УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

9 квітня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) «Аміко-Кераміка»
про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

У березні 2007 року ОСОБА_1 пред'явив в суді
позов до ТОВ «Аміко-Кераміка»  про стягнення боргу.

Зазначав, що між ним та відповідачем було укладено вісім
договорів позики: від 23 грудня 2002 року на суму 7 000 грн., від 3 грудня 2002
року на суму 39 000 грн., від 31 жовтня 2002 року на суму 12 000 грн., від 31
жовтня 2002 року на суму 16 200 грн., від 22 жовтня 2002 року на суму 9 000
грн., від 5 липня 2002 року на суму 9 000 грн., від 10 червня 2002 року на суму
26 815 грн., від 30 листопада 2001 року на суму 31 153 грн.

За умовами зазначених договорів позикодавець надає позичальнику
безпроцентну позику, а останній зобов'язується повернути позику у визначений
договорами термін. Кошти позичалися строком на шість місяців і мали бути
повернуті позичальником протягом семи днів після закінчення вказаного строку.

Він як позикодавець взяті на себе зобов'язання виконав
належним чином, а саме вніс у касу відповідача грошові кошти на суму 150 168
грн., однак відповідач своє зобов'язання виконав частково і повернув борг в
розмірі лише 28 033 грн. Дана сума була надана згідно договору позики від 30
листопада 2001 року і увійшла в суму 124 000 грн. (зараховано як часткову
оплату за квартиру у с. Зміїнець Луцького району), позичену відповідачем у
нього ще раніше, зобов'язання повернути яку припинене Угодою про припинення
зобов'язання зарахуванням від 23 липня 2002 року. Залишок неповернутої суми
позики за договором позики від 30 листопада 2001 року становить 31 153 грн. -
28 033 грн. = 3 120 грн.

Таким чином заборгованість відповідача перед ним за
договорами становить  150 168 грн. - 28 033
грн. = 122 135 грн.

2 березня 2004 року він звернувся до відповідача з
проханням повернути в строк до 10 березня 2004 року суми заборгованості за
договорами та пені, яка була нарахована станом на 1 березня 2004 року. Однак
грошових коштів відповідач не повернув.

Посилаючись на те, що ТОВ «Аміко-Кераміка»  не повертає борг, позивач просив стягнути з
нього 122 135 грн. суми основного боргу, 551 289 грн. 05 коп. пені за
прострочення виконання зобов'язання, а всього 673 424 грн. 05 коп.
заборгованості станом на 7 березня 2007 року та судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та
просив стягнути на його користь з відповідача 570 370 грн. 35 коп.
заборгованості.

Рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2007 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2007
року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і постановити
нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови в позові.

Згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє
перебігу позовної давності.

Як установлено
судом і вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2004 року ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічним позовом, який ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 14 вересня 2006 року залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного
суду Волинської області від 17 жовтня 2006 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновленні строку на апеляційне оскарження
вищезазначеної ухвали суду відмовлено, апеляційну скаргу залишено без розгляду.
Ухвалою Верховного Суду України у прийнятті касаційної скарги  ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2006 року відмовлено, а в
частині оскарження ухвали апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня
2006 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

7 березня 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ТОВ «Аміко-Кераміка»  про стягнення боргу за договорами позики
після закінчення позовної давності. Зазначав, що строк позовної давності
пропустив з поважної причини, оскільки в провадженні суду з 23 березня 2004
року по 14 вересня 2006 року знаходилася справа між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що залишення позову ОСОБА_1 без розгляду не зупиняє перебігу
позовної давності, а причини пропущення позивачем позовної давності не є
поважними.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає
вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є
необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Ухвалені у справі рішення є законними й обґрунтованими, тому колегія суддів
вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка