УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
грудня 2007 року                                                                                         м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
судді -    Кварталової A.M., суддів - Галушко
Л.А., Плавич Н.Д, при секретарі - Чебан Н.В., Сутула Я.Б.,

за
участю представника відповідача - ОСОБА_6, за участю представника Управління
житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради та Міського
агентства з приватизації житла Одеської міської Ради - Коваленко Л.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, про
визнання права власності на спадщину за заповітом на 12 частини спірної
квартири і про усунення від права на спадщину, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Міського агентства з приватизації житла Одеської міської Ради,
Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради
про визнання дубліката розпорядження Органу приватизації за № 37388 від
28.04.1994р. та свідоцтва за № 12-4186 від 28.04.1994р. про право власності на
квартиру недійсними, про продовження строку на прийняття спадщини, про визнання
заповіту від 16.07.2002р. частково недійсним, про визнання права власності на
12 обов'язкову частку на спадкове майно, про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 12.11.2002р. на 12 частки спірної квартири,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси
від 10 липня 2007 року, -

встановила:

28.01.2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття
спадщини, посилаючись на те, що вона не встигла подати заяву про прийняття
спадщини у шестимісячний строк до нотаріальної контори після смерті 02.07.2004
року ОСОБА_3, який за життя на її користь склав заповіт на належну йому 1/2
частину квартири. Оскільки вона пенсійного віку, хворіє, просила  визначити її додатково   строк на прийняття спадщини.

В
обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що її мати - ОСОБА_4 у 1949 році
одружилась з ОСОБА_3, який не маючи власних дітей, виховував її як рідну. В
1986 році ОСОБА_4 отримала квартиру, в ордер був включений і її чоловік
ОСОБА_3, в 1994 році вони її приватизували. Після смерті матері - ОСОБА_4 у
2001 році, ОСОБА_3 заповідав їй належну йому частину квартири. У подальшому він
познайомився з ОСОБА_2 з якою одружився 20.09.2002р., яка весь час намагалась
заволодіти квартирою, однак не знала, що квартира приватизована та вже ій заповідана.

Головуючий
в 1 інстанції - суддя Катаева
Є.В.                     Справа №
22ц-4193/2007

Суддя -
доповідач - Кварталова A.M.                                      Категорія
ЦП-26

ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на
те, що всі документи на квартиру, які ОСОБА_1 надала сфальсифіковані, квартира
в якій проживав ОСОБА_3, а з 2002 року і ОСОБА_2, приватизованою взагалі не
була і тому вони пред'явили позов про визнання приватизації, а саме відповідних
документів недійсними.

Крім
того, заперечували проти визначення додаткового строку для прийняття спадщини,
оскільки причини з яких ОСОБА_1 не звернулась до нотаріальної контори є
неповажними.

Представник
Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради та
Міського агентства з приватизації житла Одеської міської Ради позов ОСОБА_2 не
визнала. У подальшому до судового засідання не з'явилась, просила розглянути
справу та ухвалити рішення у її відсутність.

Рішенням
Суворовського районного суду м.Одеси від 10 липня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 - задоволено.

Суд
визначив ОСОБА_1 додатковий строк для надання заяви про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_3 - три місяці.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання приватизації недійсної -
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і направити справу на
новий розгляд, посилаючись на те, що судом були порушені норми матеріального і
процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, яка доповіла колегії суддів
зміст оскаржуваного рішення, мотиви і доводи апеляційної скарги, вислухавши
пояснення на неї учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно
п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, згідно ст. 11 ЦПК
України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дубліката розпорядження
Органу приватизації за № 37388 від 28.04.1994р. та свідоцтва за № 12-4186 від
28.04.1994р. про право власності на квартиру АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_4. та
ОСОБА_3 недійсними, з підстав, що відсутні оригінали документів, які б свідчили
про приватизацію квартири у відповідності до вимог закону, суд першої інстанції
виходив з того, що дійсність приватизації 28.04.1994р. на квартиру АДРЕСА_1, на
ім'я ОСОБА_4. та ОСОБА_3 не викликає сумнівів і підтверджена відповідними
доказами, які є в матеріалах справи, а тому вимоги позивачки ОСОБА_2 не
підлягають задоволенню.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду в цій частині вимог з наступних
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, згідно розпорядження органу приватизації №
37388 від 28.04.1994 року на прохання наймача ОСОБА_4 була передана в приватну,
спільну сумісну власність їй та її чоловіку - ОСОБА_3 квартираАДРЕСА_1,
загальною площею 34, 1 кв.м., в підтвердження чого видане свідоцтво про право
приватної спільної, сумісної власності на житло від 28.04.1994 року. У
подальшому в 2002 році у зв'язку з тим, що не зберігся архів та через збій у
комп'ютерній системі органом приватизації було помилково видане розпорядження
за №174357 від 16.12.2002

року про приватизацію
зазначеної вище квартири на ім'я ОСОБА_3. Однак при реєстрації права власності
в 2002 році в МБТІ з'ясувалось, що на зазначену квартиру вже зареєстровано
право власності і тому 31.03.2003 року органом приватизації помилка була
виправлена - розпорядження № 174357 від 16.12.2002 року про приватизацію
зазначеної вище квартири скасовано. 31.03.2003 року на виконання заяви ОСОБА_3
органом приватизації видані дублікати розпорядження та свідоцтва від 28.04.1994
року.

Судом
встановлено, що квартираАДРЕСА_1 була приватизована 28.04.1994 року на підставі
розпорядження органу приватизації №37388 від 28.04.1994 року на ім'я ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 (а.с. 161-165). 02.07.2004 року помер ОСОБА_3 (а.с. 14). У склад
спадщини за законом увійшло належне згідно свідоцтва про право приватної
спільної, сумісної власності на житло від 28.04.1994 року, виданого УЖКГ
Виконкому Одеської міської ради спадкодавцю право на вищевказану квартиру (а.с.
ЗО, 39). 16.07.2002 року ОСОБА_3
заповідав на користь ОСОБА_1 належну йому квартиру під №5, що знаходиться в
місті Одесі по вулиці Дніпропетровська дорога у місті Одесі (а.с. 31).

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до
висновку про те, що квартираАДРЕСА_1 дійсно була приватизована 28 квітня 1994
року на підставі розпорядження органу приватизації №37388 від 28.04.1994 року
на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 161-165).

Цей
висновок суду першої інстанції підтверджений матеріалами справи та
представленими в апеляційний суд представником ОСОБА_1- ОСОБА_5 оригіналами
розпорядження Органу приватизації за № 37388 від 28.04.1994р. та свідоцтва за №
12-4186 від 28.04.1994р., виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради від
28.04.1994 року за №12-4188 і зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної
інвентаризації в реєстровій книзі за №100- пр під реєстровим №269 на ім'я
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про приватизацію вищевказаної квартири, яка відбулася
28.04.1994р.

Крім
того, ці обставини підтверджено витребуваною апеляційним судом спадковою
справою, згідно якої 12.11.2002 року Державним нотаріусом Восьмої Одеської
державної нотаріальної контори Плаксієнко Олені Сергіївні видане свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, при цьому зазначене, що частина квартири, яка
успадковується належить померлій на підставі свідоцтва про право власності на
житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 28.04.1994 року за
№12-4188 і зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації
в реєстровій книзі за №100- пр під реєстровим №269 на аркуші 94 (а.с. 5, 33).

Колегія
суддів вважає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі в цій частині вимог ОСОБА_2, надані
сторонами докази, правильно визначив спірні правовідносини та закон який їх регулює.

З'ясувавши
в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд постановив рішення в
цій частині вимог ОСОБА_2, з додержанням вимог закону. Висновки суду достатньо
обгрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи
все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив
порушень матеріального і процесуального права, відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання дубліката розпорядження Органу приватизації за № 37388 від
28.04.1994р. та свідоцтва за № 12-4186 від 28.04.1994р. про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 , на ім'я ОСОБА_4. та ОСОБА_3   недійсними,
з підстав, що відсутні оригінали

документів, які
б свідчили про приватизацію
вищевказаної    квартири, оскільки
є оригінали які підтверджують дійсність приватизації.

Рішення
суду в цій частині    вимог ОСОБА_2       відповідає    фактичним обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, не
можуть бути підставою для його скасування.

Доводи
скарги про те, що приватизація квартири була сфальсифікована є необгрунтованими
, оскільки спростовуються матеріалами справи , якім суд дав належну оцінку, та
оригіналами документів, які підтверджують, що приватизація дійсно відбулася
28.04.1994р.

За
правилами ст.ст.303 ч.3, 311ч.1п.5 ЦПК України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене
неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення;
рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо
суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений
ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Згідно
ст.173 ч.2 ЦПК України, якщо в процесі розгляду справи позивач змінює свої
вимоги головуючий пропонує викласти ці зміни у письмовій формі, встановленій
для позовної заяви.

Як вбачається
з матеріалів справи ОСОБА_1 28.01.2005р. заявлені вимоги про визначення
додаткового строку для прийняття спадщини(а.с.4) і ці вимоги розглянуті судом
першої інстанції (а.с. 195). Однак суд не звернув увагу на те, що 06.12.2005р.
ОСОБА_1 змінює позовні вимоги і просить визнати за нею право власності на
спадщину за заповітом на 12 частини спірної квартири та ухвалити рішення про
усунення від права на спадщину ОСОБА_2 (а.с.27-28). Ці вимоги судом не
розглянуті та по них не прийняте процесуальне рішення згідно вимог цивільно -
процесуального Кодексу України.

Крім
того, ОСОБА_2 на а.с. 79 заявлені вимоги про продовження строку для прийняття
спадщини, про визнання заповіту від 16.07.2002р. частково недійсним, про
визнання права власності на 12 обов'язкову частку спадкового майна(а.с.79-80),
та про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2002р.
на 12 частку спірної квартири на ім'я ОСОБА_1 недійсним (а.с.93).

Ці
вимоги також залишились не розглянутими, оскільки в цій частині вищевказаних
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від позову не відмовлялись і така відмова не
прийнята судом.

Спадкові
правовідносини в повній мірі судом першої інстанції недосліджені. Виходячи з
того , що вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття
спадщини взаємопов'язані з вимогами ОСОБА_2, які не розглянуті судом, вказане
порушення норм процесуального права є безумовною підставою для скасування
рішення суду в цій частині вимог з направленням справи на новий розгляд.

За таких
обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню в частині вимог про визначення додаткового строку для прийняття
спадщини з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст.ст. 218, 303, 311 ч.1п.5, 314 ч.1п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області ,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 10 липня 2007 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про

визначення
додаткового строку на прийняття спадщини скасувати, справу направити на новий
розгляд до того ж суду в іншому складу суду. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.