Справа№2-117
РІШЕННЯ

іменем    України

(заочне)

22
травня 2007 року                                                                                                          м.Косів

Косівський
районний суд, Івано-Франківської області в складі головуючого судді Турянського
І.Є., з секретарем Лазорик Л.В., за участю адвоката ОСОБА_1розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю "Українська група "Капітал"" про
визнання договору про надання послуг частково недійсним, розірвання договору та
стягнення коштів сплачених по договору в сумі 11144 грн. 17 коп.,

встановив:

позивачка
звернулася до відповідача з позовом про визнання незаконним п.9.3 ст.9 Додатку
№2 до Договору №01610 від 14.06.2005 р. укладеного між нею та відповідачем, про
розірвання цього договору та стягнення 11144 грн. 17 коп. виплачених
відповідачу.

В
судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що
14, червня 2005 року між нею та відповідачем - ТзОВ „Українська Група
„Капітал", було укладено Договір комісії № 01610 про участь у програмі
„Капітал" та придбання товару. Предметом даного Договору згідно п. 1.1. був ряд послуг
спрямованих на придбання товару - об'єкту нерухомості. На виконання даного
Договору нею було сплачено відповідачу 12 544 грн. 17 коп.

В
обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 вказує на те, що нею було подано
заяву до відповідача про розірвання Договору з 04.04.2006 року. Проте на її
заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів їй було
повідомлено, що гроші будуть повернуті лише після ліквідації групи. Коли саме
відбудеться ліквідація цієї групи та в якому порядку позивачку не повідомили.
Також позивачка пояснила, що пунктом 1.2.2. (б) Договору № 01610 передбачено
щомісячну оплату послуг комісіонера, пов'язаних із виконанням договору комісії.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору ці щомісячні витрати складають 140,00
грн. Дана сума сплачувалась нею відповідно до умов Договору та до моменту його
розірвання (04.04.2006 року) і дана сума складає 1400,00 грн. Таким чином
позивачка вважає, що сума коштів, правова підстава для набуття якої
відповідачем відпала з розірванням Договору та має бути їй повернена, складає
11144 грн. 17 коп.

Також
позивачка вважає, що пунктом 9.3. статті 9 Додатку № 2 до Договору, яким
передбачено, що «Учаснику повертається сума, що складається з платежів частини
вартості товару за мінусом 10% суми Договору, протягом 30 (тридцяти)днів від
дня ліквідації групи» обмежуються її права як споживача послуг відповідача.
Відповідно вона вважає, що в даній частині спірний Договір має бути визнаний
недійсним.

Представник
відповідача в судові засідання не з'являвся, хоча про час і місце слухання
справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повідомлення та
оголошення в ЗМІ, що дає суду підстави для розгляду справи за відсутності представника
відповідача. Однак відповідачем надіслано до суду заперечення на позовну заяву
в якому він позовні вимоги не визнав та вказав, що до спірних правовідносин не
може бути застосований Закону України „Про захист прав споживачів",
оскільки ні у визначенні предмету, ні у тексті спірних договорів немає терміну
„побутові потреби", що на його думку є обов'язковою умовою можливості
застосування вказаного нормативного акта.

Також
відповідач вважає, що позивачкою невірно визначено правову природу спірного
Договору від 14.06.2005 року № 01610 як договору комісії. В даному випадку
відповідач посилається на цивільно-правовий принцип свободи договору, а також
на те, що предметом спірного договору є надання послуг, спрямованих на
придбання товару для позивачки і не більше.

Також
відповідач вказує на безпідставність вимог позивачки щодо визнання Договору
недійсним в певній частині, вказує на те, що позивачка підписавши договір
фактично погодилась з його змістом. Просить у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Вислухавши
пояснення позивачки, оголосивши заперечення відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає до
задоволення з наступних підстав.

14
червня 2005 року між позивачкою ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Українська група „Капітал" було укладено Договір № 01610
про* участь у програмі „Капітал" та придбання товару (а.с. 9 ). Згідно п. 1.1. Договору, його
предметом був ряд послуг спрямованих на придбання товару - об'єкту нерухомості,
які Адміністратор за Договором зобов'язувався надавати Учаснику.

На виконання
даного Договору ОСОБА_2  за квитанціями
від  14.07.2005р., 12.08.2005        p., 14.09.2005p., 14.10.2005р.,
14.11.2005р., 23.12.2005р., 05.12.2005р. (а.с.           )
було сплачено ТОВ „УГ Капітал" 12 544 грн. 17 коп.

В
преамбулі до Закону України „Про захист прав споживачів", споживач - це
громадянин, який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи
замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Посилання
відповідача на те, що в тексті спірного Договору прямо не вказано про
забезпечення позивачкою саме своїх побутових потреб, судом до уваги прийнято не
може бути оскільки згідно змісту спірного Договору стороною в ньому виступає
фізична особа - ОСОБА_2 При цьому в Договорі не вказується на участь позивачки
у Договорі в якості суб'єкта підприємницької діяльності, що відповідно,
виключає використання нею послуг відповідача з іншою метою, крім власних
побутових потреб. Крім того ч.1 ст. 21 Закону України «Про захисту прав
споживачів» передбачено, що умови договору, що обмежують права споживача
порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тіж ж
самі положення викладено в Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від
12.04.1996 р. де у пункті 7 ч. З зазначено, що умови договору, що обмежують
права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством,
визнаються недійсними.

Відповідно
до пункту 9.3. статті 9 Додатку № 2 до Договору у разі розірвання спірного
Договору «Учаснику повертається сума, що складається з платежів частини
вартості товару за мінусом 10% суми Договору, протягом 30 (тридцяти)днів від
дня ліквідації групи». Так як, жодним нормативно-правовим актом України не
передбачено стягнення з комітента коштів за відмову від договору комісії, крім,
плати за надання послуг комісіонера, то суд приходить до висновку про те, що
вказане положення спірного Договору дійсно обмежує і погіршує права
(матеріальне становище) позивачки, як споживача послуг відповідача.

Також не
може бути взято до уваги викладені заперечення відповідача про визначення
Договору, як договору комісії.

Відповідно
до змісту ст. 901 ЦК України
за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Також договір комісії, за яким, згідно ст. 1011 ЦК України, одна сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за рахунок комітента, є різновидом договору про
надання послуг.

Таким
чином, суд приходить до висновку про те, що Договір № 01610 від 14.06.2005
року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю
„Українська група "„Капітал" є договором комісії, до якого,
відповідно можуть бути застосовані вимоги глави 69 ЦК України.

Згідно
ч. 1 ст. 1025 ЦК України
комітент має право відмовитись від договору комісії. Повідомлення про
розірвання Договору, направлене ОСОБА_2, відповідач отримав

06.03.2006       року., про що свідчить лист відповідача
(а.с. 8). Таким чином, згідно вимог ч. 2 ст.

1025 ЦК
України Договір укладений між сторонами у справі був розірваний з
04.04.2006 року.

За таких обставин суд приходить
до висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо визнання спірного
Договору розірваним саме з 04 квітня 2006 року.

Згідно
ч. 4 ст. 1025 ЦК України
у разі відмови комітента від договору комісії комісіонер має право на
відшкодування витрат, зроблених ним у зв'язку з виконанням договору, а також
відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Пунктом
1.2.2. (б) Договору № 01610 передбачено щомісячну оплату послуг комісіонера,
пов'язаних із виконанням договору комісії. Відповідно до Додатку № 1 до
Договору (а.с. 10) ці щомісячні витрати складають 140,00 грн. Таким чином дана
сума оплати послуг комісіонера за спірним Договором з моменту укладення
Договору (14.06.2005року) до моменту його розірвання (04 квітня 2006 року) - за
10 місяців - складає 1400 грн.

Позивачкою,
згідно доданих до матеріалів справи квитанцій було сплачено відповідачу 12 544
грн. 17 коп.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що сума коштів, підстава для набуття яких у
відповідача відпала у зв'язку із розірванням Договору № 01610 від 14.06.2005
року та має бути стягнута з відповідача за користь позивачки, складає 11144
грн. 17 коп.

На
підставі ст.ст.215 - 217, 530, 538, 901, 906, 907, 1011, 1025, 1212 - 1214 ЦК України, ст.21 ЗУ "Про захист
прав споживачів", керуючись ст.ст. 213-215, 224 - 226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов
задоволити.

Визнати
нечинним п.9.3 ст.9 Додатку до Договору №01610 від 14.06.2005 року, укладеного
між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю "Українська група
"Капітал"".

Вважати
розірваним з 04.04.2006 року Договір №01610 від 14.06.2005 року, який було
укладено між ОСОБА_2 та ТзОВ "Українська група "Капітал"".

Стягнути
з товариства з обмеженою відповідальністю "Українська група
"Капітал"" на користь ОСОБА_2 11144 грн. 17 коп. коштів
втрачених внаслідок невиконання умов договору і 162 грн. 55 коп. оплаченого
судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Івано-Франківської області через Косівський райсуд шляхом подачі, в 10-ти
денний строк з моменту його проголошення, заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього, в 20-ти денний строк, апеляційної скарги з подачею її
копій, або може бути переглянуто Косівським райсудом за заявою відповідача
поданою в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.