Справа № 2-207-2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 квітня 2008 року                   Замостянський районний суд
м. Вінниці

в складі:
головуючого - судді Чезганової А.М.,

при секретарі:  Конецул О.А.,

за участю адвоката: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2про визнання розписки нікчемним  правочином ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим,
що 22 грудня 1997 року відповідач ОСОБА_3 позичив у нього 4700 доларів США, які
обіцяв повернути йому до 22 березня 1998 року. Факт передачі грошей
підтверджується  власноручною розпискою
ОСОБА_3

Після закінчення вказаного вище строку, посилаючись на важке матеріальне
становище, ОСОБА_3 просив ОСОБА_2 продовжити строк повернення боргу на
невизначений строк, обіцяючи повертати борг частинами, але цю обіцянку він не
виконав.

Протягом 1999 року ОСОБА_3повернув ОСОБА_2
частками лише 1000 доларів США, а протягом 2003 року 400 доларів США. Після
цього, на неодноразові звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення боргу
ОСОБА_3 відмовлявся.

Крім того, ОСОБА_2 в своїй
позовній заяві зазначив, що несвоєчасне виконання зобов»язання ОСОБА_3
заподіяло йому також моральної шкоди. ОСОБА_2 десятки разів звертався до
ОСОБА_3 з проханням повернути борг. За цей час його старший син поступав до
ВУЗу,  він і його молодший син сильно
хворіли. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у сумі 10000 гривень.

Згодом позивач ОСОБА_2 збільшив
розмір своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди
до 30000 гривень, мотивуючи це тим, що після того, як ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3
гроші, важко захворів син ОСОБА_2 Останній не мав можливості витратити потрібну
грошову суму на лікування свого сина. Постійні переживання ОСОБА_2 щодо своєї
нездатності належним чином забезпечити лікування свого сина призвели  до психічних розладів, в результаті чого
погіршилися його стосунки з дружиною та його старшим сином. Протягом всього
часу  ОСОБА_3 від зустрічей з ним і
повернути даний борг добровільно не бажає.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що
відповідач повинен сплатити на його користь за прострочення зобов»язання  527 гривень 67 копійок за кожний рік
прострочки.

ОСОБА_3звернувся в суд  із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про
визнання боргової розписки нікчемним правочином, посилаючись на те,  що у грудні 1997 року до нього звернувся
ОСОБА_2 з проханням про надання йому дружньої допомоги, яка полягала в тому,
щоб він видав йому якийсь документ або написав розписку про те, що ніби - то
він  позичив у ОСОБА_2 4700 доларів США
для вирішення його домашніх проблем, які виникли у ОСОБА_2 через нестачу вдома
вказаної суми грошей, так як він їх витратив. Документ він просив на 2-3
місяці.  Він написав йому дану розписку
про те, що він ніби - то позичив у ОСОБА_2 вказану суму грошей.  Однак, вказану розписку ОСОБА_2 за його
словами,  втратив у травні 1998  року. В липні - серпні 2001 року ОСОБА_2
звернувся до нього  знову за допомогою,
щоб він позичив йому 6000 доларів США для термінового вирішення своїх не
передбачених проблем. Так як у нього
такої суми грошей не було, тому він відмовив ОСОБА_2  в наданні позики, після чого останній почав
його шантажувати і погрожувати тим, що у нього збереглася розписка від 22
грудня 1997 року, але це на  нього не
вплинуло. У січні 2004 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до нього про
стягнення боргу.

В судовому засіданні
позивач-відповідач ОСОБА_2  свої позовні
вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в його  позовних заявах, наведені вище, просив суд
стягнути на його користь з ОСОБА_3  суму
еквівалентну 3100 доларів США в національній валюті по курсу НБУ із розрахунку
505 гривень за 100 доларів США, моральну шкоду в сумі 10000 гривень та
заперечував проти задоволення зустрічного позову. Крім того, суду пояснив, що
вважає, що позовну давність застосувати , як
підставу для відмови  йому в
позові,  не можливо, оскільки в розписці
не зазначений рік повернення боргу, а також ОСОБА_3повертав йому борг частками,
чим переривав перебіг позовної давності.

Відповідач-позивач ОСОБА_3свої
позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в його  позовній заяві, наведені вище, просив суд
визнати його боргову  розписку від
22.12.1997 року нікчемним правочином  та
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а ОСОБА_3 в зустрічному позові слід
відмовити з наступних підстав.

Згідно оглянутої в судовому
засіданні боргової розписки, ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 4700 доларів США, а
зобов»язався повернути 22 березня (без зазначення року) 5405 доларів США
(а.с.14).

В судовому засіданні ОСОБА_2
пояснив, що в 1999-2003 роках ОСОБА_3повернув йому частину боргу, а тому він
просить суд стягнути з останнього лише різницю, яка еквівалентна 3100 доларів
США і становить 15655 гривень.

Дані правовідносини регулюються
ст. 374 ЦК України (в редакції 1963 року), згідно якої одна сторона
(позикодавець) передає другій (позичальнику) гроші, а позичальник
зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Згідно ст. 376 ЦК України ( в
редакції 1963 року) заперечення договору позики за безгрошовістю шляхом
свідоцьких показань не допускається, а тому суд не може прийняти до уваги
показання свідка ОСОБА_4 в яких до того ж, не спростовуються  пояснення ОСОБА_2

Суд погоджується, що не можливо
застосувати до правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовну
давність, як підставу  відмови в позові,
оскільки навіть якщо, взяти до уваги, що ОСОБА_3не повертав борг, про що він
пояснив у судовому засіданні, то через не зазначення в борговій розписці року,  коли має бути повернуто борг, позовна
давність  до правовідносин, що виникли,
не може бути застосована.

Правовідносини щодо стягнення
моральної шкоди на користь ОСОБА_2 регулюються ст. 1167 ЦК України (в редакції
2004 року), оскільки вони продовжувалися після введення його в дію, однак суд
дійшов до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити, так як ОСОБА_2 не надав
докази, що йому заподіяні моральні страждання. Крім того, боргова розписка не
передбачала стягнення моральної шкоди в разі несвоєчасного повернення боргу.

Суд також вважає, що в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання розписки
нікчемним правочином  слід відмовити,
оскільки судом встановлено, що в момент його вчинення сторонами по справі були
додержані всі необхідні вимоги закону щодо даного виду правочину.  Посилання ОСОБА_3  в обґрунтування своїх вимог на зміст ст.ст.
203, 215, 216, 234  ЦК України (в редакції
2004 року)  є  безпідставними, оскільки  їх змістом наявність боргової розписки
(а.с.14) не спростовується.

Суд також вважає, що з  ОСОБА_3 слід стягнути державне мито на
користь держави в розмірі 156 гривень 55 копійок.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 60,  88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.  374, 376 ЦК України ( в
редакції 1963 року), ст.ст. 203, 215, 216, 234, 1167 ЦК України ( в редакції
2004 року), суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2борг в сумі 15655 гривень, а також судові витрати пов»язані зі сплатою
державного мита в сумі 17 гривень.

Стягнути  з
ОСОБА_3 на користь держави державне мито в сумі 156 гривень 55 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Відмовити в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2про визнання розписки нікчемним
правочином.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя:

Справа № 2-207-2008 р.

Р Е З О Л Ю Т И  В
Н А     Ч А С Т И Н А

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 квітня 2008 року                   Замостянський районний суд
м. Вінниці

в складі:
головуючого - судді Чезганової А.М.,

при секретарі:  Конецул О.А.,

за участю адвоката: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2про визнання розписки нікчемним  правочином ,-

В С Т А Н О В И В:

Зважаючи на складність у викладенні
повного рішення суду, пов”язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на
що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити  його
вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60,  88, 212-215 ЦПК

України, ст.ст.  374, 376 ЦК України ( в редакції 1963 року),
ст.ст. 203, 215, 216, 234, 1167 ЦК України ( в редакції 2004 року), суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2борг в сумі 15655 гривень, а також судові витрати пов»язані зі сплатою
державного мита в сумі 17 гривень.

Стягнути  з
ОСОБА_3 на користь держави державне мито в сумі 156 гривень 55 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2про визнання розписки нікчемним правочином.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: