Справа
№ 2-1166/2007 рік
Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим   у складі:
судді  - Романенка
при секретарі - Кириловій К.Ю.,
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ялта цивільну справу за позовною
заявою  ОСОБА_1до Ялтинської міської
ради, приватного підприємства „Фірма „Нефрит” про визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки від 03 лютого 2005 року та визнання недійсним та
скасування рішення Ялтинської міської ради 26 сесії 4-го скликання №240 від 11
Позивач ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, просить
суд  визнати
недійсним договір оренди земельної ділянки та рішення Ялтинської міської ради 26 сесії 4-го скликання №240
від 11 січня 2005 року, з тих підстав, що земельна ділянка площею 0,1520 га за
адресою: АДРЕСА_1, яка надана в оренду ПП „Фірма
„Нефрит” згідно з договором оренди земельної ділянки від 03.02.2005 року,
укладеним між  ПП „Фірма „Нефрит” і
Ялтинською міською радою, порушує права позивача, як власника суміжної
земельної ділянки площею 0,0516 га за адресою: АДРЕСА_1 в районі
Свій позов мотивує тим, що ніяких погоджень з ним,
як з власником суміжної земельної ділянки, ПП „Фірма
„Нефрит” не запитувала і не одержувала, а також тим, що по рельєфу й
конфігурації земельної ділянки позивача прохід і проїзд до нього можливий
тільки з боку АДРЕСА_1. Цей проїзд, який затверджений одночасно із
затвердженням проекту відводу земельної ділянки позивача, в 2007 року був
перегороджений забором працівниками ПП „Фірма
„Нефрит”, що на думку позивача потребує
Представник відповідача Ялтинської
міської ради у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову
та пояснив, що рішення Ялтинської міської ради
26 сесії 4-го скликання №240 від 11.01.2005 року видано в межах компетенції,
визначеної Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні”, договір оренди земельної ділянки від 03.02.2005 року,
укладений між  ПП „Фірма „Нефрит” і
Ялтинською міською радою, не порушує права позивача і відповідає вимогам
Земельного кодексу України.
Представники відповідача ПП
„Фірма „Нефрит” у судовому засіданні позовні вимоги не визнали,
заперечували проти задоволення позову, вказуючи, що договір
оренди земельної ділянки від 03.02.2005 року, укладений між  ПП „Фірма „Нефрит” і Ялтинською міською радою
та Рішення Ялтинської міської ради 26
сесії 4-го скликання №240 від 11.01.2005 року не
порушує ніяких прав позивача і відповідає вимогам законодавства України,
оскільки позивач має вільний прохід і під'їзд до своєї земельної ділянки з боку
АДРЕСА_1шириною більше шести метрів, забір на земельної ділянці позивача ПП
„Фірма „Нефрит” не зводило, ніяких перешкод у користуванні своєю земельною
ділянкою позивач не має.
Вислухавши сторони, представників сторін,
дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що вимоги позивача  не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
У відповідності зі ст.6 Конвенції про захист прав
людини й основних свобод від 04 листопада 1950 року ратифікованою Верховною
Радою України 17 липня 1997 року кожний при рішенні питання про його цивільні
права й обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд
незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Складовою частиною справедливого судочинства,
зокрема, є доступ до процедури з усіма атрибутами контролю, тобто право на
судовий контроль органів державної влади.
Частини друга й третя ст.55 Конституції України
визначають, що  права та свободи
громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суд
рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових осіб.
У відповідності до ст. 14 Конституції України
кожному громадянину України, гарантується право
Судом встановлено, що позивач є
власником земельної ділянки площею 0,0516 га за адресою: АДРЕСА_1, в районі літфонду ім.Чехова згідно державного акту про право власності на земельну
ділянку, виданого Ялтинською міською радою 07.07.2003 року на підставі Рішення
Ялтинської міської ради 12 сесії 24-го скликання від 02.06.2003 року №64.
Згідно з кадастровим планом земельна
ділянка позивача  з боку вулиці
Манагарова граничить з земельною ділянкою, перебуваючою в користуванні  ПП „Фірма „НЕФРИТ” відповідно до Рішення
Ялтинської міської ради 26 сесії 4-го скликання №240 від 11.01.2005 року та
договору оренди земельної ділянки від 03 лютого 2005 року, площею 0,1520 га, за
адресою: АДРЕСА_1,  укладеного між ПП
„Фірма „НЕФРИТ” і Ялтинською міською радою.
Суд вважає, що доводи позивача і його
представника про те, що проїзд до земельної ділянки позивача повністю перекривається
земельною ділянкою, землекористування якої здійснює ПП „Фірма „НЕФРИТ”, не
знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кадастрового плану, схеми спільних меж та фотоматеріалів,
земельна ділянка позивача безпосередньо граничить з вулицею Манагарова на
довжині більше шести метрів. Відповідно до державних будівельних норм ДБН
360-92 „Містобудування, планування і забудова
міських і сільських поселень” та ДБН В.2.2-15-2005 „Будинки і споруди. Житлові
будинки. Основні положення.” при проектуванні будинків передбачаються проїзди
для автотранспорту шириною 3,0-3,5 метрів.
Як свідчать докази по справі, дерев'яний забір, що
перебуває на земельній ділянці ПП „Фірма „Нефрит” і як стверджує позивач створює йому
перешкоди у використанні земельною ділянкою, встановлений саме позивачем
без погодження з ПП „Фірма „Нефрит”.
Таким чином, судом встановлено, що
позивач має можливість заїзду транспортом до своєї земельної ділянки в  межах
цієї ділянки без займання суміжної земельної ділянки.
Необґрунтованими є доводи позивача відносно того,
що проект землевідводу та інші картографічні матеріали надають позивачу право
облаштування проїзду через земельну ділянку ПП „Фірма
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу
України право власності та право постійного користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує
право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної
реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа,
що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Згідно з пунктом 1 статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до пункту 2 статті 59
Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.
Для обґрунтування права землекористування своєю
земельною ділянкою, а також другою земельною ділянкою для облаштування найбільш
зручного під'їзду до своєї земельної
ділянки, позивач зобов'язаний представити  суду відповідний право установчий документ,
що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, яку позивач
вимагає зайняти як під'їзд до своєї земельної ділянки.
Позивач як на доказ наявності в нього права
під'їзду до своєї земельної ділянці через ділянку, яка орендована ПП „Фірма „Нефрит” посилається на робочий проект
будівництва власного індивідуального житлового будинку і додаток до акту вибору
земельної ділянки в натурі з орієнтовними межами, які не є документами, що
посвідчують право власності або користування земельної ділянки і не приймаються
судом до уваги.
Таким чином, позивачем не доведений
той факт, що договір оренди земельної ділянки від 03.02.2005р, укладений
між  ПП „Фірма „Нефрит” і Ялтинською
міською радою, порушує його право користування земельною ділянкою.
Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача
про те, що рішення Ялтинської міської ради 26
сесії 4-го скликання №240 від 11.01.2005 року про передачу в оренду земельної
ділянки ПП „Фірма „Нефрит” прийнято з
порушенням чинного законодавства, без узгодження з позивачем, як власником
суміжної земельної ділянки, що тягне його недійсність на підставі статті 96 Земельного кодексу України.
Відповідно до пункту „б” частини 2 статті 198
Земельного кодексу України погодження меж земельної ділянки із суміжними
землекористувачам виконується для визначення меж земельних ділянок і
перенесення їх в натуру на місцевості.
Позивач не заперечує проти правильності
встановлення меж своїй земельної ділянки згідно державному
акту про право власності на земельну ділянку від 07.07.2003 року  та меж ділянки ПП
„Фірма „Нефрит”, згідно із договором оренди земельної ділянки від 03 лютого
Доказів невірного визначення меж земельної
ділянки, орендованої ПП „Фірма „Нефрит”,
позивачем також не надано.
Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою
та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим
Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину
не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а
так само моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Судом встановлено, що при укладені
Договору оренди земельної ділянки від 03.02.2005 року, між  ПП „Фірма „Нефрит” і Ялтинською міською
радою, погодження його меж з позивачем, як
суміжним землекористувачем не проведено у зв'язку з відсутністю позивача на
своїй земельній ділянці, при цьому, самі межі земельних ділянок позивача і ПП
„Фірма „Нефрит” на місцевості визначенні та відновленні вірно, що не
заперечується позивачем. Отже, законодавство України, а саме стаття 198 Земельного
кодексу України, не передбачає таких підстав визнання
недійсним договору оренди землі як відсутність погоджень меж орендованої
земельної ділянки з суміжними землекористувачами.
Досліджені в судовому засіданні Рішення Ялтинської міської ради 22 сесії 24-го скликання
№215 від 28.07.2004 року про дачу згоди ПП „Фірма
„Нефрит” на розробку проекту землевпорядження, висновок головного
архітектора м.Ялти про можливість закріплення земельної ділянки №05/1722 від
25.11.2004 року, висновок Ялтинської Міської
санепідстанції №674 від 29.11.2004 року, висновок Республіканського комітету з
охорони культурної спадщини №3400-п від 25.11.2004 року, висновок Державної
землевпорядної експертизи №3704 до-25/822 від 09.12.2004 року, викопіювання
генерального плану м.Ялта, погоджений проект землевідводу свідчать про те, що
Рішення Ялтинської міської ради 26 сесії 4-го
скликання №240 від 11.01.2005 року про затвердження проекту землевпорядження і
передачі в довгострокову оренду ПП „Фірма „Нефрит”
земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою:
АДРЕСА_1, видано в межах компетенції, визначеної Законом України „Про
місцеве самоврядування в Україні”, договір оренди
земельної ділянки від 03.02.2005 року, укладений між  ПП „Фірма „Нефрит” і Ялтинською міською радою,
не порушує прав позивача і відповідає вимогам статті 124 Земельного кодексу
України, нормам статей 13-20  Закону
України „Про оренду землі”.

За таких обставин, розглянувши справу, залучивши
до участі у справі осіб,  на права або
обов'язки яких може вплинути рішення в справі, ретельним чином дослідивши і
оцінивши  докази по справі, перевіривши
обставини справи, суд вважає позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст.60, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,  ст.ст. 16, 203, 215 Цивільного
кодексу України, ст.ст.96, 124, 125, 152, 158, 198 Земельного кодексу
України,  Постановою Пленуму Верховного
суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

В И  Р
І  Ш
И В:

ОСОБА_1 у позові до Ялтинської міської ради,
приватного підприємства „Фірма „Нефрит” про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 03 лютого 2005 року та визнання недійсним та скасування
рішення Ялтинської міської ради 26 сесії 4-го скликання №240 від 11 січня 2005
року - відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_1на користь держави судовий збір у розмірі 224 гривні.

Стягнути
з  ОСОБА_1на користь держави витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у Ялтинському міському суді
у розмірі 22,50 гривень.

Заходи по забезпеченню позову, вжиті ухвалами
Ялтинського міського суду   від 07 лютого
2007 року, 14 лютого 2007 року та 06 березня 2007 року скасувати по вступу
рішення в законну силу.

Рішення може бути
оскаржене  в апеляційному порядку
до  Апеляційного  суду
АР Крим  через  Ялтинський
міський  суд шляхом подачі в  десятиденний строк  з
дня  проголошення  рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього  протягом  двадцяти днів апеляційної скарги.

Рішення
суду набуває чинності після закінчення строку представлення заяви про
апеляційне оскарження, якщо заява про апеляційне оскарження не була
представлена.

Суддя: