Справа 2- 1687 2007 рік
РІШЕНН Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 травня 2007 року Солом"янський районний суд
м.Києва в складі:

головуючого- судді-                            Шереметьєвої
Л.А.

при секретарі-                      Машкевич К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ВАТ»Авіакомпанія»Національні Авіалінії України» про стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом   і просить стягнути з відповідача

1  721гр.66 коп. компенсації втрати частини
заробітної плати в зв»язку з

порушенням
строків и виплати.

Посилається в
позові на те, що працювала у відповідача з 3.08.1995 року на посаді економіста
2 категорії, аз 1999 року на посаді провідного економіста.

Наказом № 9/к
від 5.02.2001 року звільнена з займаної" посади за угодою сторін.

При звільненні
відповідач не провів з нею розрахунку в передбачені законом строки, заборгував
їй заробітну плату з 1998 року, що змусило її звернутися до суду.

Рішенням суду в;ід 24.01.2003 року з відповідача на її
користь стягнуто

2  191гр.30коп.заробітної плати, 2
329гр.середнього заробітку за час

вимушеного прогулу та 1 000гр. в відшкодування моральної шкоди.

В червні 2006
року рішення суду в частині стягнення заборгованої заробітної плати було
виконано.

В вересні 2006
року вона звернулася до відповідача з заявою про виплату їй компенсації втрати
частини заробітної плати в зв»язку з її несвоєчасною виплатою, однак їй в цьому
було відмовлено.

Виходячи з
цього, просить задовольнити позов, стягнути з відповідача компенсацію за період часу з моменту виникнення
заборгованості по заробітній платі і до фактичного виконання рішення
суду в частині стягнення заробітної плати, тобто до червня 2006 року.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. Посилається при
цьому на те, що позивачка з цього приводу зверталася до суду, однак в
подальшому в судовому засіданні відмовилася від цих вимог, а на стадію
виконання рішення суду дана норма закону не розповсюджується.

Крім того,
вважає, що при постановленій судом рішення 3.12.2002 року позивачка відмовилася
від своїх вимог в цій частині, а тому даний позов не може бути предметом,
розгляду суду.

Крім того,
вважає, що позивачка пропустила строк для звернення до суду з даними вимогами,
а тому просить також відмовити в позові з цих підстав.

2

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про
безпідставність вимог позивачки, виходячи з наступного.

Встановлено, що
позивачка працювала у відповідача з 1995 року економістом
2 категорії, а з 1.999 року-лровідним економістом.

Наказом №9/К від 5.02.2001 року була звільнена з роботи
за угодою сторін.

На момент
звільнення відповідач заборгував позивачці заробітну плату в розмірі 2
191гр.30коп. і розрахунок у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, не провів.

Рішенням
Солом"янського районного суду м. Києва від 3.12.2002 року з відповідача на
користь позивачки була стягнута заборгована заробітна плата в розмірі 2 191гр.30коп.,2 329гр.середнього
заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні та 1 ОООїр. в відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до
ст.34 Закону України»Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини
заробітної плати в зв»язку з порушенням строків її виплати провадиться
відповідно до індексу зростання цін та споживчі товари і тарифів на послуги в
порядку, встановленому законодавством.

Судом
встановлено і проти цього не заперечувала позивачка, при зверненні до суду в
2002 році вона просила суд стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати
в зв»язку з її несвоєчасною виплатою, однак в судовому засіданні уточнила свої
вимоги і від вимог в цій частині відмовилася.

Підтримала лише
вимоги в частині стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Це ж стверджується рішенням суду від 3.12.2002 року.

Позивачка
пояснила суду, що звернення її до суду з цього приводу викликано тим, що в
червні 2006 року рішення суду в частині стягнення заробітної плати було
виконано виконавчою службою, а тому компенсація, з її точки зору, має бути
стягнута з моменту виникнення заборгованості до моменту фактичного виконання
рішення суду в частині стягнення заробітної плати.

Відповідно до
змісту ст.233 КЗпП України, діючої до внесення в неї змін 15.05.2003 року,
працівник міг звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору в
тримісячний строк, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Зміни до даної
статті щодо необмеженості строків для звернення до суду з позовами про
стягнення заробітної плати були внесені Законом України від 15.05.2003 року.

На момент
вирішення трудового спору позивачки в суді в грудні 2002 року діяла стара
редакція даної статті, якою строк для звернення позивачки до суду
встановлювався в три місяці.

Відповідно до
ст.5 ЦК України
акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання
ним чинності.

Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує
або скасовує цивільну відповідальність.

3

Виходячи з
викладеного вище, фактичної відмови позивачки від вимог в частині стягнення
компенсації втрати частини заробітної плати в зв»язку з порушенням термінів її
виплати в суді при вирішенні спору 3.12.2002 року, що вимоги позивачки до
відповідача не є її відповідальністю, суд вважає, що позивачкою пропущено строк
для звернення до суду з даними вимогами і зміни, внесені до даної статті, на її
вимоги розповсюджуватися не можуть.

Відповідно до
ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою
до винесення ним рішення.

Представник
відповідача наполягає на застосуванні даного строку, а тому суд приходить до
висновку, що позивачкою сірок для звернення до суду пропущено, про його
поновлення вона не просить і підстави для цього у суду відсутні.

Позивачка,
звертаючись до суду, просить стягнути з відповідача компенсацію з моменту
виникнення заборгованості і до моменту виконання рішення суду в частині
стягнення заробітної плати, а саме до червня 2006 року.

Виходячи з того,
що після постановления судом
рішення і набрання ним чинності правовідносини сторін зі сфери вирішення спору
переносяться у виконавчу сферу, Законом України" Про виконавче
провадження" врегульовані порядок та строки виконання рішень суду,
відповідальність боржника за невиконання рішення та методи примусу, суд
приходить до висновку, що на стадію виконання: рішення суду положення ст.34
Закону України» Про оплату праці» розповсюджуватися не можуть, а тому підстави
для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої даною статтею, за
період часу після постановления
рішення і до отримання позивачкою заборгованих коштів, відсутні.

Керуючись ст.1155233КЗпП
України, ст.324 Закону України» Про оплату праці», ст.5 ЦК України,
ст.ст.57-60, 209,212-214ЦПК України, суд,-

В И Р І ПІ И В :

В позові ОСОБА_1
до ВАТ»Авіакомпанія»Національні Авіалінії України» про стягнення компенсації
відмовити.

Рішення може
бути оскаржено на протязі 20 днів з дня подання заяви про апеляційне
оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення.