Справа
№ 2-56/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ                          УКРАЇНИ

16 травня
2008 року             Гуляйпільський
районний суд Запорізької області

в складі:
головуючого судді                                                Н.Д.
Каракай

при
секретарі                                                                                   Н.М.
Юрченко

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Гуляйполе

справу за
позовом закритого акціонерного товариства «Пологівський олійноекстракційний
завод» до ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про стягнення шкоди заподіяної
втратою вантажу у розмірі 108000,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2006 року позивач звернувся
з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної втратою вантажу,
мотивуючи тим, що між позивачем і приватним підприємцем ОСОБА_1 з січня 2005
року було укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом,
згідно з яким відповідач зобов'язався в установлені договором строки приймати
та доставляти автомобільним транспортом ввірений йому товариством вантаж до
пункту призначення, а також видавати його вантажоодержувачу, а товариство зобов'язано
передавати вантаж до перевезення в узгодженому сторонами об'ємі. 09.06.2005
року позивач направив відповідачеві
заявку № 17 на перевезення вантажу. Згідно із заявкою 10.06.2005 року
приватний підприємецьОСОБА_1 прийняв від ЗАТ «Пологівський олійноекстракційний
завод» до перевезення олію соняшникову нерафіновану фасовану в ПЕТ-пляшках
ємкістю 1 літр у кількості 21600 пляшок загальною вартістю 108000 грн.

Прийняття вантажу до перевезення
підтверджується підписом водія ОСОБА_2 у товарно-транспортній накладній.
Приватний підприємецьОСОБА_1 повинен був доставити вантаж у м. Хмельницький у
строк до 13.06.2005 року та передати його товариству «Гермес». Між тим, свої
зобов'язання за договором приватний підприємецьОСОБА_1 ні в строк до 13 червня
2005 року, ні протягом 30 днів після закінчення строку не виконав, вантаж до
пункту призначення не доставив, вантажоодержувачу не видав. Прохає суд стягнути
з відповідача на його користь заподіяну шкоду в сумі 108000 грн.

26.09.2007 року ухвалою колегії
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України рішення
Гуляйпільського районного суду Запорізької області від  01.12.2006 року, яким у задоволенні позову
відмовлено, та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2007
року, якою залишено без змін рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької
області від 01.12.2006 року, скасовані, а справа направлена на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник
позивача  підтримав заявлені вимоги.

Відповідач, його представник в
судовому засіданні проти заявленого позову заперечують, посилаючись на
відсутність вини відповідача у втраті вантажу та на недоведеність факту
отримання ним вантажу (олії соняшникової), надали суду письмові заперечення
(а.с. 5-6 т.2).

За загальними положеннями цивільного
судочинства вказівки суду касаційної інстанції є обов'язковими для виконання
судами нижчих інстанцій у відповідній справі і

06.12.2008
року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_2
залучений судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє

2.

самостійних
вимог щодо на предмета спору на стороні відповідача, в судових засіданнях

присутній
не був, пояснень не надав, причини неявки суду невідомі. Про час та місце
проведення судових засідань був повідомлений належним чином, справа розглянута
без його участі на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечують
учасники процесу.

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши учасників процесу, свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що між позивачем та відповідачем
03 січня 2005 року був укаледний договір № 45/02-2005 на перевезення
вантажів автомобільним транспортом (а.с.8-12 т.1), що між сторонами мали місце
договірні стосунки.

Згідно з пунктом 1.1 договору на
перевезення вантажів відповідач зобов'язався в установлені цим договором строки
приймати та доставляти автомобільним транспортом ввірений йому позивачем вантаж
до пункту призначення та видавати його вантажоодержувачу, а позивач
зобов'язався надавати вантаж до перевезення в узгодженому сторонами об'ємі.

Відповідно до п.п. 10.1 та 10.2
Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 зі
змінами і доповненнями (далі - Правила) прийняття вантажу до перевезення
здійснюється згідно з заявками, форма та порядок яких визначається в договорі
перевезення вантажу.

Згідно зазначених норм Правил, а
також пункту 1.2 зазначеного договору позивач направив відповідачу заявку на
перевезення вантажу від 09 червня 2005 року № 17 (а.с. 13 т.1), визначивши в
ній умови перевезення, зокрема: найменування вантажу, його кількість, строки та
місце відвантаження, розвантаження, строки доставки та плату за перевезення
(провізну плату).

В той же день, відповідно до пункту
6.2 укладеного  з відповідачем договору
перевезення вантажу, він прийняв зазначену вище
заявку до виконання (а.с.38 т.1), вказавши в ній реєстраційний номер
автомобіля (НОМЕР_1), його причепу (НОМЕР_2), прізвище водія (ОСОБА_2) та його
контактний телефон - НОМЕР_3. Вказані у заявці відомості відповідач скріпив
своїм підписом та печаткою.

10 червня 2005 року позивач передав,
а визначений відповідачем у заявці представник (водій ОСОБА_2) прийняв до
перевезення вантаж - олію соняшникову нерафіновану фасовану в ПЕТ-пляшках,
ємкістю 1 (один) літр, в кількості 21600 (двадцять одна тисяча шістосот)
пляшок). Згідно з приписами пункту 11.6 Правил прийняття вантажу до перевезення
засвідчується підписом водія у всіх екземплярах товарно-транспортної накладної.
Прийняття вантажу (олії соняшникової нерафінованої фасованої в ПЕТ-пляшки,
ємкістю 1 (один) літр, в кількості 21600 (двадцять одна тисяча шістосот) до
перевезення засвідчуєно підписом ОСОБА_2 в товарно-транспортній накладній від
10 червня 2005 року серії ААШ № 617731 (а.с.14 т.1), на наказі № 45/1 НСК на
відпуск продукції зі складу на зберігання (а.с.13 т.1).

В подальшому, після прийняття
ОСОБА_2 вантажу до перевезення, за фактом крадіжки вантажу (олії соняшникової
нерафінованої фасованої в ПЕТ-пляшки, ємкістю 1 (один) літр, в кількості 21600
(двадцять одна тисяча шістосот), загальною вартістю 108000,0грн. 22 червня 2005
року Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області порушено кримінальну
справу № 2550528 за ознаками злочину, передбаченого статтею 190 КК України.
Приводом для порушення зазначеної кримінальної справи стало відповідне
звернення (заява) відповідача (а.с.71 т.1). За вказаною кримінальною справою
відповідач визнаний цивільним позивачем (а.с. 59-61,65,71-77 т.1). На момент
розгляду спору особи, винні в скоєнні вказаного злочину, не встановлені,
викрадений вантаж не знайдено і він є втраченим.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

3.

Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені
договором або законом...

23.06.2005 року позивач звернувся до
відповідача з претензіями (а.с.16,20,25 т.1), на які відповідач дав формальні
відповіді (а.с.19,24,27 т.1) вже звернувшись
до правоохоронних органів.

При цьому суд враховує, що як слідує з
поясненьОСОБА_1, допитаного в якості потерпілого (а.с.75-76 т.1), йому
09.06.2005 року на мобільний телефон в телефонному режимі поступила пропозиція
з проханням завантажити машину з Запорізької області від менеджера на ім'я
ОСОБА_3 фірми «Южавтотранс», на що він згодився, довідавшись про заявку
позивача за маршрутом м. Пологи - м. Хмельницький. ОСОБА_3 згодився і по факсу
підтвердив йому договір-заявку. Ні менеджера, ні ОСОБА_2 він не бачив..., це
було його головною помилкою, що він не дивився документи в оригіналі і не
перевірив їх дійсність.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК
України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно з п. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Із п.3
ст. 203 ЦК України випливає, що для чинності волевиявлення учасника правочину
необхідно, щоб воно було складено вільно і
відповідало його внутрішній волі. Відповідач, підписавши заявку № 34
(а.с.77 т.1), отриману по телефаксу, у відсутності особистого контакту з
контрагентом, виявив волю, але не ідентифікував підпис представника ТОВ
«Южавтотранс», переніс дані із заявки № 34 в заявку № 17 від 09.06.2005 року
(а.с.38), не уклавши традиційний письмовий договір з ТОВ «Южавтотранс».

В судовому засіданні перевірявся
правовий статус ТОВ «Южавтотранс», на що отримано витяг з Єдиного
державногореєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (а.с.65 т.2).

Згідно з п.п. 6.2.10, 6.2.11, 6.2.13
зазначеного вище договору перевезення вантажів, укладеного сторонами та умовами
заявки  відповідач зобов'язався доставити
вантаж в м. Хмельницький в строк до 13 червня 2005 року цілим, без пошкоджень і
в кількості, вказаній в товарно-транспортній накладній та передати його
вантажоодержувачу ТОВ «Гермес».

Відповідно до с.1 ст. 924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до
перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата вантажу
сталася внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від
нього не залежало.

Згідно з ст. 133 Статуту
автомобільного транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів України РСР
від 27 червня 1969 року № 401 зі змінами і доповненнями ( далі - Статут)
автотранспортні підприємства чи організації несуть відповідальність за
збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі
вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам,
організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або
пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і
усунення яких від них не залежало.

