Справа №2-4/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2007
року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі: головуючого -
судді Цибри Н.В.

При
секретарі                       Петраш
Т.М.

З участю
позивача    ОСОБА_1

Представника
позивача ОСОБА_4

Відповідачів                           ОСОБА_2,  ОСОБА_3

Представників
відповідачів ОСОБА_5,  ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Чорнобай справу за позовом
громадсько-політичної газети «Світлий шлях» та ОСОБА_1 до Чорнобаївського
комунального поліграфічного підприємства (третя особа -інформаційно-рекламний
тижневик «Наше слово»),  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про захист честі,  гідності,
ділової репутації,  спростування
недостовірної інформації та відшкодування завданих збитків, -

встановив:

Позивачі
звернулись до суду з позовом про захист честі,
гідності ,  ділової
репутації,  спростування недостовірної
інформації та відшкодування завданих збитків,
посилаючись на те,  що 14 квітня
2006 року в інформаційно-рекламному тижневику «Наше слово»,  засновником якого є колектив працівників
Чорнобаївського комунального поліграфічного підприємства,  був надрукований лист заступника голови
селищної виборчої комісії ОСОБА_3 «Відгомін виборчої пори».

На думку
позивачів,  в даній публікації міститься
недостовірна інформація,  яка піддягає
спростуванню:

· «Окрему
«подяку» хочеться висловити головному редактору газети «Світлий шлях»
ОСОБА_1,  який всіх голів ТВК примушував
в обов'язковому порядку друкуватись тільки в газеті «Світлий шлях» і ні в якому
разі не в газеті «Наше слово». В статті «Схаменіться,  час спливає» підніс себе в ранг
правоохоронних органів,  вказуючи
їм,  що і як робити,  кого перевіряти. На період виборчих перегонів
газета «Світлий шлях» була нечитабельна,
бо в ній друкувались передвиборчі програми кандидатів,  які мало хто читав»;

· «Заяви
головному редактора,  що ми повинні
друкуватись тільки в них,  а
колектив,  який очолює ОСОБА_2 це не люди
і вони не повинні одержувати заробітну плату. Вони,  що не жителі селища? А ми говоримо про
справедливість.»;

·
«.. .тягти кошти тільки для свого колективу не можна і
неправильно.»;

·  «А ще варто прочитати статтю «Піду додому і
більше не прийду» ОСОБА_1,  де йдеться
про негаразди на виборчих дільницях,  про
«черги»,  про «штовханину»,  про «штурм».»;

·
«На мою думку головному редактору треба не займатись
критиканством. »;

- «...
чому газета чи головний редактор,  бачить
все в чорному читачам можу трішки пояснити. Так Чорнобаївська селищна виборча
комісія не дала газеті «Світлий шлях» всіх тих грошей,  які хотів ОСОБА_1...».

Мотивуючи
тим,  що вказана недостовірна інформація
принижує честь і гідність ОСОБА_1 як головного редактора газети «Світлий
шлях»,  принижує ділову репутацію газети
як єдиного в районі друкованого громадсько-політичного видання,  в зв'язку з чим позивачі просять суд
зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію та відшкодувати
моральну шкоду,  заподіяну газеті
«Світлий шлях»,  яка полягає в зниженні
престижу,  підриві довіри до діяльності
видання,  в сумі 40000 грн. з
відповідачів; відшкодувати моральну шкоду,
заподіяну ОСОБА_1,  яка полягає
пережитих моральних стражданнях,
переживаннях,  перебуванні на
лікуванні,  в сумі 5000 грн. та
відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 400 грн.,
яка заподіяна позивачеві ОСОБА_1 лікуванням в медичному закладі.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1,  який також
представляє інтереси громадсько-політичної газети «Світлий шлях»,  підтримав повністю заявлені позовні вимоги та
пояснив,  що надрукований в «Нашому
слові» лист ОСОБА_3 містить недостовірну інформацію,  яка спрямована на відвернення читачів від
газети,  призвела до зниження передплати;
твердження відповідача ОСОБА_3 про те,
що газета була нечитабельна не відповідає дійсності,  так як в той період газета виходила більшою
за обсягом та тематично різноманітною. Відповідач ОСОБА_2 переслідував злий
умисел,  тобто прагнув завдати «Світлому
шляху»,  його головному редактору якомога
більше неприємностей,  порушив правила
журналістської етики,  шукав захисту у
владних кабінетах співзасновників газети.

Представник
позивачів також підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та
пояснив,  що в листі «Відгомін виборчої
пори» міститься негативна інформація про позивачів,  а будь-яка негативна інформація,  поширена про особу,  є недостовірною,  якщо особа,
яка її поширила,  не доведе
протилежного.

Відповідач
ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив,  що
стаття «Відгомін виборчої пори» була написана за результатами виборів,  а можлива негативна інформація щодо позивача
була викликана його статтями в газеті «Світлий шлях».

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив,  що
не вбачає своєї вини,  в газеті «Наше
слово» був опублікований офіційний лист заступника голови селищної виборчої
комісії,  лист не редагувався,  а тому поліграфпідприємство,  яке він очолює,  і він особисто не можуть нести
відповідальність перед позивачами.

Представник
відповідачів пояснила,  що в статті
«Відгомін виборчої пори» автор висловив оціночні судження,  тому у відповідності до  СТ. .47-1 Закону України «Про інформацію» він
не зобов'язаний доводити їх правдивість і спростовувати. Так як це був
офіційний виступ посадової особи - заступника голови селищної виборчої
комісії,  відповідачі - Чорнобаївське
поліграфічне підприємство і ОСОБА_2-звільняються від цивільно-правову
відповідальність.

Заслухавши
пояснення сторін,  свідків,  дослідивши письмові докази,  судом встановлені такі обставини справи та
визначені відповідно до них правовідносини.

Стаття
«Відгомін виборчої пори»,  надрукована в
інформаційно-рекламному тижневику «Наше слово» 14 квітня 2006 року,  містить твердження,  які позивачі -ОСОБА_1 та громадсько-політична
газета «Світлий шлях» - вважають такими,
що принижують честь,
гідність,  ділову репутацію,  внаслідок чого заподіяна моральна шкода.

Відповідно
до ч.4  ст. 32 Конституції України кожному
гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію,  право на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,  завданої збиранням,  зберіганням,
використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Зміст
цивільно-правового захисту честі,
гідності та ділової репутації становлять правовідносини,  в яких морально потерпіла сторонам
наділяється правом вимагати за судом спростування відомостей,  які порочать її честь,  гідність та ділову репутацію,  а

друга
сторона,  яка такі відомості
поширила,  зобов'язана дати
спростування,  якщо не доведе,  що відомості відповідають дійсності.

Зобов'язаними
суб'єктами зазначених правовідносин є особи,
які незалежно від наявності їхньої вини,
поширили відомості,  що не
відповідають дійсності,  або виклали їх
неправдиво,  які порочать честь,  гідність чи ділову репутацію або завдають
шкоди інтересам особи,  про яку такі
відомості поширені.

Відповідно
до роз'яснень,  викладених у п.6
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами
законодавства,  що регулює захист
честі,  гідності і ділової репутації
громадян та організацій» від 28 вересня 1990 року,  відповідачем у справі може бути фізична або
юридична особа,  яка поширила
відомості,  що ганьблять позивача.

На
позивача покладений обов'язок довести в суді факт поширення відомостей,  що порочать його честь,  гідність чи ділову репутацію,  саме відповідачем,  а той зобов'язаний довести,  що ці відомості відповідають дійсності.

У
відповідності до  ст. 277 ЦК України фізична
особа,  особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації,  має право на відповідь,  а також на спростування цієї інформації.
Негативна інформація,  поширена про
особу,  вважається недостовірною,  якщо особа,
яка її поширила,  не доведе
протилежного. Статтею 94 ЦК України гарантовано право юридичної особи на
недоторканість її ділової репутації,  на
таємницю кореспонденції,  на інформацію
та інші особисті немайнові права,  які
можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються
відповідно до глави З ЦК
України.

Таким
чином,  вважаючи свої немайнові права
порушеними,  позивачі мають право
звернутися до суду за їх захистом.

Підставою
для задоволення позовних вимог є наявність трьох умов - встановлення факту
поширення негативної інформації,
визнання її недостовірною та такою,
що принижує честь,  гідність і
ділову репутацію позивача ОСОБА_1 та ділову репутацію газети «Світлий шлях».

При
вирішенні даної справи суд вважає за необхідне виходити із презумпції
добропорядності,  яка означає,  що негативна інформація,  поширена про особу,  є недостовірною,  що виписано у ч.3  ст. 277 ЦК
України.

Факт
поширення негативної інформації,
викладеної в статті «Відгомін виборчої пори»,  суд вважає доведеним,  так як вказана публікація була поширена 14
квітня 2006 року в друкованому виданні - інформаційно-рекламному тижневику
«Наше слово»,  тираж якої складав 2800
екземплярів. Вказана дата є моментом виникнення права на спростування.

Звернувшись
до суду за захистом порушених немайнових прав,
позивачі посилаються на те,  що
твердження автора статті відносно головного редактора газети та очолюваного ним
видання є недостовірними і образливими,
за їх поширення повинні нести відповідальність автор - відповідач
ОСОБА_3,  підприємство,  яке є засновником видання,  що опублікувало статтю - Чорнобаївське
комунальне поліграфічне підприємство-,
та директор підприємства ОСОБА_2

Для
визначення норм законодавства,  які мають
регулювати відносини між сторонами по справі,
суд виходить із змісту  ст. 9
Конституції України та  ст. . ст. 4, 10 ЦК України,  які передбачають застосування судом чинних
міжнародних договорів,  згода на
обов'язковість яких надана Верховною радою України,  які є частиною національного законодавства
України.

09
листопада 1995 року Україна підписала Європейську Конвенцію з прав людини,  яка була ратифікована Верховною Радою України
17 липня 1997 року і вступила в силу 11 вересня 1997 року.

Статтею
10 Європейської конвенції з прав людини передбачено свободу вираження поглядів.
Тому суд виходить з того,  що відповідач
ОСОБА_3,  у даному випадку,

висловлюючи
свої погляди відносно особи позивача ОСОБА_1,
займаної ним посади та його діяльності - висловив свої погляди,  дав оцінку тим фактам,  що відбувалися під час виборчої кампанії 2006
року,  проте,  певним чином,
поширив неправдиву,  недостовірну
інформацію.

Суд
відділяє у даному випадку оціночні висловлювання відповідача ОСОБА_3 від фактів
і приходить до висновку,  що йому не
потрібно обґрунтовувати свою оцінку і доводити її правдивість в певній частині
позовних вимог.

Позивач
ОСОБА_1 вважає недостовірним твердження відповідача ОСОБА_3 про те,  що:

«Окрему
«подяку» хочеться висловити головному редактору газети «Світлий шлях»
ОСОБА_1,  який всіх голів ТВК примушував
в обов'язковому порядку друкуватись тільки в газеті «Світлий шлях» і ні в якому
разі не в газеті «Наше слово». В судовому засіданні свідки ОСОБА_7  та ОСОБА_8,
голови сільських виборчих комісій,
пояснили,  що під час виборчої
кампанії 2006 року їм неодноразово телефонували з редакції газети «Світлий
шлях» і наполягали на публікації виборчих матеріалів саме в їхній газеті -
телефонувала жінка,  яка не
представлялась,  але не головний
редактор. Таким чином,  суд вважає
доведеним,  що вказане оспорюване
твердження відповідача ОСОБА_3 є недостовірним і таким,  що принижує честь і гідність позивача ОСОБА_1

Суд вбачає також
присутність негативної інформації у висловленнях відповідача ОСОБА_3 відносно
позивача ОСОБА_1:

-    «... чому газета чи головний
редактор,  бачить все в чорному читачам
можу

трішки пояснити. Так Чорнобаївська селищна виборча комісія не дала газеті
«Світлий

шлях» всіх тих грошей,  які хотів
ОСОБА_1...». Як встановлено в судовому

засіданні,  відповідач ОСОБА_3 в
останньому реченні цитати зі своєї статті мав на

увазі,  що селищна виборча комісія
друкувала передвиборчі матеріали також і в інших

виданнях,  де було економічно
вигідно,  через що не всі кошти,  передбачені

кошторисом на виготовлення друкованої продукції,  надійшли до редакції газети

«Світлий шлях». Проте такий виклад фактів автором публікації суд вважає

недостовірним,  так як незалежно від
бажання позивача ОСОБА_1 сума витрат

виборчої комісії на друкування матеріалів була визначена кошторисом і
редакція

газети отримала кошти лише за виконану роботу (ах. 179-180);

-    «Заяви головному редактора,  що ми повинні друкуватись тільки в них,  а колектив,

який очолює ОСОБА_2 це не люди і вони не повинні одержувати заробітну
плату.

Вони,  що не жителі селища? А ми
говоримо про справедливість.» З пояснення в

судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 встановлено,  що позивачеві ОСОБА_1 належать слова про
те,  що виборчі комісії повинні
друкуватись тільки в газеті

«Світлий шлях»,  а слова «а
колектив,  який очолює ОСОБА_2 це не люди
і вони не

повинні одержувати заробітну плату. Вони,
що не жителі селища? А ми говоримо про

справедливість» є коментарем автора,
а такого значення в контексті статті в розумінні

висловлення позивачем цієї фрази набули через відсутність пунктуації» Тому
суд

також вважає вказаний факт недостовірним і таким,  що підлягає спростуванню.

Висловлювання
відповідача ОСОБА_3:

-    В статті «Схаменіться,  час спливає» підніс себе в ранг
правоохоронних органів,

вказуючи їм,  що і як робити,  кого перевіряти. На період виборчих перегонів
газета

«Світлий шлях» була нечитабельна,  бо
в ній друкувались передвиборчі програми

кандидатів,  які мало хто читав»;

- «..
.тягти кошти тільки для свого колективу не можна і неправильно.»;

- «А ще
варто прочитати статтю «Піду додому і більше не прийду» ОСОБА_1,

де
йдеться про негаразди на виборчих дільницях,
про «черга»,  про
«штовханину»,  про

«штурм».»
суд вважає оціночними,  так як
вищезазначеними твердженнями відповідач

ОСОБА_3
висловив свою думку щодо діяльності позивача як головного редактора

і вони
не містять фактів,  які мають негативну
інформацію. У відповідності до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію»
оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В
судовому засіданні сторони погодили текст спростування,  дійшовши таким чином до згоди в частині
позовних вимог стосовно спростування недостовірної інформації. За погодженням
сторін текст спростування стосується всієї публікації «Відгомін виборчої пори»
і у відповідності до ч.3  ст. 37 Закону
України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»
спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком
«Спростування» на тому ж місці шпальти,
де містилось повідомлення,  яке
спростовується.

Згідно з
роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України,
що містяться у п.3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі
змінами,  внесеними постановою від 25
травня 2001 року №5) під немайновою шкодою,
заподіяною юридичній особі,  слід
розуміти втрати немайнового характеру,
що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації,  посяганням на фірмове найменування,  товарний знак,  виробничу марку,  розголошення комерційної таємниці,  а також учиненням дій,  спрямованих на зниження престижу чи підриву
довіри до її діяльності. Суд вважає,  що
в судовому засіданні представниками позивача - громадсько-політичної газети
«Світлий шлях» -не доведено твердження позивача про зниження ділової репутації
газети внаслідок оспорюваної публікації,
зниження ж тиражу газети в порівнянні з 2005 роком ,  на думку суду,  не знаходиться в причинному зв'язку з діями відповідачів.
Тому позов в частині стягнення моральної шкоди на користь громадсько-політичної
газети «Світлий шлях» задоволенню не підлягає.

Суд
вважає,  що Чорнобаївське комунальне
поліграфічне підприємство та ОСОБА_2 не несуть відповідальність перед позивачем
в частині відшкодування моральної шкоди,
тому,  що надрукована в
інформаційно-рекламному тижневику «Наше слово»,
шеф-редактором якого є ОСОБА_2,
публікація «Відгомін виборчої пори» є офіційним виступом заступника
голови селищної виборчої комісії ОСОБА_3 ,
чиї повноваження підтверджені рішенням Чорнобаївської селищної ради
№23-2/1У від 23 грудня 2005 року (а.с. 73),
текст виступу перед друком не редагувався і згідно  ст. 42 Закону України «Про друковані засоби
масової інформації (пресу) в Україні» відповідачі звільняються від відповідальності
за публікацію.

Судом
встановлено,  що діями відповідача
ОСОБА_3 внаслідок поширення недостовірної інформації,  яка принижує честь,  гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_1
як головного редактора,  заподіяно
моральну шкоду,  що виражається пережитих
моральних стражданнях та переживаннях,
протягом тривалого часу позивач змушений захищати свої немайнові права в
суді,  що зумовлює необхідність
прикладання додаткових зусиль для організації свого життя та професійної
діяльності. Позов в частині відшкодування моральної шкоди відповідачем на
користь позивача підлягає до задоволення частково в сумі 500 грн. Так як судом
не встановлено причинного зв'язку між захворюванням позивача та неправомірними
діями відповідача,  позов в частині
відшкодування матеріальної шкоди до задоволення не підлягає.

Керуючись  ст. 10 Європейської конвенції з прав
людини,   ст. 9 Конституції України,   ст. . ст. 4, 10,  94, 277 ЦК
України,   ст.  ст. 37,
42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в
Україні»,   ст. .47-1 Закону України «Про
інформацію»,  п.3 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами,  внесеними постановою від 25 травня 2001 року
№5),   ст.  ст. 6, 8, 60, 88, 213, 214 ЦГОС України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
громадсько-політичної газети «Світлий шлях» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати    Чорнобаівське    поліграфічне    підприємство    надрукувати                в

інформаційно-рекламному
тижневику «Наше слово» протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду
законно! сили спростування на публікацію «Відгомін виборчої пори»,  опубліковану 14 квітня 2006 року,  тим же шрифтом і поміщено під заголовком
«Спростування» на тому ж місці шпальти,
де містилась публікація,  яка
спростовується,  наступного змісту:

« В
названій публікації,  автором якої є
заступник голови селищної виборчої комісії ОСОБА_3,  зокрема,
зазначено:

«Окрему
«подяку» хочеться висловити головному редактору газети «Світлий шлях»
ОСОБА_1...» (Слово подяка взято в лапки,
що надало йому негативного,
образливого для керівника світлошляхівського колективу значення).

В
дійсності ж,  на думку автора статті
ОСОБА_3,  редакція газети «Світлий шлях і
її головний редактор ОСОБА_1 недостатньо висвітлювали хід виборів-2006.
Будь-яких претензій до головного редактора газети «Світлий шлях» ОСОБА_1 та
членів колективу в зв'язку з останньою виборчої кампанією інший відповідач
-директор Чорнобаївського поліграфпідприємства і шеф-редактор
інформаційно-рекламного тижневика «Наше слово» ОСОБА_2 - не має. Бо ніяких
порушень Законів України,  норм і правил
журналістської етики під час висвітлення минулої (2006р.) виборчої кампанії
головний редактор і очолювана ним газета не допустили.

У
матеріалі «Відгомін виборчої пори» вказано,
що ОСОБА_1 «всіх голів ТВК примушував в обов'язковому порядку
друкуватись тільки в газеті «Світлий шлях» і ні в якому разі не в газеті «Наше
слово».

Ця
інформація не відповідає дійсності. Згідно
ст. .53 п.2 закону України «Про вибори...» ОСОБА_1,  як і інші співробітники газети,  не порушуючи законодавства,  пропонували всім головам ТВК публікувати
матеріали виборчої тематики в газеті «Світлий шлях». Як зазначено в названому
вище Законі,  право друку передвиборчих
програм кандидатів у депутати і на посади сільських голів надано тільки комунальним
і державним виданням.

Згідно
трактування автора публікації «Відгомін виборчої пори» ОСОБА_3,  ОСОБА_1:

«В
статті «Схаменіться,  час спливає» підніс
себе в ранг правоохоронних органів,
вказуючи їм,  що і як роботи,  кого перевіряти.»

В
дійсності ОСОБА_1 ніколи не брав на себе функції правоохоронних органів і
ніколи й нікому не давав таких вказівок,
доручень і т.п.,  в тому числі й
головам територіальних виборчих комісій,
що і як робити.

В статті
«Відгомін виборчої пори» автор стверджує,
що:

«На період
виборчих перегонів газета «Світлий шлях» була нечитабельна,  бо в ній друкувались передвиборчі програми
кандидатів,  які мало хто читав».

Насправді
ж це є особистою думкою автора публікації. Газета «Світлий шлях» в
передвиборчий період виходила,  як
правило,  збільшеним обсягом,  і різноманітною тематично та цікавою
інформацією читача не обділяла.

В названій
статті ОСОБА_3 вказано:

«Заяви
головного редактора,  що ми повинні
друкуватись тільки в них,  а
колектив,  який очолює ОСОБА_2 це не люди
і вони не повинні одержувати заробітну плату.» (Стилістика і пунктуація
авторських цитат збережені скрізь). Автор статті ОСОБА_3,  виявляється,
хотів поставити питання,  але
необхідних розділових знаків у текст не вніс,
що й призвело до неправомірних і безпідставних звинувачень журналіста.
Адже в дійсності головний редактор ОСОБА_1,
зазначене ОСОБА_3,  ніде і ніколи
не говорив,  ніяких заяв подібного змісту
не поширював.

Навпаки
- він завжди підкреслював і з пошаною ставився до журналістів і
поліграфістів,  яких поважає за напружену
й важку працю,  в тому числі і
працівників газети «Наше слово». Неодноразово зазначав це і в судових
засіданнях навіть після їхньої публікації.

В
названій статті ОСОБА_3 йдеться про «критиканство» виборчої кампанії на місцях
головним редактором ОСОБА_1м.

Насправді
ж це була в рамках існуючого правового поля предметна,  аргументована,  достовірна і ділова критика побачених
журналістом недоліків - довгих черг,  неразберихи та штовханини
лише на одній виборчій дільниці. Про те,
як проходили на інших дільницях,
головний редактор ОСОБА_1 навіть не згадував.

В названій вище
статті автор пояснює,  що:

«..
.газета чи головний редактор,  бачить все
в чорному» через те,  що «Чорнобаївська
селищна виборча комісія не дала газеті «Світлий шлях» всіх тих грошей,  які хотів ОСОБА_1...»

В
дійсності ж головний редактор «Світлого шляху» ОСОБА_1 прагнув об'єктивно і
максимально достовірно відображати в газеті виборчі перегони. І,  дбаючи про дотримання чинного законодавства
всіма суб'єктами цього процесу,  тільки
пропонував виборчим комісіям на основі укладених договорів своєчасно
перераховувати гроші на розрахунковий рахунок газети «Світлий шлях» за
друкування виборчих матеріалів,  до того
ж - згідно Закону України та передбаченої однакової для всіх вартості одиниці
газетної площі,  відведеної під політичну
рекламу».

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 грв. та
судовий збір в сумі 25 грн.,  всього 525
грн.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо таку заяву подано не
було. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана в строк
протягом 20 днів,  рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської
області через районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом 10 днів та поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з
подачею її копії до апеляційного суду Черкаської області.