Справа 2-56/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2008 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

судді Яковенко М.М.

при секретарі Павлова І.В.

за участю осіб, які приймали участь у справі:

представник позивача Звьосткіна Т.М.

відповідач ОСОБА_3.

представник відповідача Хотюшина В.Г.

3-тя особа: ОСОБА_2.

представник 3-ї особи Обушна А.П.

представник ССД Жар Г.А.

прокурор Сімонова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Володарське цивільну справу за позовом:

Органу опіки та піклування Зеленоярської сільради Володарського району в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, 3-тя особа на стороні позивача ОСОБА_2 до

ОСОБА_3

про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, стягнення аліментів та встановлення опіки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду за наступними підставами:

Відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати дитини ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьки були розлучені у 2006 році. Дитина мешкає у бабусі ОСОБА_2 з травня 2003 року по серпень 2004 року та з 09.08.2005 року по теперішній час. Відповідач не займається його вихованням та утриманням, не цікавиться життям та здоров'ям, не відвідує його, матеріально утримувати не допомагає, не займається його духовним та фізичним вихованням, тому Рада опіки та піклування Зеленоярської сільської ради Володарського району в інтересах неповнолітнього просить про позбавити відповідача батьківських прав, стягнути аліменти на користь ОСОБА_2., яку призначити опікуном дитини.

Представник позивача органу опіки та піклування у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволені. Просить встановити опіку за поданням над дитиною та опікуном призначити ОСОБА_2. Пояснила, що дитина тривалий час проживає з бабусею ОСОБА_2., яка опікується дитиною, займається її вихованням та духовним розвитком. Як до смерті, так і після смерті матері дитини, доньки ОСОБА_2., дитина відповідача ОСОБА_1, постійно проживає з бабусею та дідусем. За весь час проживання, відповідач по справі взагалі не займається вихованням дитини. Допомоги на утримання дитини не надає. Статус дитини фактично не визначений, дитина залишилася без батьківського піклування, вважає, що в особистих інтересах дитини, відповідача по справі, батька ОСОБА_1 необхідно позбавити батьківських прав.

3-тя особа ОСОБА_2. та її представник у судовому засіданні наполягали на позбавлені батьківських прав відповідача. Як пояснила, ОСОБА_2, що після одруження її доньки та відповідача у 2001 році, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина ОСОБА_1. Згодом, у жовтні 2003 року за рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти. Деякий час він сплачував аліменти на утримання дитини, але згодом припинив. В зв'язку з роботою її доньки, дитина ОСОБА_1 став проживати з нею в селі. З 2004 року по серпень 2005 року, її донька та відповідач, знову почали спільно проживати однією сім'єю. Але ж з серпня 2005 року знов припинили свої стосунки і дитина знову стала проживати з нею, а мати дитини працювала. Приїжджала на вихідні до дитини, займалася вихованням. В 2006 році шлюб між її донькою та відповідачем був припинений. А вже ІНФОРМАЦІЯ_1 її донька ОСОБА_4. загинула. Дитина ОСОБА_1 продовжував проживати з ОСОБА_2. та дідусем в селі. Вони займалися вихованням та утриманням дитини. Дитина ходила в дитячий садочок, зараз йде підготовка до влаштування у школу. За весь цей період відповідач взагалі не приїжджав до дитини, не цікавився його станом здоровся, хоча дитина періодично хворіє, не займався вихованням своєї дитини, духовним та фізичним розвитком. Будь якої матеріальної допомоги на утримання дитини, як після припинення фактичних відносин між батьками дитини, так і після смерті доньки та по теперішній час не надає. Будь-яких перешкод ні вони ні при житі мати дитини для спілкування відповідача з своєю дитиною не чинили. Дитина дуже звикла до них, називає її своєю матір'ю, хоча розуміє, що вона є такою. Про батька взагалі не згадує. Вважає, що в інтересах дитини, відповідача слід позбавити батьківських прав, просить визнати її опікуном малолітньої дитини, яка постійно проживає з нею, стягнути аліменти на її користь.

Представник служби справ дітей та прокурор, який приймав участь у справі підтримали позовні вимоги органу опіки та піклування, вважають, що є підстави для задоволення позову, за доцільним буде позбавити відповідача батьківських прав. Вважають що ці заходи, є необхідними для захисту прав дитини, будуть відповідати її інтересам.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти позбавлення батьківських прав. Відповідач пояснив, що у шлюбі, який був укладений з ОСОБА_4., донькою ОСОБА_2. у 2001 році, в березні 2002 року у них народився син ОСОБА_1. Вони проживали спільно. Згодом відносини між ними були припинені. По рішенню суду з 2003 року з нього стягувались аліменти. Він працював, а тому аліменти утримувались з зарплатні. Згодом з 2004 року по серпень 2005 року він з дружиною стали проживати однією сім'єю. ОСОБА_4. в цей період написала заяву в ДВС Жовтневого району про припинення стягнення аліментів. З серпня 2005 року вони знов припинили фактичні шлюбні відносини. Дитина ОСОБА_1 проживав та проживає до теперішнього часу у бабусі ОСОБА_2. в селі. Після розірвання шлюбу літом 2006 році шлюб між ним та ОСОБА_4., колишня його дружина повідомила йому, що дитина ОСОБА_1 не є його дитиною та сказала, що б він не спілкувався з дитиною. Як до цього так і після, він не вихованням та утриманням дитини не займався, дитину фактично не відвідував. Будь яких перешкод для цього у нього не було. Адже після смерті його колишньої дружини, він дитину не відвідував, вихованням не займався. Пояснити, чого він не приймав заходів до оспорювання свого батьківства протягом всього часу, а тільки поставив питання після того, як був поданий позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, пояснити не може. Після висновку експертизи, коли йому відомо, що він є батьком дитини. Не заперечує, що в інтересах дитини буде кращим, щоб ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2., які займаються його вихованням, а не з ним, у нього інша сім'я, але не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав. Не заперечує, сплачувати аліменти на утримання дитини. Крім того, не заперечував, що він підписував письмову заяву про дачу згоди на позбавлення батьківських прав. Під час першого попереднього судового засідання, відповідач фактично визнав позовні вимоги, заявив, що дитина ОСОБА_1 йому взагалі не потрібна та хай його забирають на виховання бабуся.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5. пояснила суду, що вона працює в дитячому садку с.Зелений Яр. До неї ходить в садочок дитина ОСОБА_1, який постійно та довгий час проживає з бабусею ОСОБА_2. та дідусем, які займаються її вихованням. Дитина гарна, вихована, чиста. Батько дитини ні одного разу не приїжджав не провідував дитиною, життям дитини не цікавився. Дитина ОСОБА_1 називає свою бабусю матір'ю та дуже звикла до неї.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази у їх взаємній сукупності, суд прийшов до задоволення вимог у повному обсязі по наступним підставам:

Суд вважає встановленим, проти чого не заперечували сторони, що в 2001 році між ОСОБА_3. та ОСОБА_4. був укладений шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 в період шлюбу, народився ОСОБА_1, який є дитиною батьків. 16.10.2003 року за рішенням суду з ОСОБА_3. були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4. на утримання дитини ОСОБА_1. Аліменти утримувались з відповідача. З 2004 року до початку серпня 2005 року батьки дитини знов відновили фактично шлюбні відносини та проживали спільно. Після чого знову відносини були припинені. Дитина ОСОБА_1 проживав та продовжує постійно проживати з бабусею ОСОБА_2. та дідусем, які займаються його вихованням та утримують дитину. 11.07.2006 року шлюб між подружжям офіційно був припинений. Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4. померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до заяви ОСОБА_3. не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_1. Відповідно до довідки виданої виконкомом Зеленоярської сільської ради Володарського району ОСОБА_1. з травня 2003 року по серпень 2004 року та з 09.08.2005 року по теперішній час мешкає у своєї бабусі ОСОБА_2. у с.Зелений Яр Володарського району та за весь час батько не приймав участь в його вихованні та аліменти на його утримання не виплачував. Відповідно до акту обстежень матеріально-побутових умов проживання сім*ї ОСОБА_2. для встановлення опіки було встановлено, що будинок, в якому мешкає ОСОБА_1. онук ОСОБА_2., приватний та умови проживання нормальні, стан здоров*я членів родини задовільний.

Розглядаючи вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_1, на підставі ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд виходячи з існуючих правовідносин суд приходить до наступного:

Як вважає суд, що позбавлення батьківських прав це спосіб захисту прав та інтересів дитини, та є крайнім заходом.

Частина 2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України(далі СКУ) встановлює, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. У випадку ухилися від виконання цього обов'язку за рішенням суду з батьків можуть проводитися стягнення аліментів на утримання дітей.

Тобто як було встановлено у судовому засіданні, що дійсно, в зв'язку з невиконанням своїх обов'язків, що стосується по утриманню дитини, з ОСОБА_3. по рішенню суду були стягнуті аліменти на користь матері дитини, яка померла. Але по суб'єктивним та об'єктивним обставинам не були стягнуті з нього в офіційному порядку, а зараз взагалі припинені в зв'язку зі смертю ОСОБА_4..

Зі змісту ст.141 СКУ витікає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, що вказує на те, що виконання батьківських обов'язки щодо дитини залишаються.

Статтею 150 СКУ передбачено ряд обов'язків та заборони по вчиненню певних дій батьками відносно своїх дітей.

Відповідно до ст.155 СКУ -1. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; 2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; 3. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; 4. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Тобто, з положень ст.150 та ст.155 СКУ, щодо здійснення та виконання своїх батьківських обов'язків, вбачається що, крім того, що батьки мають певні обов'язки щодо своїх дітей, але ж і повинні їх виконувати. Але ж при здійснення цих обов'язків вони повинні мати реальну можливість по виконанню таких обов'язків.

Суд вважає, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є актом свідомим, при тому, що вони повинні мати юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківських обов'язків.

Відповідно до п. 16. Постанови ВСУ від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, про те, що колишня дружина заборонила йому словесно бачитися з дитиною, при чому ще повідомила, що він не є батьком дитини, в зв'язку з чим, він не став виконувати своїх батьківських обов'язків. Ці доводи суд вважає безпідставними, тому як, сам відповідач пояснив, що ці відомості його колишня дружина повідомила після розірвання шлюбу, адже як би це було причиною таких дій, то йому ні чого не заважало виконувати свої батьківськиі обов'язки протягом фактично року ще до цього, т.б. до розірвання шлюбу, але ж він як до цього так і після не виконував та продовжув не виконувати обов*язків взагалі, перешкод для цього ні яких не було. Як би ці обставини на які посилається відповідач, й були дійсною причиною не виконання обов'язків, то йому ні чого не перешкоджало оспорити своє батьківство раніше, після розірвання шлюбу, смерті матері, або звернутися в встановленому законом порядку з правом вимоги про побачення з дитиною, як би він так цього хотів, а не після того як до нього був заявлений позов. До того ж як пояснив відповідач, що ця дитина йому не потрібна, його задовольняє, що б дитина проживала не з ним, а з бабусею, яка займається вихованням ОСОБА_1, це є дійсно в інтересах дитини. Т.б. суд вважає, що якби йому потрібен був його син, він приймав би заходи до його влаштування до себе, своєї родини, а не відхрещувався від неї, погоджуючись тільки сплачувати аліменти та провідувати його. Суд вважає, що сама поведінка відповідача, його відношення до своєї дитини, свідчить про те, що дитина йому не потрібна, його влаштовує, що б вона проживала не з ним, а з батьками колишньої дружини, які будуть продовжувати виховувати її та утримувати, а він тільки буди сплачувати деякі кошти на допомогу по утримання сина.

На підставі викладеного, з огляду на те, що відповідач, взагалі не виконував та продовжує не виконувати своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, при тому, що реальних перешкод у відповідача до прийняття хоча б заходів до вихованню та утриманні дитини не має, суд вважає що він дійсно свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому в інтересах дитини ОСОБА_1, буде доцільним позовні вимоги Органу опіки та піклування Зеленоярської сільської ради Володарського району задовольнити у повному обсязі.

Судові витрати необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 155, 164, 166, 180,182,183,191 Сімейного Кодексу України, ст.60 ЦК України, Постановою від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд, -

в и рі ш и в :

Позовні вимоги Органу опіки та піклування Зеленоярської сільради Володарського району в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, 3-тя особа на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, стягнення аліментів та встановлення опіки задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Маріуполя, громадянина України позбавити батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Маріуполя Донецької області зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області 18.04.2002 році за актовим записом 362.

Встановити опіку над ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначивши його опікуном ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 у розмірі ј (25%) частини зі всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% на кожну дитину від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.12.2007 року до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 51 /п'ятдесят одну/ гривну судового збору та 7 /сім/ гривен 50 коп. за інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження або апеляційна скарга в Апеляційний суд м.Маріуполя Донецької області через Володарський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Маріуполя Донецької області через Володарський районний протягом 20 днів, у випадку подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів.

Суддя М.М. Яковенко