Відповідно до ч.1 ст. 526, 525 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства;
одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Вказані норми договору перевезення
вантажу, ЦК України та Статуту покладають на перевізника зобов'язання зі
збереження цілісності (кількісних та якісних показників) вантажу та
встановлюють правові наслідки порушення зазначеного зобов'язання у вигляді
відповідальності за втрату, нестачу (недостачу) та пошкодження (псування)
вантажу.

Виключенням з цього правила є
випадки, коли перевізник звільняється від відповідальності за порушення
зобов'язань зі збереження цілісності вантажу в ході його перевезення. Коло
таких випадків визначено ст.ст. 133, 134 Статуту. До вказаних випадків
законодавець не відносить злочинні дії третії осіб (крадіжку вантажу), які
спричинили втрату

4.

вантажу.

За таких умов відповідач повинен
нести передбачену законодавством та договором перевезення вантажу
відповідальність за його втрату.

Відповідно до ч.2 ст. 924 ЦК
України, ст. 136 Статуту автомобільного транспорту перевізник відповідає за
втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Відповідно до товарно-транспортної
накладної від 10 червня 2005 року серії ААШ № 617731 вартість вантажу
переданого представнику відповідача до перевезення складає

108000,00
грн. (а.с.14 т.1), тому розмір завданої позивачеві втратою вантажу фактичної
шкоди складає 108000,00 грн. Втратою вантажу порушені охоронювані законом права
позивача, які підлягають судовому захисту. З огляду на викладене суд вважає за
необхідне задовольнити  поданий позивачем
позов, стягнувши з відповідача на користь позивача вартість втраченого вантажу
в розмірі 108000,00 грн.

Доводи відповідача про відсутність
його вини у втраті вантажу суд вважає безпідставними, оскільки факт наявності
останньої підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: матеріалами
оглянутої в судовому засіданні кримінальної справи № 2550528 та  іншими дослідженими в судовому засіданні
доказами.

В ході розгляду справи відповідачем
були надані документи, які свідчили про знаходження 10 червня 2005 року
автомобілю з реєстраційним номером НОМЕР_1 не на території позивача (а.с.29, 31
т.2). Суд не приймає вказані документи в якості доказів відсутності автомобілю
з реєстраційним номером НОМЕР_1 на території позивача, оскільки витребувані за
клопотанням відповідача документи лише свідчать про наявність двох автомобілів
з ідентичними реєстраційними номерами в різних географічних точках і не
підтверджують факт відсутності автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_2 на території позивача. Крім того, факт наявності 10
червня 2005 року автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_2 підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами
та показаннями свідків.

Суд критично відноситься до
пояснення відповідача в тій частині, що позивач не надавав відповідачу
товарно-транспортної накладної, що він не виписував і не надавав подорожній
лист поскільки в судовому засіданні проаналізований порядок відвантаження
готової продукції, завантаження транспортного засобу готовою продукцією (а.с.
17-20, 34-52 т.2), а  також за
клопотанням позивача, в якості свідків допитані ОСОБА_4., ОСОБА_5, які в
судовому засіданні пояснили, що 10 червня 2005 року здійснювали перевірку та
оформлення документів на відвантаження олії соняшникової (вантажу), підтвердили
знаходження на території позивача автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_1 і
причепу з реєстраційним номером НОМЕР_2 та здійснення завантаження їх олією
соняшниковою, свідок ОСОБА_6 пояснила суду порядок відвантаження вантажу.

Керуючись ст.ст.
10,11,58,60,208,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.
52,202,203,525,526,610-611,626-629,638-640,908,909,914,917,918-920, 924, 925,
929 ЦК України, ст.ст. 45,47,50,133,134,136,140 Статуту автомобільного
транспорту УРСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 27 червня
1969 року № 401, п.п. 10.1,10.2,11.6 Правил перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від
14 жовтня 1997 року № 363 договором № 45/02-2005 на перевезення вантажів від
03.01.2005 року, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов закритого акціонерного
товариства «Пологівський олійноекстракційний завод» до ОСОБА_1, третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог  щодо
предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про стягнення

5.

шкоди
заподіяної втратою вантажу у розмірі 108000,00 грн. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
закритого акціонерного товариства «Пологівський олійноекстракційний завод»
108000,00 (сто вісім тисяч) грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної
втратою вантажу.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь закритого акціонерного товариства «Пологівський
олійноекстракційний завод»  судові
витрати, а саме: державне мито у розмірі 1080,00 (одна тисяча вісімдесят) грн.
та витрати на інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи
Гуляйпільським районним судом Запорізької області в сумі 30 грн. 00 коп.

З повним текстом рішення суду учасники процесу можуть
ознайомитися    22 травня
2008 року.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення .

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду Запорізької області протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: