АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
апеляційного суду
Чернігівської області в складі:
головуючого - судді
суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за касаційною ОСОБА_1 на
рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04 серпня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2006
року по справі за позовами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди,

в с т а н о в и л а :

у травні 2006 р. ОСОБА_2 пред'явив
позов до ОСОБА_1, в якому просив стягнути на його користь 674 грн. 42 коп. на
відшкодування матеріальної і 5000 грн. - моральної шкоди. Свої вимоги позивач
обгрунтовував тим, що 08.10.2004 р. відповідач відносно нього скоїв злочин,
передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, завдавши йому середньої тяжкості тілесних
ушкоджень, але кримінальну справу відносно нього було закрито за амністією. Для
лікування завданих ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ним придбано медикаментів на загальну
суму 474 грн. 42 коп. Крім того, ним витрачено 200 грн. за отримання юридичної
допомоги по кримінальній справі. Вищевказаними діями відповідача йому завдано і
моральної шкоди.

Також у травні 2006 р. до ОСОБА_1
пред'явив позов і ОСОБА_3. Свої вимоги цей позивач обгрунтовував тим, що
08.10.2004 р. відповідач і відносно нього теж скоїв злочин, передбачений ч. 1
ст. 122 КК України, завдавши йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, але
кримінальну справу

____________________________

Справа № 33ц-кс-14, № рядка статзвіту - 37

Головуючий у першій інстанції - Савранський О.А.

Доповідач в апеляційній інстанції - Захарова А.Ф.

Доповідач -
Євстафіїв О.К.

відносно нього було закрито за амністією. Для лікування завданих ОСОБА_1
тілесних ушкоджень ним придбано медикаментів на загальну суму 1872 грн.

Крім того, ним витрачено 586 грн. 10 коп. на придбання продуктів для
посиленого харчування, 229 грн. на відшкодування вартості одягу, пошкодженого
відповідачем під час вчинення відносно нього злочину. Завдані йому ОСОБА_1
тілесні ушкодження спричинили настання у нього третьої групи інвалідності, що
потягло за собою щомісячну втрату ним доходу у сумі 499 грн. 04 коп. протягом
14 місяців, починаючи з березня 2005 р., оскільки він припинив роботу.
Вищезазначеними діями відповідача йому завдано і моральної шкоди на суму 25000
грн.

Ухвалою судді
Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30.05.2006 р.
вказані вище позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням
Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.08.2006 р.,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.10.2006
р., позови задоволено частково, а саме з ОСОБА_1 стягнуто на користь:

- Кубріцького В.С. - 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди і 200 грн.
витрат по оплаті правової допомоги адвоката по кримінальній справі,

- ОСОБА_3 - 6986 грн. 56 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 4500
грн. на відшкодування моральної шкоди і 500 грн. на відшкодування витрат по
оплаті праці адвоката. З відповідача також стягнуто 51 грн. мита на користь
держави і 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вищевказані судові рішення і відмовити у задоволенні позовів,
посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права при
їх постановленні.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи рішення, суди
виходили з того, що у ході розгляду справи доведено, що відповідач відносно
позивачів вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, шляхом завдання
08.10.2004 р. кожному з них середньої тяжкості тілесних ушкоджень, але
постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від
23.05.2006 р. його було звільнено від кримінальної відповідальності за
амністією з закриттям провадження у справі; цивільні позови Кубріцького В.С. та
ОСОБА_3 залишено без розгляду. У такий спосіб він завдав кожному з них
моральної і матеріальної шкоди у наведених вище сумах. Але висновок судів про
необхідність відшкодування ОСОБА_3 матеріальної шкоди зроблено з порушенням
норм матеріального й процесуального права, що регламентують спірні
правовідносини.

Так, згідно з позовною заявою
останнього (а.с. 12), його поясненнями і поясненнями його представника у суді І
інстанції (а.с. 77(зв.)-78, 87(зв.)-88) та
згідно з його апеляційною скаргою (а.с. 118-119), необхідність
відшкодування матеріальної шкоди він мотивує тим, що внаслідок заподіяння
відповідачем ушкоджень його здоров'ю він став частково непрацездатним, у
зв'язку з чим він припинив роботу, і таким чином за період з 01.03.2005 р. по
01.06.2006 р. втратив частину доходу у вигляді заробітку в загальній сумі 6986
грн. 56 коп. Причому в апеляційній скарзі він прямо посилається на ст. 1195 ЦК
України як на підставу задоволення даних вимог (а.с. 119). Тож спір між ОСОБА_3
і ОСОБА_1 в цій частині належить розглядати на підставі саме цієї правової
норми.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1195
ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної
працездатності (без урахування пенсії та інших доходів). Відповідно до абз. 1
ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва
або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від середнього місячного заробітку, який потерпілий
мав до ушкодження здоров'я (що обчислений згідно з абз. 2 цієї ж частини), з
урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її
відсутності - загальної працездатності.

Таким чином, для правильного
вирішення вищевказаних вимог необхідно встановити, чи спричинило ушкодження
здоров'я, завдане відповідачем позивачеві ОСОБА_3, втрату останнім професійної
та/або загальної працездатності. Якщо так, то який її ступінь (у відсотковому
виразі), момент її настання і тривалість (зокрема, протягом спірного періоду -
з 01.03.2005 р. по 01.06.2006 р.). Але дані обставини ні місцевим, ні
апеляційним судом не встановлювалися. Крім того, розмір відшкодування ОСОБА_3
втраченого заробітку суди визначили з середньомісячної заробітної плати у 2005
р. водія автомобіля МАЗ на підприємстві, де працював потерпілий, а не з
середнього місячного заробітку самого потерпілого, що суперечить абз. 2 ч. 1
ст. 1197 ЦК України. До того ж, на порушення ч. 3 ст. 1195 ЦК України, його
розмір визначено з урахуванням призначеної ОСОБА_3 пенсії.

Підстав для скасування
постановлених по справі рішень в іншій частині не встановлено, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що
не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки
з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається підстав для
висновку, що при вирішенні спору між сторонами щодо всіх інших позовних вимог
судами допущено такі порушення норм матеріального або процесуального права, які
передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга на судові рішення у цій частині підлягає
відхиленню.

Отож, оскаржувані рішення в частині
задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення 6986 грн. 56 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди підлягають скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду І інстанції в цій частині. В іншій частині ці судові
рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 337, 338
ч.ч. 2, 3, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення
Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2006
року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 жовтня 2006 року в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
6986 грн. 56 коп. на відшкодування матеріальної шкоди скасувати, а
справу в цій частині направити на новий розгляд до суду І інстанції.

В іншій частині ці ж судові
рішення залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Хромець Н.С.

Судді:

Євстафіїв
О.К.

Лакіза
Г.П.  Скрипка А.А.  Шемець Н.В.