Справа №2-394 2007рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

30 травня 2007
року Солом'янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-
судді -                            Шереметьєвої
Л.А.

при секретарі                               Волковій В.В.

з участю адвоката                          ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею
право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та земельної ділянки до нього, та
розділити вказане майно між сторонами.

Посилається на те, що спірне майно було придбане сторонами у шлюбі на їх спільні кошти і є їх спільною сумісною власністю, але все
майно зареєстроване на відповідача, який добровільно
провести розподіл відмовляється.

В судовому засіданні 30.05.2007 року позивачка уточнила позов і просить лише визнати за нею право власності на 1/2 частину
вказаного нерухомого майна.

Відповідач та його представник проти остаточних позовних вимог позивачки не
заперечували.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору як до відносин, що виникли до набрання чинності Сімейним Кодексом України, суд вважає необхідним
застосувати норми Закону України «Про власність»
та КпШС України, оскільки спірне майно було придбане до набрання
чинності СК України, який не має зворотної сили і не поширюється на відносини, що виникли до введення його в дію, і тому його норми до даних правовідносин застосовані бути
не можуть.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про власність» визначається, що майно нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві
спільної сумісної власності.

Зідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю.

Кожен з подружжя
має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

При визначені, яке майно, що є у подружжя, є їх спільною сумісною власністю, слід виходити з того, що відповідно до ст.ст.
22, 25, 27, 28 КпШС

2

України до спільної сумісної власності подружжя може
належати нажите ними в період шлюбу рухоме або нерухоме майно, що за Законом
України "Про власність" є об'єктом права приватної власності, крім
майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при
фактичному припиненні шлюбу, яке може бути визнане власністю кожного з них.

В разі поділу
майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються
рівними.

Судом
встановлено, що сторони з 28.05.1974 року по 14.04.1998 року перебували у
шлюбі.

Під час
перебування у шлюбі сторонами було придбане нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1,
яка знаходиться в ЖБК „КИСИ-1" і за яку 04.05.1984 року був повністю
сплачений пайовий внесок; будинок по АДРЕСА_2 та земельна ділянка до нього,
передані у власність згідно державному акту від 11.01.1995 року на підставі
рішення Корнинської селищної ради народних депутатів.

Все майно було зареєстроване на ім'я відповідача.

Спірна квартира
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін, так як була придбана на спільні
кошти сторін в період їх шлюбу.

Відомостей про
внесення грошових коштів за квартиру особисто відповідачем
за рахунок отриманих в дар або спадщину, доказів суду не надано.

Відповідно до
п.п. а) п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 вересня 1987 року
за №9 із змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 грудня 1992 року за №13,
пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок коштів,
подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати
пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних
підставах.

Таким чином, у
позивачки, яка разом з членом ЖБК - відповідачем по справі, сплатила суму
пайового внеску за квартиру і внаслідок цього має право власності на пай,
виникло право власності на квартиру відповідно до розміру її частки у загальній
сумі пайового внеску, які за нормами КпШС України між подружжям визнаються
рівними.

На підставі
викладеного, суд приходить до висновку, що сторонам спірна квартира належить на
праві спільної сумісної власності і за позивачкою має бути визнано право власності  на 1/г
частину спірної квартири.

Також земельна
ділянка по АДРЕСА_2, площею
0,3950 га та житловий будинок загальною площею 233,34 кв.м, які придбані та
побудовані на спільні кошти сторін в період їх шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю в рівних частках.

Так як частки
сторін у спільній сумісній власності рівні, тому за позивачкою має бути визнане
право на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в ЖБК «КИСИ-1», 1/2 частину АДРЕСА_2 та

3

1/2 частину земельної ділянки
площею 0,3950 га за тією ж адресою.

Виходячи з викладеного вище, визнання позову відповідачем, суд також вважає за необхідне скасувати забезпечення позову,
застосоване ухвалою суду від 18.09.2006 року.

Керуючись ст.ст. 22, 25, 27, 28 КпШС України, Законом України «Про власність», ст.ст. 10, 11, 57-60,88, 209, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в ЖБК «КИСИ-1», 1/2 частину
АДРЕСА_2 та 1/2 частину земельної ділянки
площею 0,3950 га по АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий в розмірі 51 грн. та 30 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

Скасувати забезпечення позову, застосоване ухвалою суду від 18.09.2006 року.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 в ЖБК «КИСИ-1», АДРЕСА_2 та земельної ділянку площею 0,3950 га по АДРЕСА_2, які є власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається
протягом 10 днів з дня проголошення рішення.