№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 грудня  2007 року
Іллічівський райсуд м. Маріуполя Донецької області під головуванням
судді Топчій Т.В. при секретарі Дорош Н.В., за участю адвоката ОСОБА_3.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі цивільну справу за
позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2  та  ОСОБА_1 про визнання права власності на
автомобіль, -

В С Т А Н О В И В:

У
лютому 2007 року позивачка - ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2   про розподіл
спільного майна подружжя у якому просила розподілити між нею та
відповідачем в натурі  побутову техніку,
меблю стягнувши з неї на користь відповідача
грошову компенсацію, а також виділити їй внатурі автомобіль
«Фольксваген» держ.номер НОМЕР_1, а відповідачу виділити автомобіль
«Фольксваген» держ.номер НОМЕР_2.

У
березні 2007 року відповідач - ОСОБА_2. звернувся з зустрічним позовом до
ОСОБА_1. про розподіл спільного майна та просив розподілити між сторонами
побутову техніку, речі домашнього вжитку, меблі. Просив також виділити йому
внатурі квартиру АДРЕСА_1, розподілити між сторонами будинок АДРЕСА_2, визнавши
за ним право власності на 1/2 частку будинку у відповідності до внеску у ремонт
та розбудову будинку  його  силами
та  майновими витратами та
виділити йому автомобіль  «Фольксваген»
2001 року випуску держномер НОМЕР_1  в
натурі.

У
грудні  2007   року
позивач  -   ОСОБА_4. звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. про визнання права власності на автомобіль    «Фольксваген» 1994 року випуску держномер
НОМЕР_2, зазначивши у позові, що автомобіль було придбано ним у ОСОБА_2 у
листопаді 2005 року у розстрочку за 8 000 доларів США.

У  судовому засіданні позивачка -  ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги, не
визнана зустрічні позовні вимоги відповідача
та пояснила, що  перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 06.09.96 року по  січень 2007 року. У період спільного
проживання з  відповідачем вони придбали
побутову техніку, меблю речі домашньго вжитку на загальну суму 29800 грн, які
були розподілені між сторонами у добровільному порядку, у зв»язку з чим вони
відмовилися від позовних вимог  у
частині  розподілу  вказаних речей. 91/100 будинку АДРЕСА_2
належить їй на підставі договору дарування від 24.02.98 р., а 9/100 зазначеного
будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від
22.09.95 року, таким чином будинок
являється  її особистою власністю.
За період спільного проживання з відповідачем у будинку були проведені
деякі  ремонтні роботи,  перебудовані підсобні приміщення - гараж,
навіс, літня кухня, житлова площа будинку у наслідок проведеного ремонту та
перебудови не збільшилась. Під час шлюбу з ОСОБА_2 ними також були придбані два
автомобіля - «Фольксваген» 1994 року випуску держномер НОМЕР_2  на підставі біржевої угоди купівлі-продажу
транспортного засобу від 05.10.02 року та «Фольксваген» 2001 року випуску
держномер НОМЕР_1 на підставі біржевої угоди купівлі-продажу транспортного
засобу від 29.10.05 року.

Однокімнатна
квартира АДРЕСА_1 була придбана нею за договором купівлі-продажу від 26.10.01
року  для свого зятя - ОСОБА_5. який на
час розгляду справи відбуває показання у місцях позбавлення волі.  Гроші для придбання квартири в сумі 2000
долларів США вона позичила у ОСОБА_6. Після смерті матері її зятя - ОСОБА_7.,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до складу спадщини війшли - однокімнатна
квартира АДРЕСА_3, акції промінвестбанку, грошові кошти на рахунках
промінвестбанку на загальну суму 53905 грн та 6900 долларів США та майно
померлої визначене згідно актів опису нотаріусу на загальну суму 14060
грн.  Вона за дорученнями  ОСОБА_5. оформила його спадкові права  після смерті матері та отримала у
розпорядження  грошові кошти та майно які
належали її зятю  ОСОБА_5   За дорученням ОСОБА_5. від 14.11.01 року на
право розпорядження квартирою АДРЕСА_3 вона продала зазначену квартиру за
договором  купівлі-продажу від  11.12.2001 року  Гроші виручені нею від продажу квартири  вона повернула  ОСОБА_6.
у грудні 2001 року. За вказаними підставами просила суд виключити
однокімнатну квартиру  АДРЕСА_1 м.
Маріуполя зі складу спільного сумісного майна подружжя та визнати квартиру її
особистою власністю.  Отримавши  право на розпорядження спадковим майном
ОСОБА_5. після смерті його матері  на
загальну суму 102 810  грн, не враховуючи
проданої квартири, вони разом з відповідачем
витратили отримані кошти  для  ремонту
будинку   АДРЕСА_2, перебудову
гаражу, перебудови сараю, побудови навесу, які були виконані у період 2002-2005
років,  Вважає  будинок АДРЕСА_2 з усіма надворними
прибудовами своєю особистою власністю, на виплату грошової компенсації
відповідачу виходячи з вартості Ѕ частки ремонтних робіт та перебудови
придомових споруд не згодна. Просить виділити відповідачу в натурі автомобіль
«Фольксваген» 1994 року випуску держномер НОМЕР_2, а їй виділити в натурі
автомобіль «Фольксваген» 2001 року випуску держномер НОМЕР_1, на виплату
грошової компенсації ОСОБА_2. у рахунок урівнення часток у праві спільної
сумісної власності не згодна. При вирішенні спору просить суд врахувати, що
після смерті її доньки - ОСОБА_27з нею проживає її неповнолітній онук -  ОСОБА_8 1994 року народження, рішенням Іллічівської
райадміністрації м. Маріуполя від 26.04.00 р.
вона визнана його опікуном Позовні вимоги ОСОБА_4. не визнає, оскільки
про укладання угоди купівлі-продажу автомобіля «Фольксваген» 1994 року випуску
держномер НОМЕР_2  їй відомо не
було.

Відповідач
- ОСОБА_2. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1. не визнав, підтримав
свої позовні вимоги та пояснив, що перебував з ОСОБА_1. у зареєстрованому
шлюбі  з
06.09.96 року по  січень 2007
року. Разом вони проживали у будинку
АДРЕСА_2. Він під час шлюбу з ОСОБА_1. працював, займався
підприємницькою діяльністю - торгівлею продовольчими та непродовольчими
товарами, перевозками, вирощуванням бачових,
фактично він утримував позивачку та її неповнолітнього онука ОСОБА_8.
ОСОБА_1 під час шлюбу з ним  самостіного
заробітку доходу не мала. Відповідно вважає, що спірне майно придбане під час
шлюбу з позивачкою є його особистою власністю. Автомобіль «Фольксваген» 1994
року випуску держномер НОМЕР_2 він
придбав у 2002 році  на своє
ім»я  за кошти зароблені ним до
реєстрації  шлюбу з позивачкою.  Даний
автомобіль  він фактично продав
ОСОБА_9. у 2005 році, але договір купівлі-продажу автомобіля  з ОСОБА_9. вони  не оформляли. Автомобіль  «Фольксваген» 1994 року випуску держномер
НОМЕР_2 знаходиться у володінні та користуванні
ОСОБА_9.  на підставі виданої ним
довіреності, позовні вимоги ОСОБА_4. визнає у повному обсязі.  У 2005 році
він також на своє ім»я придбав Фольксваген» 2001 року випуску держномер
НОМЕР_1  за 16900 долларів США. Гроші на
покупку автомобілю  в сумі 15 000
долларів США він  позивчив   у
ОСОБА_10. На час розгляду справи борг ОСОБА_10. він повернув. Під час
подружнього життя з позивачкою у період 2001 - 2005 років  він своїми силами за   рахунок
спільних   грошових  коштів
значно  покращив   стан
житлового будинку   АДРЕСА_2, який
належить позивачці. Зробив у будинку ремонт - були замінені пластикові вікна,
водопостачальні комунікації, були зроблені зовнішні роботи  по ремонту будинку та подвір»я. Також він
значно збільшив площу гаражу, зробив навіс на подвір»ї, поставив новий
забор,  перебудував сарай.  Він не згоден з тим, що квартира АДРЕСА_1 у
м. Маріуполі та  автомобіль «Фольксваген»
1994 року випуску держномер НОМЕР_2 та ремонтні роботи у будинку були придбані
та зроблені ОСОБА_1. за рахунок коштів отриманих від спадщини ОСОБА_5. Вважає,
що квартира АДРЕСА_1 у м. Маріуполі  була
придбана ним та позивачкою за рахунок спільних коштів. У період спільного
проживання   вони придбали побутову
техніку, меблю речі домашньго вжитку, які були розподілені між сторонами у
добровільному порядку. Просив  суд
виділити  йому в натурі  автомобіль «Фольксваген» 2001 року випуску
держномер НОМЕР_1  оскільки він потрібен
йому  для роботи, заняття підприємницькою
діяльністю. Просив визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку
АДРЕСА_2.  Квартиру АДРЕСА_1 у м.
Маріуполі виділити йому в натурі, оскільки іншого житла на праві власності він
не має.

Позивач
- ОСОБА_4. у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги до
відповідачів  та пояснив, що у листопаді
2005 року купив у відповідачів - ОСОБА_1
автомобіль «Фольксваген» 1994 року випуску держномер НОМЕР_2.
Відповідачці -  ОСОБА_1 було відомо про
продаж йому автомобілю. Угоди купівлі-продажу автомобіля вони не оформляли,
оскільки  він купив автомобіль у
розстрочку за 8000 доларів США. Він повернув гроші ОСОБА_2. у жовтні 2006 року
6000 доларів США та у грудні 2006 року - 2000 доларів США. Весь час  автомобіль знаходився у його керуванні на
підставі доручення від 07.11.05 р., він використовував автомобіль як власний,
ремонтував його за власні кошти. Просив визнати за ним право власності на
автомобіль Фольксваген» 1994 року випуску держномер НОМЕР_2.

Свідок
- ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що на початку жовтня 2001 року
ОСОБА_1 позичала у неї гроші у сумі 2000 долларів США для покупки однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 для  ОСОБА_5. Їй було
відомо, що ОСОБА_1 оформляє спадщину після смерті ОСОБА_7. Після продажу
квартири  АДРЕСА_3 у грудні 2001 року
ОСОБА_1 повернула  їй  борг у повному обсязі. Ремонтні роботи у
будинку АДРЕСА_2 проводилися подружжям ОСОБА_1 у період 2001-2003 років.

Аналогічні
пояснення у судовому засіданні  були дані
свідком -ОСОБА_12.

Свідок
- ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_1 позичала у її дітей гроші на покупку
однокімнатної квартири по вул. Сеченова у 2001 році, пізніше вона повернула
борг. Ремонтні роботи у будинку АДРЕСА_2 були розпочаті  після того, як ОСОБА_1 отримала спадщину
після смерті ОСОБА_7., до 2001 року Мокрополови займалися торгівлею, але  грошей у них
не вистачало. До того як Мокрополови
заселилися у будинок у 1998 році
він був у нормальному, принадному для проживання стані, у результаті
ремонтних робіт житлова площа будинку не збільшилася.

Аналогічні   пояснення
були   дані  у
судовому   засіданні   свідками
ОСОБА_14.   та

ОСОБА_15

Свідок
ОСОБА_16. пояснила, що у будинку АДРЕСА_2 Мокрополовими були виконані значні
ремонтні роботи з 2001 року.

СвідокОСОБА_17.
у судовому засіданні  пояснила, що під
час проживання ОСОБА_2 у будинку
АДРЕСА_2 з 1998 року  ним  за рахунок його труда та майнових витрат були
виконані значні ремонтні роботи у наслідок чого значно збільшилась вартість
будинку,  ним  був побудований новий гараж  на місці старого, побудований навіс,
переобладнані  підсобні  приміщення на
подвір»ї. Під час шлюбу у ОСОБА_1 був спільний сімейний бюджет, подружжя
займалося торгівлею та комерційною діяльністю.

Аналогічні
пояснення були дани свідками ОСОБА_18. та ОСОБА_19

Свідок
ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що у 2000-2003 роках ОСОБА_2. купував у
нього будівельні матеріали для будівництва гаражу  та для ремонтних робіт. ОСОБА_2. займався
торгівлею  з 1991 року мав стабільний
прибуток та користувався його складськими приміщеннями на ринку.

Свідок
ОСОБА_21. пояснив, що у 2001 - 2002 роках допомогав ОСОБА_2. будувати  новий гараж
у будинку  АДРЕСА_2.

Допитана
у судовому засіданні свідок - ОСОБА_22. пояснила, що  її чоловік ОСОБА_9.    купив
мікроавтобус   «Фольксваген»   1994
року   випуску   держномер НОМЕР_2  у ОСОБА_2
у 2005 році   у  розстрочку
за  8 000 долларів США. У грудні
2006 року вони повністю сплатили гроші ОСОБА_2. за автомобіль. Договір
купівлі-продажу автомобілю оформлено не було. ЇЇ чоловік керував автомобілем за
дорученням.

Свідок
- ОСОБА_23. у судовому засіданні пояснив, що у 2005 році ОСОБА_2. позичав у
нього 15 000 долларів США для покупки автомобіля.

Суд
вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні
вимоги  ОСОБА_1. до ОСОБА_2  та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1.
про розподіл спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково, а
позовні вимоги ОСОБА_4. до ОСОБА_2
та  ОСОБА_1. визнання права
власності на автомобіль задоволенню не підлягають за наступними підставами.

Виходячи
зі змісту ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу  належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між
ними.

У
судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі  з
06.09.96 року  по  січень 2007 року  ( л/с -23 т1 ).  У судовому засіданні також встановлено, що
під час шлюбу сторони працювали, у них був спільний сімейний бюджет, кошти які
знаходилися у сімейному бюджеті вони витрачали за спільною згодою. ОСОБА_1 з
2003 року, а ОСОБА_2. з 2005 року працювали у ВАТ МК «ім. Ілліча» ( л/с
-33-53,67,68 т.1), стабільно отримували заробітну платню, окрім того, ОСОБА_2.  є суб»єктом підприємницької діяльності ( л/с
-73-93 т.1 ). Під час подружнього
життя  з  1996 року
сторони  займалися підприємницькою
діяльністю, торгівлею продовольчими та непродовольчими товарами на ринках
міста, перевозкою вантажів пов»язаних з торгівлею, що підтверджувалося
поясненнями свідків допитаних у судовому засіданні  - ОСОБА_14.,ОСОБА_15.,ОСОБА_17., ОСОБА_18.,
ОСОБА_19, тому суд вважає посилання відповідача ОСОБА_2 про те, що спірне майно  придбане під час шлюбу з позивачкою -  а саме спірні квартира та два автомобілі   належать йому на праві особистой
власності  є  безпідставними.

Відповідно
з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що 91/100
будинку АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1. на підставі договору дарування від 24.02.98
р. ( л/с - 108 т1.), а  9/100 зазначеного
будинку належить позивачці  на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.95 року ( л/с - 114 т.1 ),
таким чином будинок   являється  її особистою власністю. Разом з тим, у
судовому засіданні  встановлено, що під
час шлюбу  сторони проживали у будинку
АДРЕСА_2 з 1998 року та  у період з 2001
року у будинку та на придомовій теріторії були проведені ремонтні роботи за
рахунок спільних коштів та трудових зусиль сторін у зв»язку з чим збільшилася
його цінність, що підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні
свідків -  ОСОБА_20, ОСОБА_21,ОСОБА_17.,
ОСОБА_18., ОСОБА_19

Відповідно
до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або
затрат другого з подружжя  воно у разі
спору може бути визнане за рішенням суду
об»єктом   права   спільної
сумісної   власності   подружжя.

Виходячи
з висновку будівничо-технічної експертизи від 06.09.07 р. ( л/с - 119-129 т2. )
вартість ремонтних робіт проведених у будинку з урахуванням ізносу на час
проведення експертизи складає 27 346 грн, загальна корисна площа домоволодіння
через проведення  ремонту та переобладнання
збільшена не була.

Враховуючи
наведені обставини, суд вважає, що підстав для визнання будинку АДРЕСА_2 у
Іллічівськом районі м. Маріуполя об»єктом права спільної сумісної
власності  сторін  та визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ
частку будинку  не встановлено,
проте  вартість ремонтних робіт
проведених у будинку  в сумі 27 346
грн,  повинна бути розділена між
сторонами  у рівних частках по 13 673 грн
за кожним, оскільки під час шлюбу сторони за рахунок спільних коштів та
трудових витрат поліпшили стан домоволодіння, яке належить на праві власності
позивачці. Посилання позивачки про те, що ремонтні роботи у її домоволодінні
були зроблені  виключно за рахунок її
особистих коштів отриманих нею у наслідок розпорядження спадщиною ОСОБА_5. ( л/с
- 103-159 т1 ),  суд вважає безпідставними
оскільки у судовому засіданні встановлено, що ремонтні роботи  у будинку та перебудова придомових споруд
виходячи з пояснень сторін та свідків допитаних у судовому засіданні були
виконані під час спільного проживання сторін у шлюбі  протягом
тривалого часу з 2001 по 2004 рік
за рахунок спільних майнових та трудових витрат. Таким чином,  у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2.
поніс витрати на ремонт та переобладнання будинку та має право на відшкодування
1/2 частки вартості ремонтних робіт. Відповідно
з  позивачки ОСОБА_1. яка є
власницею домоволодіння слід стягнути на користь відповідача - ОСОБА_2  13 673 грн у рахунок відшкодування Ѕ  частини
вартості ремонтних робіт.

Відповідно
до ч. 1 ст. 57 СК України  особистою
приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте до шлюбу, майно набуте під
час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно
набуте під час шлюбу але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Проаналізувавши
досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що  однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 слід визнати
об»єктом права спільної сумісної власності подружжя оскільки у судовому
засіданні встановлено, що спірна квартира
була   придбана  позивачкою
за договором купівлі-продажу від 26.10.01 року ( л/с - )  під час шлюбу з ОСОБА_2

Виходячи
з вимог ст. 375, 376 ЦК України ( в редакції 1963 р), діючого станом на 2001
рік договір позики між громадянами повинен укладатися у письмовій формі.
Підтвердження договору позики
поясненнями свідків не допускається. Таким чином, посилання  ОСОБА_1. у обґрунтування своїх позовних вимог
про визнання квартири її особистою власністю на те, що вона позичала гроші  для придбання квартири АДРЕСА_1 в сумі 2000
долларів США у ОСОБА_6. у жовтні 2001 року
та після отримання доручення від свого зятя ОСОБА_5. та  продажу квартири  АДРЕСА_3 11.12.2001, яка належала ОСОБА_5у
порядку спадкування, розрахувалася за договором займу з ОСОБА_11  не знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, оскільки  розписки про
укладення договору займу між ОСОБА_1. та
ОСОБА_11суду не надано, а пояснення свідків не доводять наявність
договору позики.

Відповідно
до ст.71 СК України  майно, що є об»єктом
права  спільної сумісної власності
подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги  інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи
з висновку будівничо-технічної експертизи від 06.09.07 р ( л/д -119-129
т2.  ) вартість однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 складає 92 880 грн, однокімнату квартиру між сторонами в натурі
розподілити неможливо. Відповідно до ст. 71 СК України неподільні речі
присуджуються одному з подружжя якщо інше не визначено домовленістю між
ними.

Виходячи
з пояснень відповідача - ОСОБА_2 він постійно проживає у своїх батьків - у м.
Маріуполі пров. Зеленогорський б. 57, де зареєстрований.     Враховуючи наведені обставини справи,  приймаючи до уваги також інтереси неповнолітнього
онука позивачки  - ОСОБА_8. 1994 року
народження, який  постійно мешкає з
позивачкою, перебуває на її утриманні, рішенням Іллічівської райадміністрації
м. Маріуполя від 26.04.00 р. позивачка визнана його опікуном, суд вважає що
однокімнатну квартиру  АДРЕСА_1 слід
виділити в натурі позивачці - ОСОБА_1 з присудженням відповідачу ОСОБА_2. в
натурі іншої частини спільного сумісного майна подружжя.

Приймаючи
рішення про розподіл автомобілів «Фольксваген» 1994 року випуску держномер
НОМЕР_2   та
«Фольксваген» 2001 року випуску держномер НОМЕР_1 суд приходить до
висновку про те, що автомобілі входять до складу спільної сумісної власності
сторін, оскільки обидва автомобіля були придбані під час шлюбу на підставі   біржових
угод купівлі-продажу транспортних
засобів від 05.10.02 року та  від
29.10.05 року ( л/с -183-186 т1 ).
Доказів того, що автомобілі були придбані сторонами під час шлюбу за
рахунок особистих коштів суду не надано. Виходячи з пояснень допитаного у
судовому засіданні свідіка ОСОБА_23, ОСОБА_2. позичав у липні 2005 року у його
дружини   гроші   в
сумі  15000   доларів
США.   Проте   розписка
про  позику  грошей складена  між
ОСОБА_2 та  ОСОБА_23 а не з його
дружиною та виходячи з пояснень ОСОБА_23 розписка була складна пізніше, коли
виникла необхідність, ОСОБА_1 при укладанні договору позики присутня не
була.  Окрім того, як з пояснень свідка
ОСОБА_23 так і з пояснень  відповідача
ОСОБА_2 не вбачається, що  ОСОБА_2.  повернув
борг ОСОБА_23. виключно за рахунок своїх
власних  коштів, а не спільних
коштів подружжя.  Таким чином, оцінюючи
пояснення ОСОБА_2 про придбання ним автомобіля
«Фольксваген» 2001 року випуску держномер НОМЕР_1 за рахунок  власних
коштів в сумі 15000 доларів США
які він отримав за договором позики у ОСОБА_23 ( л/с - 40 т.2 ), суд
вважає, що вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та позиція
відповідача у цій частині обумовлена бажанням виключити автомобіль  «Фольксваген» 2001 року випуску   зі складу спільної сумісної власності
сторін.

Оцінюючи
пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що автомобіль «Фольксваген» 1994 року
випуску держномер НОМЕР_2  був проданий
ним ОСОБА_3 у  2005 році, суд вважає, що
ці обставини не мають правового значення оскільки угоди купівлі-продажу
автомобілю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3в установленій законом формі укладено не було,
ОСОБА_4. має тільки  право керування
автомобілем «Фольксваген» 1994 року випуску держномер НОМЕР_2   на підставі доручення виданого ОСОБА_2

( л/с - 100
т.2).

Відповідно
до ст 65 СК України подружжя розпоряджується майном, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладанні
договорів одним з подружжя вважається що він діє за згодою другого з подружжя.
Для укладання одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального
посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна
згода другого з  подружжя має бути подана
письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення
або державної реєстрації має бути нотаріально засвідчена.

У судовому засіданні позивачка - ОСОБА_1
заперечувала проти того, що догоговір купівлі-продажу спірного автомобілю
«Фольксваген» 1994 року випуску було укладено за її згодою та пояснила, що їй
не було відомо про продаж автомобіля ОСОБА_3, вона знала тільки про те, що
автомобіль знаходився у користуванні ОСОБА_4. за дорученням на право керування.
На час передачі автомобілю ОСОБА_3 було відомо, що ОСОБА_2. перебуває у шлюбі з
ОСОБА_1.  Будь-яких доказів того, що
договір купівлі-продажу автомобіля «Фольксваген» 1994 року випуску держномер
НОМЕР_2  між ОСОБА_2 та ОСОБА_3було
укладено за письмовою згодою ОСОБА_1. суду не надано. Аргументи наведені
ОСОБА_3та ОСОБА_2 у підтвердження
укладення між ними договору купівлі-продажу автомобілю стосовно того, що
автомобіль тривалий час знаходився у користуванні ОСОБА_4., який здійснював
його ремонт за власні кошти, наявність договору купівлі-продажу автомобілю
укладеного 04.11.05 р. у простій письмовій формі ( л/д -183 т.2 )  та пояснення свідків - ОСОБА_24., ОСОБА_25.,
ОСОБА_26, не спростовують наведеного висновку про відсутність письмової згоди
ОСОБА_1. на відчуження автомобілю. За вказаними підставами  суд
вважає необхідним у позовних вимогах
ОСОБА_4. до  ОСОБА_1  про визнання права власності на автомобіль
«Фольксваген» 1994 року випуску держномер НОМЕР_2  відмовити.

Таким
чином, вирішуючи питання про розподіл
автомобілів між сторонами в натурі суд враховує, що ОСОБА_2. займається
підприємницькою діяльністю, пов»язаною з тогрівлею та перевезенням вантажів,
автомобілі йому потрібні для роботи, тому вважає доцільним виділити ОСОБА_2. в
натурі автомобілі «Фольксваген» 1994 року випуску держномер НОМЕР_2 та
«Фольксваген» 2001 року випуску держномер НОМЕР_1.

Відповідно
до  висновків автотоварознавчої
експертизи від 09.07.07 р. була визначена вартість  автомобілю «Фольксваген» 1994 року випуску
держномер НОМЕР_2 в сумі 39 137,30 грн ( л/с -92-94 т.2 )  та автомобілю «Фольксваген» 2001 року випуску
держномер НОМЕР_1 в сумі 61 816,72 грн ( л/с -105-107 ).

Приймаючи
рішення про розподіл  між  сторонами спільного сумісного майна за
вказаним варіантом. суд виходить з
принципу  рівності часток у
праві  сумісної власності подружжя  визначеного у ст. 70 СК України виходячи з
вартості присудженого майна.

Таким
чином,  за визначеним судом  варіантом розподілу майна позивачці  ОСОБА_1. в натурі  виділена
однокімнатна квартира АДРЕСА_1
вартістю 92 880 грн, а відповідачу ОСОБА_2. автомобілі  «Фольксваген» 1994 року випуску держномер
НОМЕР_2  та  2001 року випуску держномер НОМЕР_1  загальною вартістю 100 954,02 грн

Відповідно
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. слід стягнути грошову компенсацію у рахунок
урівнення часток у праві спільної сумісної власності  у сумі 8074,02 грн

Згідно
ст. 88 ЦПК України з  ОСОБА_1. на користь
ОСОБА_2 слід стягнути половину судових витрат понесених у зв»язку з проведенням
судових автотоварознавчої та будівничо-технічної експертизи  в сумі
2400 грн. ( 600 грн + 4200 грн /2).
Окрім того, зі сторін слід стягнути на користь держави судовий збір
пропорційно вартості присудженого майна. Так
з  ОСОБА_1. на користь держави
слід стягнути  судовий збір в сумі
1014,53 грн (1% вартості квартири 928,8 грн + 136,73 грн  - 51 грн), а з ОСОБА_2 на користь держави
слід стягнути  судовий збір в сумі  1095,27 грн
( 1% вартості автомобілів - 1009,54 грн + 136,73 грн  - 51грн )

Керуючись   ст.ст.
10, 60, 212, 213, 215, 224    ЦПК
України,    ст.ст.  60,61,62,65,70,71

СК  України суд,
-

В И Р І
Ш И В:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2  та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Розподілити
майно між сторонами, виділити
ОСОБА_1  в натурі квартиру  АДРЕСА_1 вартістю 92 880 грн., визнавши за
ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Іллічівськом районі м.
Маріуполя.

Виділити  ОСОБА_2
в натурі  автомобіль «Фольксваген»
1994 року випуску держномер НОМЕР_2 вартістю 39 137,30 грн,  та
автомобіль «Фольксваген» 2001 року випуску держномер   НОМЕР_1 вартістю   61 816,72 грн, загальною вартістю

100 954,02 грн,
визнавши за ОСОБА_2  право власності на
автомобіль «Фольксваген» 1994 року випуску держномер НОМЕР_2 та автомобіль
«Фольксваген» 2001 року випуску держномер
НОМЕР_1.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  грошову
компенсацію у рахунок урівнення часток у праві спільної сумісної власності  в сумі 8074,02 грн.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок Ѕ частини  вартості проведених ремонтних робіт у будинку
АДРЕСА_213 673 грн.

У
позовних вимогах  ОСОБА_1 про визнання
права особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 та у позовних вимогах
ОСОБА_2  про визнання права власності на
Ѕ частку будинку АДРЕСА_2- відмовити.

У
позовних  вимогах  ОСОБА_4 до ОСОБА_2  та
ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль - відмовити

Стягнути
з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  Ѕ частину понесених ним судових витрат по
справі  в сумі  2400
грн

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1014,53  грн.

Стягнути
з ОСОБА_2  на користь держави судовий
збір в сумі 1095,27 грн

На
рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суд Донецької області через
Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Заяву про апеляційне оскарження рішення
може бути подано протягом десяти  днів з
дня проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання  заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: