28 листопада 2007 року
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
головуючого        Патрюка М.В.,
суддів:                  Берднік І.С.,                        Прокопчука Ю.В.,
Костенка А.В.,                             Пшонки М.П., -
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, треті особи: виконавчий комітет
Орджонікідзевської районної ради м. Харкова,
піклування   Орджонікідзевського   району
м. Харкова, ОСОБА_3, про визнання
права користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 21 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 10 січня 2007 року,
У лютому 2004 рокуОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулись e суд із
позовом до ОСОБА_4  про виселення.
Позивачі зазначали, що їм на
праві приватної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1
Посилаючись на те, що відповідачка
проживає в цьому будинку без законних підстав, а вони як власники потребують
житла, позивачі просили задовольнити позов.
Під час розгляду справи позивачі
доповнили свої вимоги. Просили виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не є
членами їхньої сімґї, не будучи власниками, користуються більшою частиною
будинку в той час, коли вони мають потребу в житлі. Крім того, відповідачі
створюють для них неможливі умови для проживання.
Не погодившись із предґявленим
позовом, у квітні 2004 року ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1
та ОСОБА_2, треті особ: виконавчий комітет Орджонікідзевської районної ради м. Харкова,
піклування  Орджонікідзевського  району м. Харкова, ОСОБА_3, про визнання права
користування спірним  будинком.
ОСОБА_4 указувала  на те, що в 1990 році разом із неповнолітнім
сином - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, з мовчазної згоди позивачів і на
той час ще живого батька ОСОБА_1 -ОСОБА_7 -
вона вселилась у спірний будинок
Рішенням  Орджонікідзевського   районного
суду   м. Харкова   від
21 вересня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 10 січня 2007 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з усіма проживаючими членами сім&cent;ї з будинку АДРЕСА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права користування жилим
приміщенням -
будинком АДРЕСА_1 відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_1 і
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального
права, просять рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21
вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 січня
2007 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким їхні позовні вимоги про
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 задовольнити.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213,  214 ЦПК України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, стосуватися, зокрема, питань : чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом установлено, що спірним є
будинок АДРЕСА_1, право власності на 2/5 якого належить ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смертіОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, виданого 31 січня 2001 року;
право власності на 3/5 якого належить ОСОБА_2:  на 2/5 частини  на підставі свідоцтва про право на спадщину
за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, виданого 20
жовтня 1993 року,  на 1/5 частини на
підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Орджонікідзевського народного суду
м. Харкова від 3 травня 1967 року.

У спірному будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_2, її син,ОСОБА_1,
із сімґєю (дружиною ОСОБА_11 та неповнолітньою донькою - ОСОБА_9), її син,
ОСОБА_3, а також без реєстрації проживають: дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_10 - із
сином  ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, і підопічним ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд виходив
із того, що відповідачі проживають у спірному будинку як члени сімґї колишніх
власників будинкуОСОБА_7 та ОСОБА_8, в який вони вселились за їх згодою,  тому відповідно до ст. 156 ЖК України не
можуть бути виселені у звґязку з припиненням сімейних відносин, а передбачених
ст. 116 ЖК України підстав для виселення відповідачів судом не встановлено.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна.

Заперечуючи  проти  предґявлених позовних  вимог,  відповідачі зазначали, що спірний будинок має
два самостійних виходи та поділений між двома співвласниками.

Ці пояснення відповідачів суд не
перевірив і не встановив: в який частині будинку мешкають відповідачі, хто з позивачів
є власниками цієї частини будинку;
порядок вселення відповідачів у ту частину будинку, в який  вони проживають; хто був власником будинку на
час вселення відповідачів  та чи
зареєстровані вони в спірному будинку (його частині).

Указані обставини мають  значення для встановлення правовідносин, що
виникли між сторонами, та застосування норм закону, які регулюють ці  правовідносини.

Крім того, установивши той факт, що
ОСОБА_4 вселилась у спірне жиле приміщення без згоди власників і зберігає за
собою право користування іншою жилою площею, суд дійшов суперечливого висновку
про  відмову в задоволенні позовних вимог
про її виселення.

Зазначені порушення норм
процесуального права залишились поза увагою апеляційного суду, який рішення суду першої
інстанції залишив без змін.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення як постановлені з порушенням норм
матеріального та процесуального права підлягають скасуванню в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про виселення з
направленням справи  в цій частині на новий розгляд.

Рішення суду першої інстанції
та ухвала апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 про визнання права користування жилим будинком АДРЕСА_1 не
оскаржується.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Орджонікідзевського
районного   суду   м.
Харкова   від   21 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 10 січня 2007 року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 скасувати.

Справу в цій частині передати на
новий  розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.В.
Патрюк

Судді:                                                                І.С.
Берднік

А.В.
Костенко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка