УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27 липня
2007 року                                                                                    м.  Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області в складі:

Висоцької
В.І,  Олєйникової Л.С. ,  Осипчук О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного Казначейства
України, 3-особи: Верховний Суд України, Апеляційний суд м. Києва, Прокуратура
м. Києва, Прокуратура Голосіївського району м. Києва про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання , досудового
слідства, прокуратури і суду -,  за
касаційною скаргою Прокуратури Голосіївського району м. Києва на рішення
Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2005 року,

встановила:

В липні
2003 року заявник звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства ,
прокуратури і суду.

Зазначав,
що 3 квітня 1996 року відносно нього прокуратурою Московського району м. Києва
було порушено кримінальну справу за
ст.  ст. 168 ч.3, 165 ч.1 КК
України.

Вироком
судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 13 квітня
1999 р. його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених зазначеними
статтями та засуджено до позбавлення волі.

28 липня
2000 р.Постановою Пленуму Верховного Суду України було задоволено протест
заступника голови Верховного Суду України та скасовано зазначений вирок суду
відносно нього, а справу було направлено на додаткове розслідування.

Постановою  ст. слідчого прокуратури м. Києва від 28
вересня 2000 р. кримінальну справу відносно нього за  ст. 168 ч.3, 165 ч.1 КК України було закрито
на підставі ч.2  ст. 213 КПК України за
недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Справа
№33ц -1474 кс 07                                     Категорія
ЦП-39

Головуючий у
першій інстанції Ґуль В.В.

Суддя-доповідач     Олейникова
Л.С.

Також
зазначав, що він з 13 квітня 1999 р. по 11 вересня 2000 р. знаходився під
вартою в СІЗО №13 м. Києва Державного департаменту виконання покарань.

Всього знаходився
під слідством та судом 54 місяці.

У
зв"язку з цим просив задовольнити його вимоги та відшкодувати завдану йому
моральну шкоду незаконними діями органів дізнання попереднього слідства,
прокуратури і суду, яку він оцінює в загальній сумі 44712.24 грн, оскільки його
було незаконно звільнено з посади інспектора ДПС ДАІ ГУ МВС України в м.
Києві в званні старшини міліції в березні 1999 року, погіршились його нормальні
життєві зв"язки, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Справа
розглядалась неодноразово.

Останнім
рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2004 року позов
задоволено частково стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України
шляхом списання коштів з рахунку Державного казначейства України на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду , завдану незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури та суду 43200 грн. В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2005 року рішення Печерського районного
суду м. Києва від 15 грудня 2004 року в частині списання коштів з рахунку
Державного Казначейства України змінено, викладено цю частину резолютивної
частини рішення в такій редакції" шляхом списання коштів Державним
Казначейством України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету
України. В решті рішення суду залишено без змін.

У
касаційній скарзі прокуратура Голосіївського району м. Києва просить скасувати
судові рішення посилаючись на невідповідність висновків фактичним обставинам
справи, неправильне застосування судами норм матеріального права , порушення
норм процесуального права.

Колегія суддів
дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішень судів відсутні,
виходячи з наступного.

Згідно із ч.
2  ст.
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Відсутні й
передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
Прокуратури Голосіївського району м. Києва відхилити. Рішення Печерського
районного суду м. Києва від 15 грудня 2004 року   та ухвалу
апеляційного    суду    м. Києва        від        29
березня        2005    року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.