Справа №2-31/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2007 року        Глибоцький районний  суд
Чернівецької області

в складі: головуючого-судді                   Косована Т.Т.

при
секретарі                                          Майщук
С. В.

за
участю

представника
позивача                              ОСОБА_1

представника

Вадул-Сіретської
митниці                      Остафійчук
Л.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовом
громадянина Болгарії ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державного Казначейства
України та Вадул-Сіретської митниці про відшкодування шкоди,  завданої незаконними діями посадових осіб
Вадул-Сіретської митниці,  -

ВСТАНОВИВ:

В суд
звернувся громадянин Болгарії ОСОБА_2 з позовом до держави Україна в особі
Державного Казначейства України та Вадул-Сіретської митниці про відшкодування
моральної шкоди,  завданої незаконними
діями посадових осіб Вадул-Сіретської митниці,
вказавши в позові,  що 02 лютого
2005 року на митному посту "Порубне" Вадул-Сіретскої митниці в
с.  Тереблече Глибоцького р-ну
Чернівецької області,  посадовими особами
вказаної митниці було незаконно затримано транзитний вантаж - взуття,  різне вартістю 615 373, 89 гривень та вантажний автомобіль
марки «DAF» 2001 року
випуску,  реєстраційний НОМЕР_1 із причепом під
його керуванням.

Він є
водієм транспортної фірми „Бахчер -
Бісер Чернарев",  що
підтверджується трудовим договором від 01.06.2003
року №041. На
вантажному автомобілі марки «DAF» 2001 року
випуску,  реєстраційний НОМЕР_2 із причепом "SCHMTZ SPR 24/L",  2003 року випуску,  реєстраційний № CM
0823 І І,  належними болгарській фірмі «BAHTCHER - BISER
TCHERNAREV ЕТ»,  він
переміщував вантаж взуття в кількості 13856
пар з фірми „UNICARGO
SA» вільна
економічна зона Русе Болгарія на фірму CLEMAR. м.  Хумана Фінляндія по наданих працівниками
фірми „UNICARGO SA»
вільної економічної зони Русе Болгарія товарно-супровідних документах: CMR від
30/01/2005 року,  книжки МДП №ХС
44824882,  інвойсу №10 від 29.01.2005
року. До оформлення вищевказаних документів ніякого відношення не мав,  тому що вони були надані працівниками
фірми-замовника. Він,  як представник
фірми-

перевізника
" Бахчер - Бісер
Чернарев",  був зобов'язаний тільки
доставити вантаж,  у фінську фірму.

Однак,  на нього,
працівниками Вадул-Сіретської митниці,
як встановлено постановою Глибоцького районного суду від 13 квітня 2005 року,  незаконно був запроваджений протокол про
порушення митних правил,  у нього кілька
разів відбирали пояснення,  викликали на
допити в Глибоцьку районну прокуратуру. З 02
лютого по 14 квітня 2005 року він не мав
відповідних санітарних умов для проживання на митному посту Порубне,  спав у своєму автомобілі в антисанітарних
умовах в холоді,  не мав можливості
нормально харчуватись і навіть помитись. Хворів на простудні захворювання,  у нього підвищувався тиск. Це можуть
підтвердити свідки громадяни України представник ТОВ «Імпекс» ОСОБА_3  та адвокат ОСОБА_1

Він
нервував,  протягом більше 2-х місяців,  перебував у стані постійного стресу. Від
стресових ситуацій погіршилося його здоров'я. Цьому передувало,  його постійні дзвінки в Болгарію,  в першу чергу підприємству де він працює та
пояснення ситуації з безпідставним затриманням вантажу. Для нього це було дуже
важко,  через те,  що він не розуміє української мови,  а працівники Вадул-Сіретської митниці,  які приходили на роботу в зміну,  не розмовляли з ним зрозумілою мовою. Крім
того,  протягом більше,  як двадцяти діб,  працівники митниці,  перешкоджали йому,  у зустрічі з адвокатом,  з метою отримання правової допомоги,  яка йому гарантована,  Конституцією України,  Європейською конвенцією "Про захист прав
і основних свобод людини" (РИМ,
4.ХІ. 1950).

На
митному посту "Порубне" Вадул-Сіретської митниці,  службові особи митниці,  не допускали до нього адвоката спілки
адвокатів України ОСОБА_4,  через те,
що Вадул-Сіретська митниця,
створила собі,  наданою їй
необмеженою владою,  зону митного
контролю,  тобто вільну зону від
захисників,  людей,  чи інших осіб,  які б могли надати правову допомогу,  чи врятувати в разі потреби. А він не міг
вийти за межі прикордонного пункту,  бо
не мав відповідної візи. Ось такі наслідки,
призвели до страждань,  які він
зазнав. Він зміг вийти за межі митного посту "Порубне",  тільки після виклику його в прокуратуру
Глибоцького району,  де він скористався
можливістю і доручив адвокату ОСОБА_1,
захистити його права.

Його сім'я
теж болісно переживала за нього,
нервувалась,  через його
відсутність вдома,  а також через
проблеми які він мав на Вадул-Сіретській митниці. Адже,  як можна було його родині,  спокійно спостерігати,  за фактом порушення стосовно нього,  працівниками Вадул-Сіретської митниці справи
про порушення митних правил.

Крім
того,  він змушений був знаходитись на
митному посту "Порубне" Вадул-Сіретській митниці,  за для охорони вантажу - взуття,  який він перевозив транзитом і був ввірений
йому,  як матеріально-відповідальній
особі,  через те,  що працівники митниці не вживали
заходів,  щодо збереження
товарно-матеріальних цінностей та вантажного автомобіля в період з 02.02.2005 року по 23.02.2005 року. Вантаж та
вантажний автомобіль,  було вилучено в
порядку статті 377 Митного
кодексу України від нього,  аж 23.02.2005 року.
Тобто,  до 23.02.2005 року,  він змушений
був перебувати на митному посту "Порубне" Вадул-Сіретської
митниці,  в антисанітарних умовах і без
візи на право в'їзду в Україну для відпочинку. У нього була тільки транзитна
віза,  яка не надає йому право в'їзду і
проживання в Україні та поселення в готелі в м.
Чернівці. Тому,  будучи
поставленим в такі край негативні умови,
антисанітарії,  правового
нігілізму,  невжиття працівниками
Вадул-Сіретської митниці заходів,  щодо
збереження ввірених йому товарно-матеріальних цінностей та вантажного
автомобіля,  понад двадцять діб.

Внаслідок
незаконних дій працівників Вадул-Сіретської митниці,  у нього були порушені нормальні умови життя
та принижено людську гідність його та його сім'ї. Зважаючи на зазначене та
відповідно до ч.2 статті 19
та  ст.  56
Конституції України,  він просить суд
стягнути з Державного Казначейства України на його користь моральну шкоду в
сумі 12707, 82 гривень
та 1000 гривень
судових витрат на правову допомогу адвоката.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_4позовні вимоги підтримали в повному обсязі,  підтвердили обставини викладені в позовній
заяві і просили суд стягнути з Державного Казначейства України на користь
позивача моральну шкоду в сумі 12707,
82 гривень та 1000 гривень
судових витрат на правову допомогу адвоката.

Представник
Вадул - Сіретської
митниці Остафійчук Людмила Аурелівна позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала і
пояснила суду,  що як вбачається із
постанови Глибоцького районного суду від 13.04.05
року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності гр.
Болгарії ОСОБА_2,  як підставу для
переміщення через митний кордон України вантажу "взуття" ОСОБА_2
подав товаро-супровідні документи,  а
саме товаротранспортну накладну без номера від 30.01.05 року,  книжку МДП № ХС 44824882,  інвойс № 10 від 29.01.05 року в якому вказано,  що покупцем та отримувачем 13856 пар взуття є
російська фірма ООО "ERVID" (м.
Москва,  вул.  Фестивальна,
буд.  44). Згідно повідомлення
Московської Північної митниці № 272-16-2/18 від 21.02.05 року,  фірма ООО " ERVID"
за вказаною адресою не існує,  однак була
зареєстрована,  як суб'єкт ЗЕД. Як
вбачається із листа Московської Західної митниці від 25.02.05 року фірма ООО
"ERVID" здійснення митного оформлення в зоні діяльності
даної митниці завершила у червні 2004 року. Згідно пояснень представника фірми
ООО "Импекс" ,  останній при
розгляді вищевказаної справи пояснив суду,
що вантаж був помилково направлений болгарською фірмою - відправником
"Unicargo" на адресу фірми ООО "ERVID".
Насправді цей вантаж мав бути направлений на адресу фірми ООО
'"Импекс". Факт внесення не правдивих відомостей щодо отримувача
товару,  підтвердився поданими пізніше
документами: листами фірми "Unicargo" (Болгарія) та
листом фірми ООО "Импекс Росія").

Стаття 21 Митної конвенції
про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП)
проголошує: У кожній проміжній митниці та в митницях місця призначення дорожній
транспортний засіб,  состав транспортних
засобів або контейнер пред'являються для контрою митним органам з
вантажем,  що міститься в них,  і з книжкою МДП,  яка належить до вантажу,  що перевозиться.

Пункт 2 статті 5 Конвенції МДП
регламентує право митних органів на проміжних митницях проводити на цих
митницях догляд вантажів у виняткових випадках і зокрема,  у якості підозри у порушеннях. Стаття 81 МК України
визначає,  що декларування здійснюється
шляхом заявления за встановленою
формою (письмовою,  усною,  шляхом вчинення дій) точних відомостей про
товари і транспортні засоби,  мету їх
переміщення через митний кордон України,
а також відомостей,  необхідних
для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 112 Митного кодексу
України передбачено,  що митний контроль
за міжнародними перевезеннями товарів здійснюється митними органами у взаємодії
з іншими відповідними контрольними службами за спільними технологічними схемами
з

визначенням     часу
та     послідовності
виконання     кожною     службою
своїх безпосередніх обов'язків.

Статтею
146 Митного кодексу України передбачено,
що особи,  які переміщують товари
під митним контролем автомобільним транспортом,
зобов'язані пред'являти митному органу необхідні для здійснення митного
контролю і митного оформлення документи,
а у невідкладних випадках за свій рахунок здійснювати вивантаження,  навантаження,
розпакування та упакування товарів і пред'явити їх до митного контролю.

Пунктом 5 Порядку
здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і
товарів,  що переміщуються ними,  у пунктах пропуску через державний
кордон,  затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 1989 "Питання пропуску через державний кордон
автомобільних,  водних,  залізничних та повітряних транспортних
засобів перевізників і товарів,  що
переміщуються ними" від 24.12.03 року визначено,  що для здійснення митного контролю
автомобільних транспортних засобів і товарів перевізник або експедитор чи
уповноважена особа подають такі документи: вантажна митна декларація (в
установлених законодавством випадках) на переміщувані товари; міжнародна
автомобільна накладна (CMR) або товаротранспортна накладна; рахунок-фактура
(інвойс),  інші документи,  якими підтверджується вартість товарів та які
дають можливість ідентифікувати зазначені товари; пакувальний лист
(специфікація); свідоцтво про допущення дорожнього транспортного засобу до
перевезення вантажів під митними печатками і пломбами.

У разі
потреби: книжка міжнародного дорожнього перевізника (Garnet TIR); вантажна
відомість (каргоманіфест); авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); коносамент ( BiLL of Ldng). Визначені
законодавством інші документи,  видані
державними органами. А пунктом 11
цього ж Порядку передбачено,  що у
разі виявлення порушень митних правил або законодавства на будь-якому етапі
здійснення митного контролю та митного оформлення автомобільних транспортних
засобів і товарів посадова особа митного органу зобов'язана вжити заходів,  передбачених законодавством.

Спільним
наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України та Державної митної
служби України від 28.02.04
року № 202/163
,  затверджений Порядок спільного
огляду автомобільних транспортних засобів,
які використовуються для перевезення зовнішньоекономічних вантажів,  який зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 24.03.04 року за № 360/8959 ,  згідно якого основним із завдань для посадових осіб
митного органу (пункт 4,
2.) є перевірка у перевізника повноти,
наявності та відповідності товаросупровідних документів товарам,  що переміщуються,  і проставлення на товаросупровідних
документах відбитку штампа "Під митним контролем". Також митні органи
мають право здійснювати перевірку достовірності транзитних документів,  в тому числі і шляхом направлення запитів
щодо фірм -отримувачів
товарів. В даному випадку документи,  що
були подані до митного контролю містили неправдиві дані,  а тому всі вимоги про відшкодування шкоди
потрібно пред'являти до відправника товару,
який допустив ці помилки у документації транзиту.

Відповідно
до п. 6 Порядку
здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і
товарів,  що переміщуються ними,  у пунктах пропуску через державний кордон,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 24.12.2003 року № 1989,  відбиток штампа "Під митним контролем"
проставляється на зареєстрованих документах,
які подає для митного контролю

перевізник.
Таким чином,  твердження позивача про
те,  що проставлення штампу "Під
митним контролем" підтверджує факт затримання вантажу,  -
не відповідають дійсності.

Позивачем
не доведено порушення митницею норм глав 19,
22 та статей 319,  327 та 360 МК України. Зазначеними главами Митного кодексу
визначаються митні процедури на автомобільному транспорті (обов'язки осіб,  що переміщують товари під митним контролем
автомобільним транспортом) та транзитні перевезення ( права і
обов'язки перевізника).

Не
відповідають дійсним обставинам справи "факти і міркування"
позивача,  якими він обґрунтовує свій
позов. Хто б не оформляв чи виготовляв товаротранспортні документи в Болгарії
чи в іншій країні,  митному органу кожної
транзитної держави для проведення митного контролю подає ці документи саме
перевізник.

Як було
встановлено,  позивач подав митному
органу,  як підставу для переміщення через
митний кордон України вантажу "взуття" товаросупровідні
документи,  що містять неправдиві дані
щодо фірми - отримувача
вантажу.

Таким
чином,  працівниками митниці протокол про
порушення митних правил був складений правомірно,  відповідно до вимог чинного законодавства.

Не
підтверджені "міркування" позивача і в частині не надання дозволу на
вихід за межі прикордонного пункту. У позові не зазначено особу,  яка не дозволила виходити позивачу за межі
пункту пропуску. В той же час,  позивач
стверджує,  що він був зобов'язаний
"охороняти" вантаж. Ніхто нікого не затримував,  жодного процесуального документу про це не
має,  а якщо позивач і перебував на
території пункту пропуску -
то робив це добровільно.

Згідно
п.2  ст.
51 Митного
кодексу України,  забезпечення безпеки
громадян,  а також схоронності
товарів,  що переміщуються через митний
кордон України,  дотримання режиму,  законності та правопорядку у зоні митного
контролю покладається на відповідні митні органи. Таким чином,  схоронність товарів у зоні митного контролю
забезпечується митним органом.

Щодо
мови спілкування - як видно
з протоколу про порушення митних правил,
позивачу цей документ був перекладений російською,  яку він розуміє. 23.02.05 року,  як видно з доданого до позову документу,  позивач чудово пише російською і нею ж
звертається до адвоката ОСОБА_1,  але зазначає,  що
українську він не розуміє. Зважаючи на викладене,  всі пояснення та твердження позивача з
приводу незрозумілого перекладу протоколу працівниками митниці спростовуються
його ж діями та власноручним написом російською про отримання зі складу митниці
автомобіля та вантажу.

Позивач
також не надав доказів про погіршення його стану здоров'я,  немає доказів про погіршення виробничих
стосунків чи вимушених змін у житті. Як працював у фірмі водієм так і працює до
цього часу,  навіть на тому ж автомобілі.
Тому підстав для відшкодування моральної шкоди не має в зв'язку із її
відсутністю. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено,  що транзитна віза є підставою для відмови у
поселенні в готелі. У позові не наведено доказів,  які б свідчили про готелі,  куди звертався позивач для проживання,  і де йому було відмовлено у поселенні.
Транзитна віза є дозвільним документом на в'їзд Україну,  інакше позивач не міг би здійснювати транзитні
перевезення територією України.

Твердження
позивача,  що не вжиття працівниками
Вадул-Сіретської митниці заходів

щодо   збереження   ввірених
йому   його підприємством                          товаро-матеріальних

цінностей
та вантажного автомобіля понад двадцяти діб спричинило приниження його людської
гідності.

Статтею 28 Конституції
України регламентовано право кожного на повагу до його гідності. Цією статтею
не допускається жорстоке поводження,
катування,  медичні та наукові
досліди. Однак не можуть бути визнані як такі,
що принижують гідність особи дії та рішення компетентного державного
органу,  які хоча і спричиняють особі
переживання,  проте ґрунтуються на законі
і обумовлюються необхідністю досягнення соціально значущої мети.

Відповідно
до  ст.
ст.  277, 280, 297 ЦК України
фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та
честі та відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї
недостовірної інформації,  а також на
відповідь і спростування цієї інформації. До того ж  ст.  297 ЦК України
"право на повагу до гідності та честі" входить до глави 22 цього ж Кодексу " Особисті
немайнові права,  що забезпечують
соціальне буття фізичної особи".

Однак,  в даному випадку,  фактів,
які б вказували на катування,
жорстоке поводження чи поширення недостовірної інформації не має,  відповідно і позов в цій частині нічим не
підтвфджений.

Відповідно
до ч. 2 статті 19 Конституції
України,  органи державної влади та
органи місцевого самоврядування,  їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень і у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.8  ст.
116 Конституції України Кабінет Міністрів України організовує і
забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України,  митної справи. Пунктом 11 Порядку
здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і
товарів,  що переміщуються ними,  у пунктах пропуску через державний кордон,  затверджений постановою 7 Кабінету
Міністрів України від 24.12.03
№ 1989 "Питання пропуску через державний кордон
автомобільних,  водних,  залізничних та повітряних транспортних
засобів перевізників і товарів,  що
перемішуються ними" визначено,  що у
разі виявлення порушень митних правил або законодавства на будь-якому етапі
здійснення митного контролю та митного оформлення автомобільних транспортних
засобів і товарів посадова особа митного органу зобов'язана вжити заходів,  передбачених законодавством.  Статтею 43
МК України визначено тривалість перебування під митним контролем.  Товари і транспортні засоби перебувають під
митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно з заявленим
митним режимом.  У разі ввезення на митну
територію України товарів і транспортних засобів митний контроль розпочинається
з моменту перетинання ними митного кордону України і закінчується після
здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних
засобів,  що переміщуються через митний
кордон України. Митним кодексом України не встановлено термінів митного
оформлення,  стаття 78 МК України
передбачає,  що митне оформлення
здійснюється,  як правило,  протягом однієї доби з часу пред'явлення
товарів та транспортних засобів,  що
підлягають митному оформленню,  подання
митної декларації та всіх необхідних документів і відомостей. В даному
випадку,  до митного оформлення були
подані митні документи,  які містили
неправдиві відомості,  що потребувало
вияснення митницею обставин справи. Слова "як правило" у статті 78 МК
України означають,  що з цього правила є
виключення,  а значить не поширюється на
всі випадки митного оформлення обов'язковість здійснення митного оформлення
протягом однієї доби,  а тому вважає,  що працівники Вадул-Сіретської митниці діяли
відповідно до чинного законодавства і просить суд в задоволенні позову
відмовити.

Свідок
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив,  що
працює головним інспектором Вадул-Сіретської митниці і митне оформлення
здійснюється згідно  ст.  78 МК України,  тобто митне оформлення здійснюється митним
органом,  як правило,  протягом однієї доби з часу пред'явлення
товарів і транспортних засобів,  що
підлягають митному оформленню,  подання
митної декларації та всіх необхідних документів і відомостей. Однак це не є
межа і все залежить від різних обставин складності. Після в'їзду на територію
м/п «Порубне» автомобіля під керуванням ОСОБА_2 було здійснено попередній огляд
вантажу,  а для поглибленого огляду,  вантаж було затримано. Затримання вантажу
було внаслідок виникнення підозри щодо порушення митних правил,  що стосується справжності існування
отримувача даного вантажу. Двадцять днів тримати даний автомобіль з вантажем на
митному посту,  він немає право так як це
не його компетенція. Товар переміщувався по маршруту Болгарія - Фінляндія.
Підозра виникає в тому,  що товар може
залишитися в Україні,  а товаросупровідні
документи проштамповуються і доставляються в місце призначення.

За
цілісність і збереження вантажу відповідає перевізник,  тобто водій. Згідно технологічної схеми
робиться запис в журналі,  де вказується
марка,  номер авто і вказується,  що машина затримується до вияснення обставин
в справі. Митниця не несе відповідальності за збереження чужого майна
(вантажу). Документи на вантаж були на митниці,
а закордонний паспорт громадянина Болгарії у ОСОБА_2 Якщо б ОСОБА_2залишив
автомашину з вантажем на митному посту,
а при поверненні пломби митного забезпечення були б порушені,  то за ці порушення несе відповідальність
перевізник. Митники не можуть вказувати водію,
що йому робити,  чи залишиться з
автомобілем та вантажем,  чи покинути
митний по ст.  Попередній митний контроль
проводили на визначеному місці біля адмінбудинку СМАПу.

Свідок
ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив,  що
працює головним інспектором відділу організаційно-контрольної роботи сектору
контрольно-перевірочної роботи Вадул-Сіретської митниці. Йому відомо,  що кримінальна справа по даному факту
порушена приблизно два роки тому. На той момент були законні підстави оскільки
діяла

постанова
Пленуму Верховного Суду України від 26
лютого 1999 року і
була підозра,  що вантаж зазначений у
товаросупровідних документах на ту фірму куди він направлявся може не
потрапити,  а тому були підстави
порушення справи за  ст.  352
МК України. За період двадцять днів,
коли був затриманий автомобіль з вантажем,  проводилось митне розслідування,  тобто перевірка товаро-супровідних
документів,  які були представлені
ОСОБА_2,  для запровадженя справи. Чинним
законодавством не заборонено здійснення митних перевірок і час здійснення
митних перевірок необмежений. В його компетенцію входило здійснювати проведення
митного розслідування. Хто прийняв рішення затримати автомобіль,  він не пам'ятає,  але це можна встановити оглянувши документи.
Затримання це не його компетенція.

Свідок
ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив,  що
працює інспектором служби боротьби з контрабандою на ПМП Вадул-Сіретської
митниці. Приблизно два роки назад він разом головним інспектором ОСОБА_5
складали протокол за  ст.  352
МК України,  так як товаро-супровідні
документи на вантаж містили не правдиві дані. Водії нічого не могли пояснити
куди слідують. Виявилось,  що фірма
одержувача товару не існує. Всі документи були направлені для проведення
митного розслідування і надалі автомашина була затримана. Хто

складав
протокол затримання не знає. ОСОБА_2знаходився біля автомашини. Він немає право
зупиняти і затримувати автомашину. Він тільки повідомляє керівництву про
необхідність проведення перевірки документів,
а автомобіль затримується тільки після відповідної вказівки. Це здійснює
вантажний відділ митниці. Водій залишається біля транспортного засобу,  бо він відповідає за вантаж. Вони уточняли чи
є така фірма-одержувач,  оскільки виникли
підозри щодо пред'явлення неправдивих відомостей у товаро-супровідних
документах. Всі документи по даній справі вони направили у службу по боротьбі з
контрабандою Вадул-Сіретської митниці. Протокол про ПМП був складений на
підставі того,  що документи,  щодо отримувача вантажу,  містили неправдиві дані.

Свідок
ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив,  що
працює першим заступником начальника Вадул-Сіретської митниці. З 02 квітня по 23 квітня 2005 року
здійснювалась перевірка перевезення вказаного вантажу,  що передбачено  ст.  41 МК Україна. В
цей період він виконував обов'язки начальника митниці. Він думає,  що водію було повідомлено про обставини
затриманя його автомашини. Про те чи був останній повідомлений про затримання
автомобіля не може пояснити. Вважає,  що
про це повинні знати особи,  які складали
протокол про ПМП. На м/п «Порубне» митне оформлення не здійснювалось,  здійснювався пропуск через митний кордон
України. Транзитні вантажі не звільняються від будь-яких форм митного контролю.
В товаротранспортній накладній «CMR» в графі 2 вказано,  що замовник вантажу фірм ООО "ERVID",  яка знаходиться по вул.
Фестивальна буд.  44,
м.  Москва,  Російська Федерація.,  а водій не зміг пояснити в яку країну має
слідувати. Перевіряли дану фірму,
оскільки виникла підозра,  що у
товаросупровідних документах містяться неправдиві дані щодо фірми отримувача
вантажу. Інспектор,  що складав протокол
про ПМП не помилився. З огляду всіх матеріалів про ПМП була порушена
кримінальна справа. Направляючи запит в Росію,
він захищав інтереси України,  а
також внутрішній ринок України від ввезення контрабанди. Митниця вжила всіх
заходів по збереженню вантажу,  який
знаходився на території митного контролю і ніхто посторонній не міг туди
зайти,  що передбачено технологічною
схемою. Водій (перевізник) несе відповідальність за вантаж і цілісність пломб
на всьому маршруті. Митний пост - це теж маршрут перевізника

Вислухавши
пояснення сторін,  свідків та вивчивши
матеріали справи,  суд дійшов
висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню частково.

Так,  в судовому засіданні встановлено,  що працівники Вадул-Сіретської митниці мали
право на догляд вантажу та автомобіля під керуванням позивача ОСОБА_2

Проте,  відповідно до ч. 2  ст.  19 Конституції
України,  "органи державної
влади...,  їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі,  в межах
повноважень та у спосіб,  що передбачені
Конституцією та законами України". Опитані в судовому засіданні
свідки,  працівники Вадул-Сіретської
митниці: ОСОБА_5,  ОСОБА_7та
ОСОБА_8.,  на предмет того,  хто відповідав за транзитний вантаж,  за цілісність пломби накладеної на
транспортний засіб,  митними органами
Болгарії,  де зберігається вантаж під
митним контролем,  в період з 02.02.2005
року по 23.02.2005 року,  пояснили суду,  що за вантаж і цілісність пломб,  що накладено на

вантажне
місце транспортного засобу,  відповідав
водій,  тобто ОСОБА_2Після складання
протоколу про порушення митних правил 23
лютого 2005 року і
затримання предметів в порядку  ст.  377
МК України,  водій ОСОБА_2.,  відповідальності за ввірений йому товар,  для переміщення через територію України
транзитом під митними пломбами,  відповідальності вже не ніс.

Судом
встановлено,  що в період з 02 по 23
лютого 2005 року у позивача ОСОБА_2,
ніхто з працівників Вадул-Сіретської митниці вантаж на відповідальне
оформлене відповідними актами зберігання,
не брав. А тому фактично ОСОБА_2.,
був позбавлений можливості відлучитися від транспортного засобу і
ввіреного йому цінного вантажу,  на
тривалий термін,  з метою реалізації ним
свого права на проживання понад двадцяти діб у нормальних людських умовах.

Судом
також встановлено,  що увесь цей
час,  в період з 02 по 23 лютого 2005 року,  у холодну пору року,  позивач ОСОБА_2.,  охороняючи ввірені йому матеріальні цінності - взуття і
транспортний засіб,  перебував і ночував
на митному посту "Порубне",
Вадул-Сіретської митниці,  у
своєму транспортному засобі.

Згідно
постанови начальника відділу нагляду за додержанням законів органами служби
Безпеки України,  Державної Митної служби
України і Державної Податкової служби України,
при провадженні оперативно-розшукової діяльності,  дізнання та досудового слідства,  прокуратури Чернівецької області юриста 1-го класу Ковальчука
А.Д. від 22 березня 2005 року,  кримінальна справа № 01/40400/05,  порушена по даному факту,
була закрита,  за відсутністю
складу злочину.

Постановою
Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2005 року по справі № 3-1570/2005 рік,  закрито провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене  ст.  352
Митного кодексу України,  відносно
ОСОБА_2,  позивача по даній справі у
зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

При
таких обставинах,  суд дійшов
висновку,  що позовні вимоги частково
знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Відповідно
до статті 56 Конституції
України,  кожен має право на відшкодування
за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди,  завданої незаконними рішеннями,  діями чи бездіяльністю органів державної
влади,  їх посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно
до ч.1  ст.  1167
ЦК України,  шкода завдана
неправомірними діями фізичній особі,
відшкодовується особою,  яка її
завдала,  а тому суд вважає,  що дії (бездіяльність) відповідача,  не відповідали вимогам  ст.  78 МК України,  а отже і ч. 2  ст.  19
Конституції України і ними було заподіяно моральних страждань
позивачу,  протягом періоду з 02 по 23 лютого 2005 року. Так як
позивач ОСОБА_2весь вказаний період,
змушений був особисто перебувати на митному посту "Порубне" і
оберігати вантаж та митну пломбу від ймовірних втрат,  чи пошкоджень. Поськільки,  ОСОБА_2,
було ввірено матеріальні цінності,
які були опломбовані митним органом,
а втрата митного забезпечення (пломби),
могло б призвести до негативних для останнього наслідків,  зокрема,
відповідальності за  ст.  338 МК України.

Визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг фізичних і
душевних страждань,  яких зазнав
позивач,  їх тривалість,  а також те,
що перебування позивача в зоні митного контролю понад двадцяти діб,  не призвело
до   тяжких   наслідків,
та   виходячи з   обставин
справи і   принципів

розумності та    справедливості,  вважає
суму      відшкодування                                  заподіяної

моральної
шкоди позивачу знизити до 3000
гривень 00 копійок.

Щодо
стягнення витрат на оплату за надання юридичної допомоги позивачу,  то суд також вважає,  що вони обґрунтовані і підлягають
задоволенню.

На
підставі викладеного,   ст.  56
Конституції України,   ст.  1167,
1173,  1174,  ЦК України,
ст.  13 Європейської конвенції
"Про захист прав і основних свобод людини" (РИМ,  4.XL1950),  Постанови Кабінету Міністрів України від 31
березня 1995 року №4 " Про судову практику в справах про відшкодування
моральної ( немайнової ) шкоди,
Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про
граничний розмір компенсації витрат пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ суді і порядок їх компенсації за рахунок держави»,  керуючись
ст.   ст.  З,  4,
6,  10,  11,
12,  15, 79, 88,  109,
209,  212,  214 - 215,
217,  218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Стягнути
з Державного Казначейства України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної
шкоди в розмірі 3000 (три
тисячі) гривень 00 копійок.

Крім
того,  стягнути з Державного Казначейства
України на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1000 ( однієї тисячі ) гривні 00 копійок.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької
області через Глибоцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею рг копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст.  295 ЦПК України