Справа № 22-ц-550
2008р.             Головуючий у 1-й
інстанції   Щербина А.С.
Категорія 30                                       Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

іменем   України

20 травня 2008 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.

суддів -  Ільченко О.Ю., Лузан Л.В.

з участю секретаря судового
засідання - Пархоменко А.П.

та осіб, які беруть участь у
справі - позивача ОСОБА_2,

відповідачаОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_1., його представника

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснопільського районного суду від 11
березня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

18
січня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1.,ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та просив стягнути з відповідачів
3109 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди.

Свої
вимоги позивач обґрунтував тим, що 13 грудня 2007 року близько 9 години на
автодорозі Суми - Харків в районі повороту до села Великий Бобрик
Краснопільского району сталося зіткнення автомобіля ВАЗ 21093 д.н. НОМЕР_1, під
керуванням позивача, який є і власником, з автомобілем ВАЗ 21099 д.н.НОМЕР_2
під керуванням відповідача ОСОБА_1., а власником автомобіля є його батько,
відповідачОСОБА_3

Позивач
вважає, що ДТП сталося з вини відповідача ОСОБА_1., який порушив правила
дорожнього руху, не справився з керуванням, його занесло на зустрічну смугу, де
він зіткнувся з автомобілем позивача. В результаті ДТП було пошкоджено ліву
сторону автомобіля позивача: передні і задні двері, крило, середню стійку,
боковину.

На
місці пригоди відповідачі сплатили позивачу 2000 грн. та запевнили, що решту
грошей вони відшкодують позивачу після ремонту автомобіля.

На
ремонт позивач витратив 5109 грн., однак відповідачі відмовились відшкодувати
йому решту суми за ремонт, тобто 3109 грн., тому він вимушений був звернутися
до суду з позовом. Крім того, просив також стягнути моральну шкоду, оскільки в
зв'язку з ДТП він переніс сильне душевне потрясіння та моральні страждання.

Рішенням
Краснопільського районного суду від 11 березня 2008 року позов ОСОБА_2.
задоволено частково.

Стягнуто
в солідарному порядку з ОСОБА_1. таОСОБА_3 на користь ОСОБА_3. 3007 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди та 600 грн. моральної шкоди, а всього суму
3607 грн.

В
решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто
в дольовому порядку з ОСОБА_1. таОСОБА_3 на користь ОСОБА_2. судові витрати в
розмірі 381 грн. - по 190 грн. 50 коп. з кожного.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2. до нього
таОСОБА_3

Апелянт
вважає, що суд неповно з'ясував обставини справи, не прийняв до уваги ряд
доказів, рішення суду ґрунтується на припущеннях, висновки суду не відповідають
матеріалам справи.

При
цьому зазначає, що при відкритті провадження у справі суд невірно вказав
прізвища відповідачів. Крім того, апелянт вказує, що в протоколі огляду
автомобіля позивача відсутні відомості про будь-які ушкодження, а тому вважає,
що сума відшкодування не доведена позивачем.

Апелянт
вважає, що позивач без попередження сторін і без проведення автотоварознавчої
експертизи відремонтував автомобіль, чим позбавив можливості визначити дійсну
вартість відновлювальних робіт та суму збитків.

Крім
того, апелянт вважає, що докази, якими позивач обґрунтовує свої затрати на
ремонт автомобіля, є неналежними та недопустимими, так як товарні чеки не мають
необхідних реквізитів, в них є певні невідповідності, а копії реєстраційних
документів підприємців не завірені належним чином.

Апелянт
також вказує, що суд не прийняв до уваги ту обставину, що позивачу була
відшкодована шкода на місці ДТП та взаємних претензій один до одного сторони не
мали.

Крім
того, апелянт не погоджується з тим, що відповідачі несуть солідарну
відповідальність, вказує, що не було спільних дій відповідачів у завданні
шкоди, і вважає, що у випадку задоволення позову шкода має бути стягнута лише з
нього - ОСОБА_1., так як він керував автомобілем на відповідній правовій
підставі, а його батькоОСОБА_3 має бути звільнений від обов'язку відшкодування
шкоди.

З
матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора ВДАЇ Краснопілського
району від 31 грудня 2007 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по
факту ДТП, що сталася 13 грудня 2007 року (а.с.19-20).

Постанова
не оскаржена сторонами.

З
матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи № 1213 вбачається, що
позивач ОСОБА_2 25 грудня 2007 року звернувся в чергову частині
Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області з письмовою заявою про проведення
перевірки за фактом ДТП, яка мала місце 13 грудня 2007 року.

Під
час перевірки ДАІ було встановлено, що 13 грудня 2007 року близько 9-00 години
сталася ДТП - зіткнення двох легкових автомобілів по автодорозі Суми-Харків в
районі повороту в с. В. Бобрик Краснопільського району. ОСОБА_1., керуючи
автомобілем, рухався по автодорозі Суми-Харків в напрямку м. Суми, проїхав 28
кілометр дороги, на закругленому відрізку, після заносу автомобіля не справився
з керування і здійснив зіткнення з автомобілем відповідача, який рухався в
зустрічному напрямку.

Ніхто
з учасників ДТП тілесних ушкоджень не отримав, автомобілі отримали механічні
пошкодження (постанова на а.с.1-2 матеріалів)

Піл
час перевірки ДАЇ були оглянуті транспортні засоби сторін (а.с.5,6 матеріалів),
при цьому зазначені пошкодження автомобіля ОСОБА_1. (а.с.5 матеріалів),  і не зазначено, які пошкодження отримав
автомобіль ОСОБА_2. (а.с.6 матеріалів).

Також
час перевірки ДАЇ була складена схема ДТП зі слів водія ОСОБА_1., (а.с.7
матеріалів), відібрані пояснення у водіїв - учасників ДТП ОСОБА_1., ОСОБА_2.
(а.с.8, 9-10 матеріалів), а також відібрані пояснення у пасажирів обох
автомобілів (а.с.10-а, 11, 12, 13 матеріалів).

З
письмових пояснень водіїв вбачається, що на місці ДТП вони написали розписки,
що не мають претензій один до одного з приводу ДТП (а.с. 8, 9-10 матеріалів про
відмову в порушенні кримінальної справи).

Відповідно
до акту виконаних робіт від 20 грудня 2007 року, приватним підприємцем ОСОБА_4.
був проведений ремонт автомобіля ОСОБА_2., д.н. НОМЕР_1 на суму 3157 грн.,
зазначений перелік виконаних робіт, однак даний акт не підписаний ОСОБА_2.
(а.с.44).

Відповідно
до товарного чеку, 20 грудня 2007 року була проведена оплата за ремонт
автомобіля д.н. НОМЕР_1 в сумі 3157 грн. приватному підприємцю ОСОБА_4.
(а.с.43).

Крім
того, в матеріалах справи маються товарні чеки:

1)
від 17 грудня 2007 року на суму 102 грн. за бокову полосу,  ПП ОСОБА_5. (а.с.47),

2)
від 19 грудня 2007 року на суму 800 грн. за підбір автоемалі, ПП ОСОБА_6.
(а.с.49),

3)
від 17 грудня 2007 року на суму 1050 грн. за двері-2109, ПП ОСОБА_7.  (а.с.53).

Частково
задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із вимог ст. 1187 ЦК України,
згідно якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, та
вимог ст. 1167 ЦК України, згідно якої підставою для відшкодування моральної
шкоди є неправомірні дії особи, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд
зазначив, що показаннями свідків підтверджено наявність пошкодження в
автомобілі позивача передньої та задньої лівих дверей, лівого крила, з чого суд
зробив висновок про необхідність проведення заміни дверей, ремонту крила,
підбору фарби для їх фарбування.

Суд
вказав, що факт проведення відновлювального ремонту та оплата його з боку
позивача підтверджується наявними у справі доказами.

Суд
не стягнув компенсацію вартості бокової полоси в сумі 102 грн. з тих підстав,
що її заміна не вказана в акті виконаних робіт.

Дослідивши
матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1., його представника, відповідачаОСОБА_3,
які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги
позивача ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду підлягає частковому скасуванню з
наступних підстав.

Та
обставина, що автомобіль позивача було пошкоджено в ДТП з вини відповідача
ОСОБА_1. і що вже на місці події відповідач сплатив позивачу 2000 грн. на
ремонт - підтверджена самим апелянтом в засіданні апеляційного суду.

Тобто,
цими діями відповідач ОСОБА_1. фактично визнав свою вину у спричиненні шкоди.

Крім
того, відповідачі в засіданні апеляційної інстанції не заперечували і того
факту, що позивач через деякий час звертався до них по телефону і повідомляв,
що на ремонт буде витрачено значно більше коштів, та просив їх приїхати
оглянути автомобіль в ремонтну майстерню, однак відповідачі відмовилися це зробити.

А
на даний час апелянт вважає, що вартість ремонту значно завищена внаслідок
завищення часу проведення ремонту.

Однак
колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про завищення вартості
виконаних робіт по ремонту автомобіля, що зазначені в акті (а.с.8), з таких
підстав.

В
судове засідання апеляційного суду був викликаний і допитаний в якості свідка
приватний підприємець ОСОБА_4, який виконував вказані ремонтні роботи.

Свідок
ОСОБА_4 пояснив, що затрати часу на виконання ремонту кожної пошкодженої
частини автомобіля (дверей, крила, боковини тощо) вказані ним відповідно до
фактично затраченого часу, і крім того, ці показники відповідають нормативам,
які визначені у спеціальному збірнику «Трудоємкість  робіт по технічному обслуговуванню та ремонту
автомобілів ВАЗ», затвердженому у 2001 році.

З
даним збірником колегія суддів ознайомилась у засіданні апеляційного суду, при
цьому було встановлено, що затрачені на ремонт години визначались приватним
підприємцем ОСОБА_4. навіть не по максимальним показникам.

На
підтвердження свого статусу як фізичної особи-підприємця, який займається
технічним обслуговуванням і ремонтом автомобілів, ОСОБА_4 надав в апеляційний
суд копію свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва про сплату єдиного
податку.

Також
свідок ОСОБА_4 підтвердив наявність в автомобілі позивача пошкоджень з лівої
сторони: дверей. крила, боковини, а тому ствердження апелянта про те, що факт
існування цих пошкоджень не доведений - колегія суддів не приймає до уваги.

Витрати
позивача на придбання дверей на суму 1050 грн. та оплату автоемалі на суму 800
грн. апелянт визнав у судовому засіданні апеляційного суду.

За
вказаних обставин, колегія суддів погоджується з розрахунком матеріальної
шкоди, зробленим судом першої інстанції.

Інші
доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вартості ремонтних робіт та
розміру відшкодування шкоди колегія суддів також не приймає до уваги, так як
апелянт не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів, і не
спростував докази позивача.

В
той же час, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тій частині,
завдана шкода підлягає стягненню лише з однієї особи - з відповідача ОСОБА_1.

Так,
відповідно до ч.2  ст. 1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом.

З
наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що ОСОБА_1.
має право керувати автомобілем ВАЗ 21099, д.н.НОМЕР_2, власником якого є його
батькоОСОБА_3

Тобто,
вбачається, що лише відповідач ОСОБА_1. повинен відшкодовувати завдану шкоду,
оскільки саме він під час ДТП знаходився за кермом автомобіля, тобто його
винними діями завдано шкоди, і саме він керував цим автомобілем на відповідній
правовій підставі, а не власник автомобіляОСОБА_3

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення шкоди в
солідарному порядку з ОСОБА_3, і в позові до нього слід відмовити.

В
іншій частині, тобто в частині стягнення з ОСОБА_1 3007 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди та 600 грн. моральної шкоди рішення суду першої інстанції
слід залишити без зміни, поклавши на ОСОБА_1. і стягнення судових витрат у
повному розмірі 381 грн.

Керуючись
ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-314, 316, 317, 319  ЦПК України, колегія суддів:

В И Р І Ш И Л А  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного
суду від 11 березня 2008 року в даній справі в частині солідарного стягнення з
ОСОБА_3 відшкодування шкоди та судових витрат - скасувати  та
відмовити в позові до нього.

В іншій частині рішення Краснопільського районного суду від 11 березня 2008
року залишити без зміни.

Рішення  набрало законної сили з
моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.

Головуючий -

Судді -