Справа № 22-ц
Категорія: право власності
ст.  - Клименко A.M.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
листопада 2007 року Судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -
Бородіна М. М. ,

суддів:                                                         Гальянової
І.Г.,

Ларенка В.І.,

при
секретарі - Сватенко Н.В.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами філії «Харківська
дирекція» AT «ІНДЕКС-Банк»,  ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.  Харкова від 01 жовтня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  3-ті особи:
Акціонерне товариство «Індустріально-Експортний Банк» в особі філії «Харківська
дирекція» Акціонерного товариства «Індустріально-Експортний Банк» (далі - філія
«Харківська дирекція» AT «ІНДЕКС-Банк»),
приватний нотаріус ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  - про визнання угоди недійсною,  -

встановила:

У серпні
2007 року ОСОБА_3  звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1. про визнання угоди
недійсною.

При
цьому посилався на те,  що 10 серпня 1999
року він уклав з Харківським ДП ГАК «Хліб України» договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень,  розташованих у
АДРЕСА_1 літ. «А-3» та літ «Б-1».

Пізніше,  у зв'язку із виниклою необхідністю за
взаємною домовленістю сторін,  28 лютого
2000 року зазначені нежитлові приміщення були переоформлені на відповідача
ОСОБА_1 на нетривалий час.  Позивач продовжував
нести права та обов'язки власника приміщень,
із його володіння вони фактично не вибували,  що підтверджується укладенням ним договорів
по комунальному обслуговуванню приміщень та сплатою цих послуг.

У
зв'язку з тим,  що між ним та
відповідачем ОСОБА_1 виник спір про право власності на спірні приміщення,  просив визнати договір купівлі-продажу від 28
лютого 2000 року недійсним з підстав,
передбачених ч. 1  ст.  58 ЦК України (в редакції 1963 року).

В
процесі розгляду справи у суді першої інстанції до участі у справі були
залучені у якості третіх осіб,  що не
заявляють самостійних вимог AT «Індекс-Банк», ОСОБА_5,
ОСОБА_6

В
судовому засіданні в суді першої інстанції позивач позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх задовольнити,
пояснив,  що на час укладання
договору купівлі-продажу відносно нього правоохоронними органами було незаконно
порушено кримінальну справу і одночасно в нього виник конфлікт з дружиною,  який міг привести до розірвання їх шлюбу і
розподілу спільного майна. За таких обставин він був вимушений припинити
підприємницьку діяльність від свого імені,
і за спільною домовленістю між ним таОСОБА_7 який зареєструвався в
якості суб'єкта підприємницької діяльності,
в подальшому здійснювати цю діяльність на підставі довіреності,  яку йому надав останній. Одночасно він
формально переоформив на відповідача ОСОБА_1. спірні будівлі,  уклавши з ним про людське око договір
купівлі-продажу. За цим договором він ніяких грошей від відповідача не
отримував і спірні будівлі йому у власність або користування не передавав. Одночасно
з укладанням спірного договору,  з метою
уникнення можливої безпеки з боку ОСОБА_1.,
він уклав з

ним договір
безкоштовної оренди спірних будівель терміном на 50 років. За те,  що будівлі формально числилися за
відповідачем,  він щомісяця платив йому
винагороду. З часу укладання спірного договору він неодноразово закладав ці
будівлі в банківські установи,  отримував
під них кредити на СПД ФО ОСОБА_7  які
повністю використовував на капітальний ремонт та реконструкцію будівель,  ніс усі витрати,  пов'язані з їх утриманням.  Відповідач ніколи не оспорював його право
власності на це майно,  ніколи цим майном
не користувався,  без заперечень
підписував усі банківські договори,  але
у 2006 році несподівано відмовився підписати черговий договір кредитування під
заставу цих будівель,  висунувши вимогу
передачі йому за підписання договору значної грошової суми. Такі дії
відповідача примусили його звернутися з цим позовом до суду,  оскільки відповідач порушив його права
власника спірного майна. Стосовно не повністю сплаченогоОСОБА_7кредиту AT «Індекс-Банк»
пояснив,  що ці кошти були витрачені на
продовження ремонту спірних будівель і в разі задоволення його позову він
шляхом кредитування під заставу цих будівель погасить наявну заборгованість.

Відповідач
ОСОБА_1 позов не визнав і пояснив суду,
що з позивачем ОСОБА_3  він
познайомився у 1989-1990 роках,  а з 1997
року вони почали вести спільний бізнес.
У 1998 році він деякий час з ним не працював,  але в 1999 році знову повернувся до спільних
справ. Підприємницька діяльність здійснювалася від імені ОСОБА_3та
ОСОБА_7,  які були оформлені в якості
підприємців. В 2000 році виникла суттєва потреба у грошових коштах,  і ОСОБА_3  запропонував йому придбати в нього спірні будівлі. Це
питання обговорювалося за участю ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та його сина - ОСОБА_10,
і він погодився їх придбати. В день укладання спірного договору
купівлі-продажу,  він,  до підписання договору,  в офісі їх фірми передав позивачу 200 000
грн.,  поклавши їх на стіл. ОСОБА_8. та
ОСОБА_3  їх перерахували. Розписки від
ОСОБА_3про отримання грошей саме в цій сумі він не вимагав,  так як приніс гроші до колективу,  в якому працював,  після чого вони поїхали до нотаріуса і підписали
договір. Це була завищена ціна,  вказані
в договорі 43 000 грн. є ціною реальною. Хоча з 1995 року він офіційно ніде і
не працював,  але гроші для придбання
спірного майна мав,  оскільки йому їх
залишив на зберігання у 1996-1997 роках його знайомий з м.  Москви,
який планував побудувати в м.
Харкові автозаправну станцію,
особу якого назвати він відмовляється. В той же день він придбав у ОСОБА_3приблизно за 7
000 грн. базу,  яка розташована на
АДРЕСА_2 Відразу після укладання спірного договору купівлі-продажу,  він передав ці будівлі ОСОБА_3.  у безкоштовну оренду на 50 років,  щоб не відволікатися на комунальні платежі та
їх ремонт. Ніяких податків стосовно спірних будівель,  в тому числі і податку на землю,  він ніколи не платив,  оскільки не мав для цього грошей. Його син
ОСОБА_10 будував на третьому поверсі придбаної будівлі більярдну,  плануючи зайнятися цим бізнесом,  але його звідтіля невдовзі змусили піти. У
2004 році на прохання ОСОБА_3
він виступав гарантом за кредитом,
який брали ОСОБА_3  зОСОБА_7 В 2005 році ОСОБА_3 попросив його
оформити договір позики,  пообіцявши йому
9 000 доларів,  він погодився,  але грошей не отримав. Стосунки зі
ОСОБА_3  погіршилися в 2005 році,  коли вони припинили спільний бізнес.

Представник
відповідача ОСОБА_11. позов не
визнав і пояснив,  що під час укладання
спірного договору позивач мав на меті отримання грошових коштів на розвиток
свого бізнесу,  і він їх отримав,  що підтверджується нотаріально посвідченим
договором,  в якому зазначено,  що ОСОБА_3  на час підписання договору гроші від покупця ОСОБА_1.
отримав. В дійсності позивач їх отримав у значно більшій сумі,  ніж вказано в договорі,  а саме вдвічі більше. Відповідач ОСОБА_1 має
реальний доступ до свого майна і можливість реалізувати свої права власника.
Користь відповідача від укладеного з позивачем договору безкоштовної оренди -
це збереження цих приміщень. Усі наступні дії позивача - укладання договорів
суборенди,  договорів на надання
комунальних послуг,  проведення поточного
та капітального ремонту будівель повністю охоплюються його обов'язками за цим
договором оренди і ніяким чином не свідчать про його право власності на них.
Відповідач неодноразово реалізовував свої права власника спірного майна шляхом
укладання договорів оренди спірних будівель та їх іпотеки. З часу укладання
договору сплив передбачений ЦК
України (в редакції

1963 року)
трирічний строк позовної давності на оспорювання цієї угоди,  зазначав,
що відповідач наполягає на застосуванні до спірних правовідносин цього
строку.

Третя
особаОСОБА_5 вважала заявлений позов обґрунтованим і пояснила,  що в 1999 році відносно її чоловіка - ОСОБА_3було порушено
кримінальну справу. Почалися обшуки в них дома та у приміщенні фірми. Обшуки
проводилися в її присутності,  в зв'язку
з чим вона дуже нервувала і боялася,  що
все їх майно арештують. Стосунки в сім'ї погіршилися,  йшла мова про розірвання шлюбу. Щоб уникнути
можливого тиску з боку правоохоронних органів чоловік запропонував переписати
тимчасово спірне майно на свого товариша ОСОБА_1.,  вона погодилася. Під час укладання договору
усі витрати ніс її чоловік,  оскільки
ОСОБА_1 взагалі не мав грошей і за договором ніяких грошових коштів
ОСОБА_3.  не передавав. Після укладання
договору вона наполягла на укладанні договору безкоштовної оренди спірних
будівель,  оскільки не довіряла відповідачу
і вважала,  що він за наявності такого
договору не зможе продати спірні будівлі. ОСОБА_1 тривалий час виконував усі
вказівки чоловіка,  підписував договори
оренди окремих приміщень,  іпотеки. На
третьому поверху будівлі вони облаштували більярдну,  якою вона керувала. Син відповідача -
ОСОБА_10 деякий час працював в неї* старшим маркьором,  але,
після того,  як вона не змогла
підвищити йому заробітну плату,  пішов з
роботи. Після цього стосунки між її чоловіком та відповідачем погіршилися.
Влітку 2006 року чоловік звернувся до ОСОБА_1. з проханням переоформити договір
іпотеки,  але той відмовився. Відповідач
ОСОБА_1 ніколи не переймався справами стосовно спірних будівель і не вкладав в
них ніяких коштів,  бо взагалі цих коштів
не мав. Під заставу цих будівель неодноразово бралися кредити на ОСОБА_7,  але в дійсності кредитними грошима розпоряджався виключно
ОСОБА_3,  який вкладав їх в ремонт та переобладнання
цих будівель,  а якби він цього не
робив,  то будівлі б просто завалилися.
ОСОБА_1 увесь час сумлінно виконував накази ОСОБА_3. ,  поки
влітку 2006 року не відмовився підписати договір іпотеки за збільшеним
кредитом,  що і змусило ОСОБА_3звернутися з цим
позовом до суду.

Представник
третьої особи ОСОБА_5. - ОСОБА_12. позов визнав і пояснив,  що оскаржену угоду було укладено лише про
людське око,  мала фіктивний характер,  оскільки ніякі грошові кошти за договором
відповідач позивачу не передавав,  а
той,  в свою чергу,  не передавав відповідачу спірні будівлі ні
фактично,  ні юридично. В разі
недійсності цього договору,  укладений на
його підставі договір безкоштовної оренди будівель,  також є недійсним,  а усі дії позивача за час,  який минув з моменту укладання договору,  свідчать про те,  що він був дійсним власником спірних
будівель. Відповідач за цей час,  ніяких
дій відносно спірного майна,  які б свідчили
про його право власності на нього,  не
вчиняв і взагалі цим майном фактично ніколи не цікавився.

Представник
третьої особи AT «Індекс-Банк» в особі філії «Харківська дирекція» AT
«Індекс-Банк» ОСОБА_13 позов не визнав і пояснив,  що під час надання кредиту СПДФО ОСОБА_7. з відповідачем
ОСОБА_1,  який виступав поручителем за
цим договором кредитування,  було
укладено договір іпотеки,  відповідно до
якого,  в разі неповернення кредиту банк
набував право задовольнити свої вимоги за рахунок продажу спірних будівель. В
разі задоволення позову цей договір іпотеки може бути визнано недійсним,  що може привести до майнових втрат банку.

Третя
особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_14. позов не визнала і пояснила,  що 28 лютого 2000 року нею було посвідчено
договір купівлі-продажу нежитлових приміщень літ. «А-3» та літ. «Б-1»,  розташованих за адресою: АДРЕСА_1 Під час
посвідчення договору нею було перевірені правові підстави права власності на
предмет договору продавця ОСОБА_3.
,  отримана письмова згода на
укладання угоди від його дружини ОСОБА_5.,
з'ясовано вільність волевиявлення та дієздатність сторін,  а також питання про проведення взаємних
розрахунків за договором.  Вартість
нежитлових будівель була визначена сторонами в розмірі інвентаризаційної оцінки
КП «Харківське МБТІ» і становила 43 000 грн. Продавець підтвердив,  що гроші ним за продаж майна отримані до
підписання договору.

Третя особа
ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася.

Представник
третьої особи ОСОБА_15.  позов не визнав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2007
року позов ОСОБА_3
задоволений.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель літ. «А-3» та
літ. «Б-1», що знаходиться в АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 28 лютого 2000 року, який було посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за № 1-417.

Стягнуто з
ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3.
судові витрати по справі в загальній сумі 460 грн.

В апеляційній
скарзі філія «Харківська дирекція» AT «ІНДЕКС-Банк»
просить рішення суду першої інстанції
скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3., посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, не
відповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_1 в своїй
апеляційній скарзі просить рішення Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3. відмовити,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
невірну оцінку доказів по справі і невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення
незаконного і необгрунтованого рішення.

ОСОБА_6 просить
рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд, посилаючись на те,
що справа розглянута неповноважним суддею, оскільки вона та суддя Клименко A.M., що головував по
даній справі, є сторонами у спорі, що розглядається в порядку цивільного
судочинства, і дана справа є похідною та нерозривно пов'язана із розглядом цієї
справи, також рішення ухвалено із порушенням норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення справи.

Крім того, в
своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 висловлює свої заперечення на ухвалу
Орджонікідзевського районного суду від 08 серпня 2007 року щодо відмови у
прийнятті позову третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги до ОСОБА_3., ОСОБА_1., треті особи
-ОСОБА_5, AT
«Індекс-Банк» в особі філії «Харківська дирекція AT «Індекс-Банк»
про розподіл спільного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги філії «Харківська дирекція» AT
«ІНДЕКС-Банк» та ОСОБА_1. підлягають задоволенню, а ОСОБА_6 - частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 71 ЦК України (в
редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право
якої порушено, встановлюється в три роки.

Договір
купівлі-продажу сторонами укладений 28 лютого 2000 року (а.с. 18, т. 1). ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1. звернувся 07 серпня 2006 року (а.с.
5, т. 1).

Таким чином,
позивач з позовом про визнання угоди недійсною звернувся через шість років,
проте будь-яких поважних причин пропуску строку на подання позову він не надав.
Його твердження про те, що право на позов у нього виникло з 2005 року є
безпідставним, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 особисто укладав
договір. З моменту укладення договору, за твердженням ОСОБА_3., віз знав, що
договір є уявним, тому сплив позовної давності слід обчислювати з моменту
укладення договору.

Висновок суду
першої інстанції про те, що строк позовної давності слід обчислювати з 2006 року (а.с. 194, т.2 ) є помилковим. Такий
висновок суду протирічить матеріалам справи і не відповідає вимогам
закону.

Оскільки
угода по відчуженню нерухомості була укладена у відповідності з вимогами
закону, вона була нотаріально посвідчена, зареєстрована в Міському БТІ, на
протязі тривалого часу ОСОБА_1 у відношенні придбаного майна здійснював дії
щодо його розпорядження (укладав договори
оренди, передачі майна і т.д.), судова колегія вважає, що ОСОБА_3. у позові слід відмовити.

Керуючись
ст.  303,  п.
2 ч. 1  ст.  307,   ст.
ст.  309,  313,
314,  316,  317,
319 ЦПК України,  судова колегія,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги філії «Харківська дирекція» AT «ІНДЕКС-Банк»,  ОСОБА_1 задовольнити,  а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 01 жовтня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове
рішення.

В задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення
набирає чинності негайно і може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох міряців з дня набрання ним законної сили.