РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
грудня 2007 року                                                                                     м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
судді   Ісаєвої Н.В.

суддів :   Ткачук О.О., Галушко Л.А.

при
секретарі           Зелінському О.А.

роззглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9
червня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
домоволодіння, а також за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні домоволодінням і виселення із-за неможливості сумісного
проживання, -

встановила:

ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розділ домоволодіння. В ході судового
розгляду справи він звернувся до відповідачки з уточненою позовною заявою про
визнання домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 - об'єктом спільної
сумісної власності та визнання за ним право власності на 12 частину спірного
домоволодіння.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнала і звернулася з позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні домоволодінням шляхом виселення із-за неможливості
сумісного проживання.

Рішенням
суду в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено, позов ОСОБА_2 задоволено.

На
рішення суду ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу в який просить рішення суду
першої інстанції скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити його
вимоги.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги та
перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

У
судовому засіданні встановлено, що 18.07.1968 року ОСОБА_2 придбала 12 частину
житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1, зареєстрував його в
Білгород-Дністровському МБТІ Одеської області (а.с. 12-13).

З 1978
року по 1998 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який потім було
розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.09.1998
року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому
Білгород - Дністровської міськради Одеської області (а.с. 15).

Справа № 22ц-4921 /07                                                                   Категорія
44

Головуючий
у першій інстанції Остра Н.С.                                  Доповідач
Ісаєва Н.В.

З
моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_2 прописала позивача в належне їй домоволодіння
на праві власності як члена сім'ї, а потім до належної її частини
домоволодіння, разом прибудували ще приміщення. Згідно рішення Білгород -
Дністровської міськради № 265 від 17.04.1981 року ОСОБА_2 отримує свідоцтво на
право власності на 35 частин спірного домоволодіння.

В 1982
році шлюб між подружжям ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично розпався і відповідачка
звертається до суду про розподіл спірного домоволодіння, але щоб уникнути
судової тяжби з приводу розподілу майна, сумісно набутого у період шлюбу,
сторони прийшли до згоди, щоб ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 8000 рублів за його
частку майна у спірному будинку, що ппідтверджується розписками про отримання
коштів від 05.11.1983 року.(а.с.38, 39) Цей факт у судовому засіданні і всуді
апеляційної інстанції підтвердив ОСОБА_1

ОСОБА_1
проживав окремо у с Фараонівка
Саратського району Одеські області у будинку своїх батьків, який потім він
продав.

В якості
свідків в судовому засіданні були допитані - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
ОСОБА_6 які пояснили, що ОСОБА_1 дійсно приймав участь у будівництві прибудови
до будинку, що дуже часто ОСОБА_2 позичала у них кошти на будівництво, які
потім і віддавала сама. Також свідки пояснили, що їм відомо було, що ОСОБА_1
виїзжав і проживав окремо в с Фараонівка і йому ОСОБА_2 виплатила вартість
належної частини в домоволодінні в розмірі 8000 рублів, а також вартість за
його частину в будівництві гаража в розмірі 1000 рублів.

Ствердження
ОСОБА_1 про, те що отримана їм сума в розмірі 8000 рублів за його частку у
спільному майні, була потрачена за роки сумісного проживання після його
повернення в сім'ю, не найшли свого підтвердження у судовому засіданні,
оскільки сам позивач поясняв в судовому засіданні, що після отримання цих
коштів, він на декілька років поїхав з м. Білгород-Дністровського до с Фаранівка та не
проживав однією сім'єю з відповідачкою, крім того, суду не було надано доказів
про використання коштів на потреби сімї.

Суд
також правильно не взяв до уваги ствердженя ОСОБА_1 про те, що кошти від
продажу спадкового будинку були витрачені при повернені із с Фараонівка на
потреби сімї, оскільки суду не було надано доказів про це.

Не
надано було доказів на це і суду апеляційної інстанції.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана доказувати ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Таким
чином, суд правильно визнав, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 компенсацію за
належну йому частку у спільному сумісному майні подружжя. Отримані кошти
використав на свій розсуд. Окреме житло для себе не придбав.

Відповідно
до ч.3 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю, у редакції 1963 року, строк позовної
давності про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, шлюб між
котрим, встановлювався у три роки.

У
судовому засіданні встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано у 1998
році, а позов про поділ майна ОСОБА_1 подав у 2003 році, тобто ним було
пропущено строк позовної давності. Питання про поновлення строку у зв'язку з
поважною причиною його пропуску ОСОБА_1 не ставив.

Крім
того, судом було прийнято рішення про виселення ОСОБА_1 за неможливістю
сумісного проживання. З таким рішенням суду судова колегія погодитись не може,
тому як в матеріалах справи немає жодного доказу на ці обставини. Крім того,
суд мотивуючи своє рішення про виселення, посилався на неможливість ОСОБА_2
здійснювати свої права по розпорядженню будинком, що не відповідає її позовним
вимогам і суду належало уточнити ці вимоги.

Таким
чином, судова колегія приходить до висновку про постановления нового рішення, яким у позові про
виселення ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст.ст.
303, 304, ч.1 п. 2 ст. 307, 314 ч. 2 ,
315, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 червня
2007 року в частині виселення ОСОБА_1 скасувати.

У позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення за неможливістю сумісного проживання
відмовити.

В іншій
частині рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області
від 9 червня 2007 року залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до
Верховного Суду України на протязі двох місяців.