УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20
лютого  2008 року                                                                         м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                Григор'євої Л.І.,

суддів:                       Барсукової В.М.,
Косенка В.Й.,

Гуменюка
В.І.,         Данчука В.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначала, що 16 травня 2005 року відповідач скоїв на неї
наїзд, унаслідок чого вона  отримала
травми та стала інвалідом 2 групи.

Кримінальну справу, яку було порушено відносно ОСОБА_2,
14 липня 2005 року  закрито судом на
підставі Закону України “Про амністію”.

Унаслідок ДТП відповідачем завдана їй матеріальна шкода в
розмірі 5 852 грн. 96 коп., що виразилась у витратах на придбання ліків,
проведення медичних процедур, оздоровлення в санаторії, на поїздки для
консультацій. Крім того, їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінила в 20 тис.
грн.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від                  25 грудня 2006 року позов
задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 1 450 грн. 88
коп. матеріальної шкоди, 14 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди та 1
грн. 50 коп. судових витрат, а всього 15 452 грн. 32 коп.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 15
лютого 2007 року зазначене рішення суду в частині стягнення з відповідача
матеріальної шкоди скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. У решті -
рішення районного суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та
процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права

Касаційна скарга  ОСОБА_1
підлягає  задоволенню  повністю,
а  касаційна скарга ОСОБА_2 - частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду в частині позовних вимог
про відшкодування матеріальної шкоди та відмовляючи в задоволенні цих вимог,
виходив із того, що позивачка не надала переконливих доказів
причинно-наслідкового зв'язку між скоєною ДТП та захворюваннями, від яких
лікувалась, і матеріальними витратами, які понесла.

Проте з таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 16 травня
2005 року, тобто з дня отримання травм унаслідок ДТП, знаходилась на лікуванні
в хірургічному відділенні Козельщинської центральної районної лікарні
Полтавської області (а.с. 5); з 23 травня 2005 року до 15 червня 2005 року - на
стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кременчуцької ЦРЛ після
отриманих у ДТП травм (а.с. 49), з 28 листопада 2005 року - на стаціонарному
лікуванні в терапевтичному відділенні того ж медичного закладу з приводу
перенесеної 16 травня 2005 року закритої черепно-мозкової травми (а.с. 6,14), у
лікувально-профілактичний санаторій позивачка була направлена з приводу травм,
отриманих 16 травня 2005 року (а.с. 8), а також ОСОБА_1 отримувала консультації
невропатолога та травматолога у зв'язку із залишковими явищами після тих же
травм (а.с. 11-12, 13).

Судом першої інстанції допитувався як свідок завідуючий
відділенням центральної районної лікарні ОСОБА_3, який лікує позивачку з 16
травня 2005 року з приводу травми голови, грудної клітини та пошкодження кісток
тазу. Свідок показав, що травми ОСОБА_1 вимагають постійного лікування, а вона
- санаторно-курортного оздоровлення.

Позивачкою надані квитанції про витрати на придбання
ліків, які були необхідні їй за вказівкою лікарів після отриманої травми.

Районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що
відповідач, нанесенням позивачці тілесних ушкоджень, завдав їй матеріальної
шкоди, яка полягає у витратах на лікування, і повинен її відшкодувати. Розмір
матеріальної шкоди суд визначив з урахуванням наданих доказів.

Ураховуючи викладене, у апеляційного суду не
було передбачених законом підстав для скасування рішення районного суду та
ухвалення рішення про відмову в задоволенні вимог щодо відшкодування
матеріальної шкоди.

Оскільки апеляційним судом помилково
скасовано рішення районного суду в частині відшкодування матеріальної шкоди ,
ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 339 ЦПК
України в цій частині підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю, а касаційну скаргу ОСОБА_2
- частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2007
року в частині відмови в позові про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, а рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2006 року
в цій частині залишити в силі.

У решті - судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко