Справа №2-234/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня   2007 року
Кельменецький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого
- судді:                                                     Харабари
І.В.

при
секретарі:                                                                Мардар
Л.Е.

за
участю позивачки:                                                    ОСОБА_1

представника
відповідача:                                           Громика
В.Г.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Лівинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про
визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
подала до суду позовну заяву,  в якій з
урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог,  просить визнати за нею право власності на
самочинно збудовані споруди,  а саме
житловий будинок з добудовою позначений в інвентарній справі доданій до
позовної заяви літерою „А-І" вартістю 12402 гривні,  літню
кухню позначену літерою „Б" вартістю 3144
гривні,  сарай позначений літерою
„В" вартістю 3090 гривень,  сарай позначений літерою „Г" вартістю 1342 гривні,  ворота позначені №1 вартістю 242
гривні,  огорожу позначену №2 вартістю
197 гривень,  криницю позначену №3
вартістю 800 гривень,  що знаходяться по
АДРЕСА_1,  загальна дійсна вартість яких
становить 21519   гривень.

Представник
відповідача сільський голова с
Лівинці Кельменецького району Громик В.Г. позов визнав з тих підстав,  що згідно договору оренди,  який був укладений 03 травня 2007 року між
позивачкою та Лівинецькою сільською радою,
є користувачем земельної ділянки,
яка знаходиться в АДРЕСА_1,  на
якій розташовані самочинно збудовані споруди,
які залишились після смерті ОСОБА_2 Лівинецька сільська рада,  як власник цієї земельної ділянки не
заперечує щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на самочинне будівництво.
Визнання позову не суперечить закону та не порушує права,  свободи чи інтереси інших осіб.

Позивачка
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та обґрунтовуючи їх
посилалася на те,  що господарство,  яке розташоване в АДРЕСА_1 було побудоване
у 1969 році нею
та її покійним чоловіком ОСОБА_2,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину оскільки проживала у
спадковому господарстві,  однак не   змогла

оформити
свої спадкові права на будинок та інші споруди,
які залишилися після смерті чоловіка,
поскільки вони виявилися самочинним будівництвом.

03 травня 2007 року позивачка
уклала із Лівинецькою сільською радою Кельменецького району Чернівецької
області договір оренди земельної ділянки площею 0, 18 Га,  яка розташована в АДРЕСА_1,
на якій розміщене вищевказане самочинне будівництво.
Позивачка,  як користувач земельної
ділянки,  на якій розташоване самочинне
будівництво просить визнати за нею право власності на вищевказані самочинно
збудовані споруди.

Представник
відповідача сільський голова с.  Лівинці
Кельменецького району Громик В.Г. в судовому засіданні пояснив,  що ОСОБА_1 згідно договору оренди,  який був укладений 03 травня 2007 року між
позивачкою та Лівинецькою сільською радою,
є користувачем земельної ділянки,
яка знаходиться в АДРЕСА_1,  на
якій розташовані самочинно збудовані споруди,
які залишились після смерті ОСОБА_2 Лівинецька сільська рада,  як власник цієї земельної ділянки не
заперечує проти визнання за ОСОБА_2 права власності на самочинне
будівництво,  яке розташоване за
вищевказаною адресою. Самочинно збудовані споруди не порушують права інших
осіб.

Судом
встановлено,  що 03 травня 2007 року позивачка
ОСОБА_1 уклала з Лівинецькою сільською радою Кельменецького району Чернівецької
області договір оренди земельної ділянки розміром 0, 18 Га для обслуговування
житлового будинку і господарських будівель,
яка розташована в АДРЕСА_1
строком на один рік. Таким чином позивачка згідно  ст.  93
ЗК України є її користувачем.  На даній
земельній ділянці знаходяться житловий будинок та інші споруди,  які зазначені у зведеному акті інвентарної справи,  а саме житловий будинок з добудовою
позначений в інвентарній справі доданій до позовної заяви літерою „А-І"
вартістю 12402 гривні,  літня кухня позначена літерою „Б"
вартістю 3144 гривні,  сарай позначений літерою „В" вартістю 3090 гривень,  сарай позначений літерою „Г" вартістю 1342 гривні,  ворота позначені №1 вартістю 242 гривні,  огорожа позначена №2 вартістю 197 гривень,  криниця позначена №3 вартістю 800 гривень,  загальна дійсна вартість яких становить 21519 гривень,  які були побудовані без належного дозволу та
належно затвердженого проекту,  тобто
самочинно. Дане самочинне будівництво не суперечить суспільним інтересам,  не порушує права інших осіб,  а також
санітарні та екологічні норми і правила.

Визнання
представником відповідача позову не суперечить закону,  не порушує права та інтереси інших осіб.

Згідно
ч.5  ст.
376 ЦК України,  на вимогу власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно,  яке самочинно збудоване на ній,  якщо це не порушує права інших осіб.

Враховуючи
наведене,  суд вважає,  що позов ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати
за нею право власності на житловий будинок та господарські і побутові споруди,  які розташовані в АДРЕСА_1.

Керуючись
ст.
ст.  376,  392 ЦК України,   ст.
ст.  3,  8,
10,  15,  79,
88,  130,  174,
213,  214,  215 ЦПК України  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1   задовольнити повністю.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовані житловий будинок та інші
споруди,  які зазначені у зведеному акті
інвентарної справи та розташовані в АДРЕСА_1,  а саме на житловий будинок з добудовою позначений в
інвентарній справі доданій до позовної заяви літерою „А-І" вартістю 12402 гривні,  літню кухню позначену літерою „Б"
вартістю 3144 гривні,  сарай позначений літерою „В" вартістю 3090 гривень,  сарай позначений літерою „Г" вартістю 1342 гривні,  ворота позначені №1 вартістю 242 гривні,  огорожу позначену №2 вартістю 197 гривень,  криницю позначену №3 вартістю 800 гривень,  загальна дійсна вартість яких становить 21519 гривень.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про
апеляційне оскарження,  якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
буде подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження,  рішення суду набере законної
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги,  рішення,
якщо його не буде скасовано,
набере законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення до Кельменецького районного суду. Апеляційна скарга на
рішення може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через Кельменецький
районний суд.