У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 листопада 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально-Міському районі                  м. Горлівки про відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2006 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1980
року працював на підприємствах вугільної промисловості на роботах зі шкідливими
умовами праці, захворів на професійну хворобу - хронічний бронхіт і за
висновком МСЕК з 15 серпня 2003 року йому було вперше встановлено 25% втрати
професійної працездатності у зв'язку з таким захворюванням.

Позивач просив стягнути
з відповідача 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Микитівського
районного суду м. Горлівки від 10 січня 2007 року позов задоволено частково,
постановлено стягнути з відповідача 6000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного
суду Донецької області від 3 квітня 2007 року рішення суду першої інстанції
скасоване та постановлене нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що згідно висновку МСЕК з 15
серпня 2003 року позивачу було вперше встановлено втрату працездатності в
розмірі 25% у зв'язку з професійним захворюванням, його здоров'я ушкоджене, а
тому він має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування такої
шкоди судом визначено відповідно до встановлених фактів та обставин справи.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того,
що згідно п. 22 ст. 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007
рік” зупинено на 2007 рік дію абзацу четвертого
статті 1 (в частині  відшкодування
моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання
страхового випадку), підпункту “е” пункту 1 частини першої статті 21, частини  третьої статті 28; частини третьої статті 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності”; у зв'язку з таким призупиненням дії закону
позивач не має права на відшкодування моральної шкоди.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” в редакції, що діяла до прийняття Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову
виплату за моральну шкоду за наявності факту  заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.
ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду,  виникає в особи з дня встановлення їй такої
стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом у грудні 2006 року, судом встановлено, що 25% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним захворюванням було встановлено ОСОБА_1
вперше висновком МСЕК з 15 серпня 2003 року.

Таким чином,
право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання
чинності як Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, так і
Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Згідно ст. 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Також відповідно до ч.
ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли
він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

З урахуванням наведеного, до
спірних правовідносин апеляційний суд безпідставно застосував зворотну дію в
часі норм Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” і помилково
скасував ухвалене згідно із законом рішення суду першої інстанції про часткове
задоволення позову ОСОБА_1

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Донецької
області від 3 квітня 2007 року скасувати і залишити в силі рішення
Микитівського районного суду м. Горлівки від 10 січня 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін