Справа № 2-2046/2006р., № 2- 165/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007
року Крюківський райсуд
м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В.І.,

при секретарі -
Кулик О.Г., Бучинській І.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці справу за позовом фізичної особи
- ОСОБА_1 до фізичної особи - ОСОБА_2, Першої
Кременчуцької державної нотаріальної контори, за участю третіх осіб - юридичної
особи - комунального підприємства «Кременчуцьке міське бюро технічної
інвентаризації», фізичної особи - ОСОБА_3про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом та визначення додаткового строку для прийняття
спадщини , -

Встановив:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3.,
Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори , згідно якої прохала
визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першої
Кременчуцькою державною нотаріальної конторою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, на квартиру АДРЕСА_1,
визначити їй додатковий строк , достатній для подання нею заяви при прийняття
спадщини по заповіту на квартируАДРЕСА_1.

На обґрунтування
позову вказала, що 13 вересня 1995 року ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно
якого в разі її смерті, належну їй квартируАДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_3, а в
разі його смерті до відкриття спадщини або не прийняття її призначила
спадкодавцем ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати позивачки - ОСОБА_4 померла і після
її смерті відкрилась спадщина на вище зазначену квартиру. ОСОБА_3. своєчасно на
протязі шести місяців після відкриття спадщини не зміг прийняти спадщину, у
зв'язку з тим, що мешкає в іншому місті, постійно перебуває на роботі, досить
часто виїжджає в службові відрядження по Україні та за кордоном. Таким чином, у
неї виникло право на спадкування даної квартири за заповітом. Однак, прийняти
спадщину за заповітом не змогла, оскільки на той час мешкала та працювала з 27
січня 1997 року в Сполучених Штатах Америки, звідки повернулась 4 серпня 2006
року.

11 жовтня 2006
року їй стало відомо, що Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою
на вище зазначену квартиру видано свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю за
законом - відповідачу, хоча нею та її сином відмова про прийняття спадщини за
заповітом не надавалась, та навіть не були повідомлені нотаріальною конторою
про звернення для прийняття спадщини за законом ОСОБА_2 Вважає, що вказані нею
причини своєчасного не звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини
за заповітом, а саме її перебування поза межами України, є поважним і тому,
необхідно визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину ,видане відповідачу
та визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом.

В судовому
засіданні позивач та її представник ОСОБА_5.
позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити, з підстав викладених
у позові.

Відповідач ОСОБА_2 позов не
визнав, мотивуючи тим, що з 2003 року проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом з
матір»ю - ОСОБА_4, яка тяжко хворіла і потребувала постійного догляду, який він
здійснював. За час свого життя його мати дійсно 13.09.1995 року склала заповіт
на сина позивача - ОСОБА_3 та на позивача, про який їм було відомо.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла і після її смерті відкрилась спадщина на
спірну квартиру. Про смерть матері позивачці було відомо, а син позивачки
ОСОБА_3. взагалі був присутній на похоронах, де в присутності родичів йому
повідомив, що спадщину за заповітом приймати не буде і позивачка також не
претендує на квартиру. Для прийняття спадщини він звернувся до Першої
Кременчуцької державної нотаріальної контори та надав державному нотаріусу
заповіт від 13.09.1995 року. Нотаріальна контора видала йому свідоцтво про

В судовому
засіданні свідки ОСОБА_6. та ОСОБА_7. суду показали, що є сусідами відповідача
і померлої ОСОБА_4, були з ними в добросусідських відносинах. Відповідач і
позивачка є дітьми померлої. їм відомо, що позивачка перебувала за кордоном,
хоча матері допомагала матеріально, про смерть матері їй було відомо. ОСОБА_2 проживав в
спірній квартирі і увесь час доглядав в за матір»ю, бо вона останнім часом дуже
хворіла. Про існування заповіту їм нічого не відомо.

Свідки ОСОБА_7.,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11 підтвердили факт постійного проживання
відповідача з померлою, те що він здійснював догляд за нею. Також пояснили, що
їм було відомо про існування заповіту, про який знали і позивачка ї її син
ОСОБА_3.. В день похорон бабусі - ОСОБА_4., ОСОБА_3. був і на поминках в їх
присутності казав, що на квартиру не претендує, оскільки відповідач доглядав
померлу та постійно в проживав в квартирі, тому він і позивачка не будуть
приймати спадщину.

Свідок ОСОБА_12.
суду пояснила, що до неї як до державного нотаріуса Першої Кременчуцької
нотаріальної контори звернувся відповідач з заявою про прийняття спадщини після
померлої ОСОБА_4. Нею було здійснено перевірку всіх реєстрів, заповіт
зареєстрований не був з невідомих їй причин, але ОСОБА_2 його пред'явив і
останній приєднаний до матеріалів спадкової справи. Підстав для відмови
відповідачу у видачі свідоцтва не було, оскільки спадкоємці за заповітом не
звернулися у визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини, тому
відповідач прийняв спадщину за законом фактом прописки.

Суд, вислухавши
всіх учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи
встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4. За час
свого життя ОСОБА_4 залишила заповіт від 30.09.1995 року, посвідчений державним
нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О.,
яким заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3, а в разі його смерті до
відкриття спадщини або не прийняття її призначила ОСОБА_1. Про даний заповіт як
позивачці так і третій особі ОСОБА_3було відомо , що вони і підтвердили в
судовому засіданні.

Відповідно до
ст. 1220 Цивільного Кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті
особи або оголошення її померлою, а ст. 1221 цього Кодексу передбачено, що
місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як встановлено в
судових засіданнях позивачка і третя особа (спадкоємці за заповітом) були повідомленні
про день смерті спадкодавця, тобто їм було відомо і про час та місце відкриття
спадщини.

Ст. 1268 ч. 1
Цивільного Кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Ст. 1269 ч.1 Цивільного
Кодексу України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину , але
на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем , має подати до
нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом строку встановленого
у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом
встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3. до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини протягом встановленого законом строку не подавав, даний
факт підтверджений останнім в судовому засіданні. Таким чином, у позивачки
відповідно до ч. 2 ст. 1270 Цивільного Кодексу України виникло право на
прийняття спадщини за заповітом з моменту не прийняття спадщини ОСОБА_3., але позивач
даним правом не скористалась і у встановлений трьох місячний строк відповідну
заяву до нотаріальної контори не подала.

Позивач пропуск
строку прийняття спадщини мотивувала тим, що з 27 січня 1997 року по 4 серпня
2006 року перебувала в Сполучених Штатах Америки та вважає його поважним, а
також те, що вона вважала, що її син ОСОБА_3. спадщину прийняв.

Суд критично
відноситься до стверджень позивача, як на поважну причину пропуску строку для
прийняття спадщини - перебування її за кордоном, оскільки згідно Закону України
«Про нотаріат», норм міжнародного права, передбачено, що вчинення нотаріальних
дій за кордоном покладається на консульські установи, а громадяни, які
перебувають за кордоном наділені правом звернення до консульської установи для
реалізації свої прав. Отже, перебування позивача за кордоном не є поважною
причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, суд
не вважає за поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини позивачкою
те, що вона ніби - то вважала, що її син ОСОБА_3. прийняв спадщину, оскільки
позивачка і ОСОБА_3. спілкувались між собою по телефону, під час перебування
позивачки за кордоном, що ними і не заперечувалось.

Суд приймає до
уваги, що вирішення питання здійснення свого права на спадкування залежить   від волі позивача , тобто позивач
особисто   повинна була з»ясувати  питання з приводу спадщини .

Також, як
вбачається з матеріалів справи і пояснень позивачки, ОСОБА_1 повернулась до
України з Сполучених Штатів Америки 4 серпня 2006 року та зупинилась у свого
сина ОСОБА_3, а свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачу було
видано лише 29 вересня 2006 року, тобто у позивачки був час для звернення до
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до видачі свідоцтва про
право на спадщину відповідачу, але позивачка своїм правом не скористалась. Але,
відповідно до заяви від 11.10.2006 року, посвідченої приватним нотаріусом
ОСОБА_13, ОСОБА_3. 11.10.2006 року звернувся з заявою про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_4 та Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора йому
відмовила, так як ним пропущено строк для прийняття спадщини за заповітом та у
зв'язку з тим, що видано свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю за законом.
В подальшому, ОСОБА_3. не завертався до суду з позовом про продовження строку
для прийняття спадщини.

Суд не приймає
як належні посилання позивача та ОСОБА_3 про те, що останній своєчасно на
протязі шести місяців після відкриття спадщини не зміг прийняти спадщину, у
зв'язку з тим, що мешкає в іншому місті, постійно перебуває на роботі, досить
часто виїжджає в службові відрядження по Україні та за кордоном і вважає , що
вказане не є поважними причинами пропуску даного строку.

Також суд
критично оцінює пояснення третьої особи ОСОБА_3 про те, що в нотаріальній
конторі йому повідомили про відсутність заповіту ОСОБА_4, так як будь-яких
доказів такого твердження суду не було надано, але разом з цим судом
встановлено, що будь-яких заяв про прийняття спадщини останнім до нотаріальної
контори не подавалось .

Оцінюючи всі
докази та пояснення сторін, суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за
законом від 29 вересня 2006 року, посвідчене державним нотаріусом Першої
Кременчуцької державної нотаріальної контори ОСОБА_12., видане ОСОБА_2відповідно до
вимог ст. 1268 ч.3 ЦК України
законно, оскільки нотаріусом при підготовці до видачі свідоцтва про право на
спадщину здійснювались всі необхідні заходи.

Суд приходить до
висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку достатнього
для подання заяви про прийняття спадщини з тих підстав, що позивачу було відомо
про наявність заповіту, про день смерті спадкодавця і про час відкриття
спадщини, а також те, що позивач спілкувалась з ОСОБА_3., і на час видачі
свідоцтва про прийняття спадщини за законом відповідачу перебувала в Україні,
але до цього часу не подала відповідну заяву про прийняття спадщини. Крім того,
позивач не була обмежена у подачі даної заяви до відповідних установ,
перебуваючи за кордоном та її перебування за кордоном не є поважною причиною
для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином,
відповідно до ч.1 ст. 1272 Цивільного Кодексу України, якщо спадкоємиць
протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про
прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позовуОСОБА_1. слід
відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.
ст. 1220, 1221, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК
України, ст. ст. 10,11,60, 79, 88,212,213,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2, Першої
Кременчуцької державної нотаріальної контори, за участю третіх осіб -
комунального підприємства «Кременчуцьке міське бюро технічної інвентаризації»,
ОСОБА_3про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та
визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

На рішення суду
може бути подана заява про апеляційне оскарження до Апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.