактично позбавлений спадщини, він звернувся до суду з заявою про
визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Чернігівського районного суду від 19
липня 2007 року  йому був визначений
додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини, протягом кого він
звернувся до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво
про  право на спадщину за заповітом не
міг, оскільки на вказане спадкове майно видано свідоцтво про право на спадщину
за законом відповідачці ОСОБА_2 Тому він просив визнати вказане свідоцтво
недійсним та визнати за ним право власності на спадкове майно як за спадкоємцем
за заповітом, який прийняв спадщину.

Ухвалою суду від 14 січня 2008 року вказаний
позов об”єднаний з позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Чернігівської районної державної нотаріальної контори,
Іванівської сільської ради Чернігівського району про визнання недійсним
заповіту.

В позовній заяві ОСОБА_2 просить визнати
ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину, визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 26
грудня 1998 року, визнати дійсним свідоцтво про право на спадщину, видане їй 10
травня 2007 року, визнати за нею право на спадщину - на жилий будинок з
надвірними будівлями - в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що її
батько, брат позивача, син спадкоємиці ОСОБА_4., ОСОБА_2 проживав з нею,
піклувався і після її смерті фактично прийняв спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер
і тому право на прийняття спадщини перейшло відповідно до ст. 1259 ЦК України
до неї. Вона прийняла спадщину, несе витрати по утриманню спадкового будинку,
тому по праву представлення має право на цю спадщину.

Заповіт на користь ОСОБА_3 вважає недійсним з
тих підстав, що в порушення вимог закону він не був внесений до Спадкового
реєстру, про його наявність нікому не було відомо. Відповідно до ст. 1257 ЦК
України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми, є нікчемним.
Таким чином, невнесення заповіту до реєстру є грубим порушенням форми складання
заповіту, що є підставою для визнання його нікчемним.

Крім того, відповідно до рішення
Чернігівського районного суду від 19 липня 2007 року ОСОБА_3 наданий 3-місячний
строк для звернення до нотконтори з заявою про прийняття спадщини з дня вступу
рішення в законну силу. Рішення набрало законної сили 3 вересня 2007 року після
проголошення ухвали апеляційного суду Чернігівської області, проте заяву
ОСОБА_3 подав до нотконтори до вступу рішення в законну силу, тому вона є
нікчемною, оскільки відповідно до ст. 67 ЦПК України процесуальні дії повинні
бути вчинені у встановлений судом строк. Оскільки ОСОБА_3 встановлений судом
строк пропустив без поважних причини, він втратив право на подачу заяви про прийняття
спадщини і відповідно до ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв
спадщину.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3
задоволено, в позові ОСОБА_2 відмовлено. Рішення обгрунтоване тим, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_3, заповіт 26
грудня 1998 року нотаріально посвідчений виконкомом Іванівської сільської ради
Чернігівського району за реєстр. № 70, заповіт не скасований, не змінений,
підпис на ньому виконаний заповідачкою.

Рішенням суду від 19 липня 2007 року позивачу
ОСОБА_3 визначено додатковий тримісячний строк на прийняття спадщини, він
звернувся до нотконтори з заявою про її прийняття. Тому відповідно до ст.ст.
1216, 1217, 1218, 1223, 1235 ЦК України позивач має право за заповітом на
спадкове майно.

Осіб, які б мали право на обов”язкову частку
в спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, нема. При наявності  спадкоємця за заповітом відповідачка ОСОБА_2
не мала права на спадкування за законом, тому вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими,
видане їй  свідоцтво про право на
спадщину за законом відповідно до ст. 1301 ЦК України є недійсним.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів,
тому його вимоги про визнання права власності на спадкове майно є законними і
підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_2 не задоволені,
оскільки нею не надано доказів на підтвердження тих обставин, якими вона
обґрунтувала свої вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях, тому їй в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2
вказане рішення вважає незаконним, просить його скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 і про задоволення її позову,
мотивуючи неправильним застосуванням судом норм матеріального і процесуального
права.

Зокрема, суд не звернув увагу та не, що
заповідачка ОСОБА_4 заповіла своє майно сину ОСОБА_3, який є неналежним
позивачем, оскільки його матір”ю значиться ОСОБА_6. В зв”язку з цим судом
незаконно відхилено її клопотання про закриття провадження по справі без
постановлення мотивованої ухвали. В порушення вимог ст.209 ЦПК України суд
відмовив в задоволенні клопотання про виклик в судове засідання свідків,
пояснення яких мають істотне значення для справи.

Крім цього, суд неправильно застосував норму
матеріального права, а саме ч. 1 ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої
заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним. Це підтвердили б свідки, клопотання про допит яких відхилено судом.
Про нікчемність заповіту свідчить також те, що він не внесений до
Спадкового  реєстру, не внесений до книги
заповітів сільської ради, його другий екземпляр не зберігається в архіві сільської
ради.

За таких обставин судом безпідставно
застосовано ст. 1301 ЦК України щодо визнання недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, отримання якого ОСОБА_2 вчинено відповідно до ст. 1223 ЦК
України. ОСОБА_3 вважався таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4.,
фактично спадщину прийняла ОСОБА_2,  яка
має правовстановлюючі документи на будинок, платить комунальні послуги, набула
на законних підставах за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України
право власності на спадкове майно. Виходячи з викладеного, відповідачка просила
задовольнити її апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,
пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач
ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4. Заповіт не
скасований, не змінений, нотаріально посвідчений посадовою особою виконкому
Іванівської сільської ради / л.с. 160, 167-172/.

Строк на прийняття ним спадщини після смерті
матері ОСОБА_4., померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням Чернігівського районного суду
від 19 липня 2007 року визнано пропущеним з поважних причини і визначено
додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини після набрання рішенням
законної сили. Вказане рішення набрало чинності 3 вересня 2007 року / л.с.
20-22/. З заявою про прийняття спадщини позивач звернувся 25 вересня 2007 року
/ л.с. 150/.

Таким чином, позивач є спадкоємцем за
заповітом, він прийняв  спадщину
відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Тому спадкове майно ОСОБА_4., що складається з будинку з
надвірними будівлями в АДРЕСА_1, від дня смерті заповідачки належить позивачу
/л.с.14-18/.

На вказане майно відповідно до ч. 1 ст. 1266
ЦК України 10 травня 2007 року видано свідоцтво про право на спадщину за
законом відповідачці ОСОБА_2 /л.с.33ё37, 39,40/. За викладених вище обставин вона не є спадкоємцем за законом
і тому не має права на отримання спадщини ні по праву представлення відповідно
до ст. 1266 ЦК України /як помилково визначено нотаріусом/, ні в порядку
спадкової трансмісії відповідно до ст. 1276 ЦК України.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво
про право на спадщину, видане особі, яка не мала права на спадкування, може
бути визнане недійсним за рішенням суду.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції відносно недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом,
виданого 10 травня 2007 року відповідачці ОСОБА_2, відповідають закону і
встановленим обставинам.

Визнання права власності на спадкове майно за
позивачем ОСОБА_3 рішенням суду є передчасним. Відповідно до роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову  практику у справах про спадкування” / п.23/
за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не
підлягають. Тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з закриттям
провадження по справі.

Наведені обставини спростовують доводи як
позову ОСОБА_2, так і її  апеляційної
скарги відносно визнання недійсним заповіту ОСОБА_4. та законності отримання
нею свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішення
суду першої інстанції щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину
за законом та про відмову в позові ОСОБА_2 є законним і обґрунтованим.

Доводи
відносно нікчемності заповіту  не
грунтуються на законі, оскільки він складений відповідно до вимог ст. 1247  ЦК України. Другий його екземпляр перебував в
архіві сільської ради, його посвідчення зареєстровано в книзі вчинення
нотаріальних дій виконкому Іванівської сільської ради за 1997-1999 роки за № 77
/л.с.29-30 книги/, внесення заповіту до Спадкового реєстру, затвердженого
наказом Міністерства юстиції № 51/5 від 17 жовтня 2000 року, на час його
посвідчення діючою Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних
депутатів України № 22/5  від 25 серпня
1994 року  не передбачалося.

Інші доводи апеляційної скарги цей висновок
суду не спростовують і не підтверджуються матеріалами справи. Так, клопотання
про закриття провадження по справі вирішено мотивованою ухвалою суду / л.с.
195/, клопотання про виклик свідків судом задоволено / л.с.116/.

Отже,
апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково - відносно
скасування рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на
спадкове майно, в іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим і
підстав для його скасування нема.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, п.1 ст. 205,
313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду від 7
липня 2008 року  в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на жилий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1,
скасувати і справу провадженням в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня проголошення.

Головуючий:                                              Судді: