Справа №2-1665/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2007
року     Ленінський районний суд м.  Луганська у складі:

Головуючого
судді Бугери О.В.,

При секретарі
Бачінській І.В.,  Долинській О.В.,

Розглянув у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ТОВ фірма

«Пернік» до
ОСОБА_1,  ТОВ «Квантум» про визнання
недійсним договору

оренди,  зобов'язання ОСОБА_1 до виконання договору
оренди №71 від 25.11.1998 року

та додаткової
угоди до нього №1 від 21.10.1999 року,
та повідомлення реквізитів для перерахунку

орендних
платежів,  -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2007
року ТОВ «Фірма Пернік» звернулось із позовом до ОСОБА_1 та ТОВ «Квантум» про
визнання недійсним договору оренди від 01.12.2006 року,  укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Квантум»,  про спонукання виконання відповідачем ОСОБА_1
договору №71 від 25.11.1998 року та додаткової угоди №1 від 21.10.1999 року та
повідомлення реквізитів для перерахування орендних платежів.

В
обгрунтування позову позивач вказав,  що
01 грудня 2006 року між відповідачами було укладено договір оренди,  відповідно до якого,  майно,
що знаходилось в законному володінні та користуванні ТОВ „Пернік"
виступило у якості предмета договору.

Вважає,  що при укладанні даного договору були
порушені права орендаря ТОВ „Пернік",
а саме вимоги статей 525 та 526 ЦК
України відносно договору оренди №71 від 25.11.1998 року,  який був укладений між ТОВ «Пернік» та ВАТ
«Луганськголовпостач».

Тому
просив визнати укладений договір оренди недійсним,  зобов'язати відповідача ОСОБА_1 до виконання
зобов'язань як правонаступника за договором оренди №71 від 25.11.1998 року.

В
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав,  суду пояснив,
що вважає договір оренди № 71 від 25.11.1998 року та додаткову угоду №1
до цього договору дійсними,  ОСОБА_1
правонаступником ВАТ «Луганськголовпостач» за цим договором,  а також,
що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання вимог про оренду,  тому вони змушені вносити орендну плату на
р/р ВАТ «Луганськголовпостач»,  про що
відповідач письмово повідомлена. Окрім того,
ОСОБА_1 порушила права ТОВ «Фірма Пернік» уклавши договір оренди з ТОВ
«Квантум»,  незважаючі на існуючий
договір оренди з ними від 1998 року.

Представник
відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,  подав суду заперечення,  також пояснив,  що його довіритель є власником спірного
майна. Законність та правомірність придбання права власності було неодноразово
підтверджено рішеннями як господарського,
так й місцевого суду. 01.12.2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Квантум»
дійсно було укладено договір оренди торгівельного кіоску та літнього
майданчику,  що перебуває у незаконному
володінні позивача. Також пояснив,  що
господарським судом неодноразово в рішеннях суду надавалась оцінка договору
оренди за 25.11.1998 року та додатковій угоді. Було встановлено,  що вони втратили свою дію із укладанням між
ТОВ „Пернік" та ВАТ „Луганськголовпостач" нового договору оренди та
додаткової угоди в 2002 році. Вважає,

що позов
не підлягає задоволенню,  а подача цього
позову лише привод з боку
позивача затягнути час передачі майна законному володільцю.

Представник
відповідача ТОВ «Квантум» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,  подав суду заперечення,  також пояснив,  що 01.12.2006 року вони уклали договір оренди
з ОСОБА_1,  яка є власником торгівельного
кіоску та літньої площадки,  що
підтверджено рішенням Ленінського районного суду м.  Луганська від 19.02.2004 року. Право
власності зареєстровано в МКП БТІ м.
Луганська. Орендоване за вказаним договором майно передано орендодавцем
орендарю за актом приймання-передачі від 01.12.2006 року. Об'єкт вважається
переданим з моменту підписання акту. Вважає,
що при укладанні договору дотримано вимог чинного законодавства та цей
договір не може бути визнаний недійсним.
Також вважає,  що подача цього
позову до суду спрямована лише на затягування передачі ТОВ фірмою «Пернік»
майна їх підприємству. Вони не мають можливості розпоряджатися своїм
орендованим майном,  це завадає їх
підприємству збитків.

Вислухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд вважає,  що позовні вимоги ТОВ фірма «Пернік» не
підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено
наступне.

25
листопада 1998 року між ТОВ „Пернік" та ВАТ „Луганськголовпостач"
було укладено договір оренди за №71.

Об'єктом
оренди з правом викупу за цим договором виступило майно - торгівельний кіоск
площею 10, 4 кв.м.  з літнім майданчиком
площею 154, 0 кв.м. ,  а також вбудоване
нежитлове приміщення магазину площею 68, 3 кв.м.  на першому поверсі ліворуч,  у будівлі,
що розташована за адресою АДРЕСА_1

Строк
дії вказаного договору було встановлено з 25.11.1998 року по 25.11.2001
року,  згідно до п.10.1.

Відповідно
до умов укладеного договору у разі відсутності заяви однієї з сторін щодо зміни
умов договору або його розірвання,  після
спливу строку дії договору протягом місяця,
договір вважається продовженим.

21.10.1999 року
між цими ж сторонами було підписано додаткову угоду   №1,
згідно до якої внесено зміни до договору оренди №71 від 25.11.1998 року,  а саме: Виключено п.12.1,  яким передбачено розірвання договору у разі
банкрутства,  А також змінено п.10.1,  відповідно до якого основний договір у частці
викупу орендного майна діє до повного виконання договірних зобов'язань та
реалізації орендарем свого права першочергового викупу орендованого майна,

Доповнено
договір п.п. 11.3,  11.4,  відповідно до яких наступні зміни внесені
сторонами в цей договір,  шляхом
підписання іншого договору або додаткової угоди,  не зупиняють його дію в частині викупу орендованого
майна,

Доповнено
договір п.12.1.,  згідно до якого право
першочергового викупу орендованого майна зберігається за Орендарем незалежно
від підстав розірвання договору оренди у разі відчуження його Орендодавцем та
не залежить від способу та порядку відчуження.

10.04.2002
року між ТОВ „Пернік" та ВАТ „Луганськголовпостач" було укладено
договір оренди б/н,  а 17.06.2002 року
додаткову угоду№1 до цього договору. Предметом даного договору та додаткової
угоди виступило майно - торгівельний кіоск площею 10, 4 кв.м.  з літнім майданчиком площею 154, 0 кв.м.
,  а також вбудоване нежитлове приміщення
магазину площею 68, 3 кв.м.  на першому
поверсі ліворуч,  у будівлі,  що розташована за адресою АДРЕСА_1,  тобто те ж саме майно й що по договору оренди
від 25.11.1998 року. Строк дії договору було встановлено до 10.04.2007 року.
Додатковою угодою було передбачено переважне право орендаря на викуп
орендованого майна.

Постановою
господарського суду Луганської області від 21.07.2003 року ВАТ
«Луганськголовпостач» було визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру,
частина майна,  що було предметом
договору оренди,  а саме торгівельний
кіоск площею 10, 4 кв.м.  з літнім
майданчиком,  площею 216, 6 кв.м. ,  була виставлена на аукціон. 06.01.2004 року
переможцем була

визнана ОСОБА_1. По результатам торгів було
26.01.2004 року укладено договір купівлі-продажу майна,  що належало ВАТ «Луганськголовпостач».

Право
власності ОСОБА_1 на вказане майно підтверджено рішенням Ленінського районного
суду м.  Луганська від 19.02.2004 року.
Право власності зареєстровано в МКП БТІ м.
Луганська 13.05.2004 року / реєстраційний номер 3561631 від 13.05.2004
року/.

Тобто на
момент укладання договору оренди 01.12.2006 року ОСОБА_1 законно володіла
торгівельним кіоском з літнім майданчиком.
Про те,  що на територій' її
власності знаходиться майно позивача в даній справі вона дізналась 30.03.2005
року,  коли здійснювалась підготовка
проекту відводу земельної ділянки.

Рішенням
господарського суду Луганської області від 05.01.2006 року у справі №14/539 пн
за позовом ТОВ фірма «Пернік» про визнання переважного права на придбання
орендованого -спірного у даній справі майна,
визнання недійсними аукціонних торгів по продажу орендованого майна ВАТ
«Луганськголовпостач» - літньої площадки та торгівельного кіоску,  які були проведені 06.01.2004 року,  було відмовлено у задоволенні позову. Окрім
того,  цим рішенням,  договір оренди б/н від 10.04.2002 року та
додаткову угоду №1 від 17.06.2002 року,
якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги,  були визнані недійсними Вказане рішення
залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.

В
постанові Луганського апеляційного господарського суду від 17.03.2006 року у
справі №14/539 пн також встановлено,  що
вимоги ТОВ фірми „Пернік" ні за договором оренди,  ні за іншими зобов'язаннями банкрута не були
визнані судом,  який розглядав справу про
банкрутство ТОВ „Луганськголовпостач". Майно,  що знаходилось в оренді потрапило до
ліквідмаси. Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" не передбачено зобов'язань ліквідатора
забезпечувати зобов'язання боржника перед третіми особами щодо переважного їх
права на викуп майна банкрута.

Рішенням
господарського суду Луганської області у справі №16/170 пн від 03.07.2006 року
було відмовлено у задоволенні позову ТОВ фірма «Пернік» щодо визнання
переважного права на придбання у власність,
як орендаря,  нерухомого майна -
спірного у даній справі,  та визнання
недійсними аукціонних торгів з продажу даного майна. В даному рішенні було
зазначено про невідповідність правилам
ст.  ст.  23, 30 Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" додаткової угоди
від 21.10.1999 року №1 до договору оренди від 25.11.1998 року в частині умов
п.3 додаткової угоди,  згідно до якого
договір діє до викупу орендарем орендованих приміщень та у разі зміни власника
майна діє право орендаря першочергового викупу орендованого майна,  незалежно від підстав припинення дії договору
оренди,  у тому числі і у разі
банкрутства підприємства. В апеляційному та касаційному порядку рішення
залишено без змін.

Підставами
позовних вимог,  що розглядалися у справі
№16/170 пн були обставини з оренди ТОВ фірми «Пернік» спірного майна за
договором оренди №71 від 25.11.1998 року. В постанові зазначається про
припинення дії договору № 71 від 25.11.1998 року через банкрутство орендодавця.
Договір укладено до 25.11.2001 року,  а
10.04.2002 року між ТОВ фірма «Пернік» та ТОВ «Луганськголовпостач» укладено
договір оренди нежитлового приміщення та додаткову угоду до нього №1 від
17.06.2002 року. Укладанням цього договору припинились зобов'язання сторін за
попереднім договором №71 від 25.11.1998 року.

Так,  постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 27.10.2006 року в справі №16/170 встановлено факт
припинення договору оренди від 25.11.1998 року у зв'язку з прийняттям нового
договору оренди 10.04.2002 року.

У
постанові Вищого господарського суду України від 07.02.2007 року у справі
№16/170 пн також було зазначено про обгрунтованість неприйняття судом копії
додаткової угоди №1 від 21.10.1999 року,
відповідно до якої з даного договору виключена підстава припинення
договору -банкрутство,  в якості
доказу,  оскільки оригінал даної угоди
наданий суду не був,  представник ВАТ
«Луганськголовпостач»,  який приймав
участь при розгляді справи заперечив проти укладання даної угоди.

Рішенням
господарського суду Луганської області від 13.03.2007 року по справі за позовом
ТОВ «Квантум» до ТОВ фірми «Пернік» про витребування майна з чужого незаконного
володіння було задоволено вимоги ТОВ „Квантум". В даному рішенні також є
висновок щодо припинення

строку   дії
договору   оренди   від
25.11.1998   року,    у
зв'язку   внаслідок   банкрутства
ТОВ „Луганськголовпостач".

Рішенням
Ленінського районного суду М. Луганська від 27.03.2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ фірми «Пернік» про усунення перешкод в користуванні і
розпорядженні майном було задоволено вимоги позивачки. Рішення набрало законної
сили.

Відповідно
до ч.3  ст.  61 ЦПК України обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній,
господарській,  адміністративній
справі,  що набрало законної сили не
доказуються при розгляді інших справ,  у
яких беруть участь ті самі особи,  або
особа,  щодо якої встановлено ці
обставини

Відповідно
до  ст. . 770 ЦК України у разі зміни власника речі переданою у найм,  до нового власника переходять права та
обов'язки наймодавця. Проте відповідно до
ст. .781 ЦК України договір найму припиняється у разі ліквідації
юридичної особи,  яка була наймачем або
наймодавцем.  Постановою господарського
суду Луганської області від 21.07.2003 року ВАТ «Луганськголовпостач» було
визнано банкрутом,  відкрито ліквідаційну
процедуру.

Відповідно до  ст. .26 Закону України «Про оренду»
передбачено припинення договору оренди в разі: закінчення строку,  на який його було укладено; банкрутства
орендаря;

Відповідно
до  ст. 27 Закону України «Про оренду» У
разі закінчення строку його дії або банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,  зазначених у договорі оренди.

Окрім того,  п. 11.3 викладений у додатковій угоді № 1 від
21.10.1999 року стосовно продовження дії договору №71 в частині викупу
орендованого майна та інших умов не змінених наступними договорами суперечить
приписам законодавства,  діючого на
момент укладання цієї угоди відповідно до
ст. .220 ЦК УРСР.

Визнання
договору оренди від 10.04.2002 року недійсним не може автоматично поновлювати
дію раніше укладеного договору №71 від 25.11.1998. Дії сторін по укладанню
договору 2002 року були спрямовані на врегулювання відносин по використанню
майна новою угодою. Тобто відповідно до  ст. . 220 ЦК УРСР договір 25.11.1998 року втратив свою дію.

Тому посилання
позивача на дію дотепер договору оренди,
укладеного 25.11.1998 року є безпідставним.  За час з моменту укладання даного договору
по-перше,  10.04.2002 року було укладено
новий договір.ТОВ «Луганськголовпостач» було визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру.

Відповідно
до  ст. . 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент укладання правочину стороною /сторонами/ вимог,  встановлених частинами!, 2, 3,  5, 6
ст. 203 ЦК України,  а саме,
якщо зміст правочину суперечить ЦК
України,  іншим актам цивільного
законодавства,  моральним засадам
суспільства; якщо особа,  яка вчиняє
право чин немає необхідного обсягу цивільної дієздатності; якщо волевиявлення
учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; якщо
правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків обумовлених ним;
якщо правочин,  що вчиняється батьками
суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх,  неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно
до  ст. . 319 ЦК України власник володіє,
користується,  розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Відповідно до  ст. . 321 ЦК України право
власності є непорушним.  Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право
власності ОСОБА_1 на вказане майно підтверджено рішенням Ленінського районного
суду м.  Луганська від 19.02.2004
року,  на момент укладання договору
оренди 01.12.2006 року ОСОБА_1 законно володіла торгівельним кіоском з літнім
майданчиком.  Та мала право їм
розпорядитись на власний розсуд.

Тобто,  договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Квантум»
01.12.2006 року укладений відповідно до діючого законодавства. Підстав для
визнання його недійсним немає. Також немає підстав для зобов'язання ОСОБА_1 до
виконання договору оренди від 25.11.1998 року №71 та додаткової угоди до нього
№1 від 21.10.1999 року,  у зв'язку з
тим,  що вони втратили свою дію.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст. . ст.
10,  11,  59,
60,  61,  209,
212-215,  218 ЦГТК України,   ст.
ст.  203,  215,
319,  321,  770,
781 ЦК України,   ст. . 220 ЦК УРСР / 1963 року/,  Закону
України «Про оренду»,  суд,  -

ВИРІШИВ :

У задоволенні
позовних вимог ТОВ фірма «Пернік» до ОСОБА_1 та ТОВ «Квантум» про визнання
недійсним договору оренди від 01.12.2006 року,
зобов'язання ОСОБА_1 до виконання договору оренди №71 від 25.11.1998 року
та додаткової угоди до нього №1 від 21.10.1999 року,  та повідомлення реквізитів для перерахунку
орендних платежів,  -відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через суд
Ленінського района М.
Луганська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження та поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги.