Справа №22ц-1935/07                                               Суддя
першої інстанції Костюченко Г.С.
40                                                Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляцій­ного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                    Буренкової
К.О.,

суддів:                                                                  Довжук
Т.С. ,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю позивача ОСОБА_1.,  його представника ОСОБА_2
та представ­ника відповідача Попова О.В.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 02 серпня 2007 року за по­зовом ОСОБА_1 до закритого
акціонерного товариства „Лакталіс-Миколаїв" (далі - ЗАТ „Лакталіс-Миколаїв")
про поновлення на роботі,  стягнення
заробі­тної плати за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

03
квітня 2006 р. ОСОБА_1. звернувся
до суду з позовом до ЗАТ „Лакталіс-Миколаїв" про поновлення на
роботі,  стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогу­лу та моральної шкоди.

Позивач
вказував,  що з 01 грудня 2000 р. він
працював на даному підприємстві на різ­них посадах. Наказом від 14 березня 2006
р. був звільнений з посади оператора по розливу молочних продуктів за
систематичне невиконання без поважних причин обов'язків,  покла­дених на нього правилами внутрішнього
розпорядку,  на підставі п.3 ч. 1  ст.  40
КЗпП Укра­їни.

Вважав
своє звільнення незаконним,  оскільки
воно проведено без згоди відповідних органів профспілки. Дійсною ж підставою
розірвання трудового договору є конфлікт між ним та адміністрацією підприємства
з приводу його профспілкової діяльності.

З
урахуванням викладеного,  позивач просив
поновити його на роботі,  стягнути з від­повідача
заробітну плату за час вимушеного прогулу та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 02 серпня 2007 р. в задово­ленні
позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач,  посилаючись
на невірну оцінку зібраних доказів,  не­правильне
застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального
права,  просив скасувати судове рішення
та ухвалити нове про повне задоволення позову.

Вислухавши
суддю - доповідача,  пояснення
сторін,  дослідивши надані сторонами до­кази
та перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  місцевий суд
виходив з того,  що звільнення по­зивача
з роботи з указаних підстав проведено з дотриманням трудового
законодавства,  а погодження з
профспілковим органом не було обов'язковим,
так як профспілка на даному підприємстві пройшла державну реєстрацію 09
березня 2007 p.,  тобто вже після звільнення позивача.

Між
тим,  з такими висновками суду погодитися
не можна,  оскільки він,  всупереч ви­могам  ст.
212 ЦПК України,  дійшов до них
без належної оцінки наявних у справі доказів,
що мають значення для справи,  та
неправильно застосував норми матеріального права,  які регулюють спірні правовідносини.

Так,  відповідно до  ст.  41 Закону
України „Про професійні спілки,  їх права та гарантії
діяльності" від 15 вересня 1999 p. (з наступними змінами) (далі - Закон) та ч. 1  ст.  43
КЗпП України,  звільнення члена виборного
профспілкового органу підприємства з підстав,
пе­редбачених п.3 ч.1  ст.  40 цього Кодексу,  допускається лише за наявності попередньої
зго­ди виборного органу,  членом якого
він є,  а також вищого виборного органу
цієї професій­ної спілки (об'єднання професійних спілок).

З
матеріалів справи вбачається,  що 01
грудня 2000 р. позивач був прийнятий на робо­ту до ЗАТ
„Лакталіс-Україна",  яке 06 квітня
2005 р. було перейменоване в ЗАТ „Лакталіс-Миколаїв".

Первинна
профспілкова організація на цьому підприємстві була легалізована Ленін­ським
районним управлінням юстиції м.
Миколаєва 30 березня 2000 p.,  а потім,
рішенням президії Миколаївського обласного комітету профспілки
працівників агропромислового комплексу від 28 лютого 2006 p.,  вона включена до складу Профспілки
працівників АПК України (а.с.  81,  82).

27
лютого 2006 р. на профспілкових зборах представників структурних підрозділів
ЗАТ „Лакталіс-Миколаїв" ОСОБА_1.
був обраний до складу профспілкового комітету да­ного підприємства. Отже
його звільнення з ініціативи власника цього підприємства чи упо­вноваженого ним
органу могло бути проведене лише за попередньою згодою вказаних профспілкових
органів.

Ухвалою
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 17 травня 2006 p.,  залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2006 p.,  прова­дження по справі зупинялось для
отримання відповідачем згоди відповідних органів проф­спілки на звільнення
позивача. Однак такої згоди не було надано.

Посилання
відповідача,  з чим помилково погодився
районний суд,  на вимоги  ст.  16
вказаного Закону України,  якою
визначено,  що профспілка вважається
створеною лише з моменту її реєстрації у відповідних державних органах,  безпідставні. Тому,  що рішенням Конституційного Суду України від
18 жовтня 2000 р. (справа про свободу утворення проф­спілок) визнано
такими,  що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення  ст.  16 зазначеного Закону в частині встановлення
таких умов легалізації проф­спілок,  які
фактично пов'язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захи­сту
інтересів працівників організації як профспілки,  з моментом її реєстрації у відповідних
органах,  що рівнозначно вимозі про
попередній дозвіл на утворення профспілки.

Таким
чином,  колегія суддів дійшла
висновку,  що звільнення позивача
проведено з порушенням зазначених положень трудового законодавства
України,  оскільки,  на день ви­дання відповідного наказу про його
звільнення,  відповідач не отримав
попередньої згоди виборних органів профспілки,
членом якої є ОСОБА_1

При
перевірці наявності підстав для звільнення позивача за систематичне невиконан­ня
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або прави­лами внутрішнього
трудового розпорядку,  судова колегія
встановила наступне.

Так,  наказом від 03 жовтня 2005 р. позивачу була
оголошена догана за відсутність 27 вересня 2005 р. на робочому місці протягом
2-х годин. Факт цього дисциплінарного про­ступку позивачем не оспорюється.

Також в
наказі про звільнення позивача вказується на те,  що 21 і 31 січня та 11 і 14 лютого 2006 р.
він запізнився на роботу відповідно на 28,
14,  3 і 21 хвилину,  17 лютого 2006 р. був відсутній на робочому
місці протягом 35 хвилин,  а 23 лютого
2006 р. не повід­омив адміністрацію про свою тимчасову непрацездатність.

Однак,  у порушення вимог  ст.
149 КЗпП України,  адміністрацією
підприємства пись­мові пояснення від позивача в цих випадках не отримані. Самі
факти порушень та відмова позивача письмово пояснити їх причину підтверджуються
лише актами,  складеними одни­ми й тими ж
представниками адміністрації без участі інших працівників чи представників
профспілки.

До того
ж,  вказані акти з'явились в період
роботи профспілки,  активним учасником
якої був ОСОБА_1.,  по укладенню колективного трудового договору на 2006 р.

Крім
того,  з Правил внутрішнього трудового
розпорядку працівників ЗАТ „Лакталіс-Миколаїв",  затверджених 02 січня 2003 р. і з якими
позивач був ознайомлений 22 лютого 2005 p.,  вбачається що робота на підприємстві починається о 7
годні 30 хвилин,  а закінчу­ється о 16
годині (а.с.  113-123).
Адміністрація,  у випадках виробничої
необхідності,  має право зміщувати
початок і закінчення робочого дня на 1 годину.

Наказом
начальника цеху розливу від 23 грудня 2006 р. початок роботи для операто­рів
розливу був встановлений з 7 години. Проте доказів того,  що позивач був ознайомле­ний з таким наказом
відповідач суду не надав.

Кваліфікаційні
вимоги до оператора цеху розливу були затверджені 20 березня 2005 p.,
але позивача з ними ознайомили лише в день звільнення
(а.с.  124, 125).

Зазначені
обставини підтверджують доводи позивача про те,
що його звільнення пов'язано з конфліктом між ним та адміністрацією
підприємства з приводу його профспіл­кової діяльності.

В
зв'язку з чим,  судова колегія
вважає,  що накладення останніх
дисциплінарних стяг­нень на нього та його звільнення не може вважатись
законним.  Тому він підлягає понов­ленню
на роботі з виплатою втраченого заробітку за час вимушеного прогулу,  відповідно до вимог  ст.
235 КЗпП України.

Згідно
довідок про заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи,  що передували звільненню,  його середньомісячний заробіток складає 2089
грн. Час його ви­мушеного прогулу склав 19, 5 місяців. Тому,  відповідно до Порядку обчислення середньої
заробітної плати,  затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1995 р. (з наступними
змінами) на його користь з відповідача підлягають стягненню 40735 грн. 50 коп.
втраченого заробітку.

Оскільки
порушення трудових прав позивача спричинило йому моральні страждання,  то відповідно до  ст.
237-1 КЗпП України він має право на відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи тривалість неправомірних дій відповідача,  характер заподіяної шкоди,  та об­сяг перенесених ним страждань,  використовуючи роз'яснення,  викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року „Про судову практику в спра­вах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами), судова
ко­легія прийшла до висновку,  що
достатній розмір такого відшкодування становитиме 3000 грн.

За таких
обставин,  відповідно до пунктів 3,  4 ч. 1
ст.  309 ЦПК України,  оскаржене рішення місцевого суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволенні позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 309,  313 - 316,
367 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Ленінського районного суду м.  Миколаєва від 02 серпня 2007 р. - скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_1 на роботі оператором по розливу молочних продуктів ЗАТ
„Лакталіс-Миколаїв",  визнавши наказ
від 14 березня 2006 р. про його звіль­нення незаконним.

Стягнути
з ЗАТ "Лакталіс-Миколаїв" на користь ОСОБА_1 40735 грн. 50
коп.3аробітної плати за час вимушеного прогулу та 3000 грн. моральної шкоди.

Також
стягнути з ЗАТ "Лакталіс-Миколаїв" в доход держави 415 грн. 85 коп.
судового збору та 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

Рішення
в частині поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за один місяць в
розмірі 2089 грн. підлягає негайному виконанню.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскар­жене у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.