У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Гнатенка А.В.,
суддів:Балюка М.І., Барсукової В.М., Гуменюка В.І., Косенка В.Й.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їхні з відповідачкою неповнолітні діти: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, повинні проживати разом із ним, оскільки останні виявили таке бажання, він має всі необхідні умови та належне матеріальне забезпечення для виховання дітей, а проживання дітей з відповідачкою створює загрозу для їхнього психічного здоров'я.

Рішенням Миронівського районного суду від 21 грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 5 березня 2007 року, позов задоволено: визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - разом із батьком ОСОБА_1 у місті АДРЕСА_1

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи рішення й задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що орган опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом із батьком, дочка ОСОБА_3 не бажає проживати разом із матір'ю, а належне виховання та розвиток неповнолітнього синаОСОБА_4 можливі лише за умови збереження сім'ї.

Проте з такими висновками погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що під час пред'явлення позову діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали - з матір'ю ОСОБА_2 у м. Богуславі, навчалися в Богуславській ЗОШ І-ІІІ ступеня № 3.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались як вимоги так і заперечення; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинно бути зазначено встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Заперечуючи проти позову відповідачка ОСОБА_2 посилалася на те, що вона проживає з дітьми у своїх батьків у м. Богуславі, де існують всі необхідні умови для життя та належного виховання дітей; діти навчаються в Богуславській ЗОШ І-ІІІ ступеня № 3, в яку їздять на таксі, оскільки школа знаходиться неблизько від будинку; діти відвідують різні гуртки; вона працює, має стабільний заробіток і матеріальну можливість утримувати та виховувати дітей.

Суд у порушення зазначених вимог закону не залучив до участі у справі орган опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації й розглянув справу без письмового висновку органу опіки та піклування за місцем проживання дітей, який повинен бути складений з урахуванням результатів обстеження житлових умов відповідачки; належним чином не перевірив і не дав належної оцінки доводам ОСОБА_2; визначаючи місце проживання дітей разом із батьком за його місцем проживання в м. Миронівці належним чином не вмотивував та не обґрунтував такий висновок.

Крім того, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України в достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини та факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин постановлені судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст., ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду від 21 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 5 березня 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.В. Гнатенко
Судді:М.І. Балюк
В.М. Барсукова
В.І. Гуменюк
В.Й. Косенко