У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,

Гуменюка В.І., Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - ВВД ФССНВ) у
м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області, державного
підприємства (далі - ДП) “Антрацит” про відшкодування моральної шкоди, за
касаційними скаргами ОСОБА_1 і ДП “Антрацит” на
рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 29 травня
2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області від 22 серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2007 року ОСОБА_1 звернувся на підставі ст. ст.
1, 5, 6, 13, 21, 28, 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” до суду з позовом про
відшкодування 400 000 гривень моральної шкоди (по 200 000 гривень з кожного
відповідача), заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я, посилаючись на те, що
під час виконання трудових обов'язків на шахті ім. 50-річчя Радянської
України у квітні 2003 року був травмований і за висновком МСЕК від 11
грудня 2003 року йому вперше встановлено 40% стійкої втрати професійної
працездатності у зв'язку з виробничою травмою, а згідно з висновком МСЕК від
31 січня 2005 року йому встановлено 25% стійкої втрати професійної
працездатності у зв'язку з виробничою травмою безстроково. Указував, що
нещасний випадок призвів до важких фізичних і моральних страждань, порушення
нормальних життєвих зв'язків, стосунків з оточуючими та умов життя. Йому
потрібні значні додаткові зусилля для організації праці та забезпечення родини.

Рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області
від                 29 травня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області від 22 серпня 2007 року, позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з ДП “Антрацит” на користь ОСОБА_1 5 000
гривень моральної шкоди та 51 гривню судового збору в дохід держави. У
задоволенні позову до ВВД ФССНВ у м. Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати ухвалені судові рішення й задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм матеріального права.

ДП “Антрацит” звернулося до Верховного Суду
України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постановлені судові
рішення й відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги й стягуючи з ДП
“Антрацит” на користь ОСОБА_1 5 000 гривень заподіяної моральної шкоди,
місцевий суд, з висновками якого погодилася й апеляційна інстанція, виходив із
того, що нещасний випадок із позивачем у 2003 році стався з вини ДП “Антрацит”,
яке не створило належних безпечних умов праці, а тому відповідно до ст. 1167 ЦК
України воно повинне відшкодувати заподіяну моральну шкоду.

Проте з таким висновком судів погодитися не можна,
оскільки він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 46 Конституції України передбачено право громадян
на соціальний захист у разі втрати працездатності, яке гарантується
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових
внесків.

Основи законодавства України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року передбачають надання
соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі
настання нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, за рахунок грошового фонду, що формується
шляхом сплати страхових внесків роботодавцями, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Закон України від 23 вересня 1999 року “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
(далі - Закон), який у своїй основній частині набрав чинності з 1 квітня 2001
року, визначив правову основу та механізм відшкодування матеріальної й
моральної шкоди застрахованим і членам їхніх сімей  з Фонду соціального страхування від нещасних
випадків.

Згідно зі ст. 36 Закону заяву потерпілого або
заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів, перерахованих у
ст. 35 цього Закону, розглядає відповідний орган Фонду соціального страхування
від нещасних випадків і приймає рішення у формі постанови.

Спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування
вирішуються в судовому порядку (ст. 55 Закону).

Оскільки травмування позивача на виробництві сталося
після створення  Фонду, то в суду не було
законних підстав покладати відповідальність щодо відшкодування моральної шкоди
на підприємство, а не на Фонд, як того вимагає закон.

Крім того, залишаючи без зміни рішення місцевого суду,
яким частково задоволено позовні вимоги, апеляційний суд вказав на те, що при
вирішенні спору необхідно виходити з положень ст. 1167 ЦК України,  тобто помилково застосував правове
регулювання зобов'язань, що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, до
іншого виду зобов'язань, які базуються на договорі страхування

За обставин, установлених судом, відповідач як
роботодавець не несе відповідальності перед працівником за моральну шкоду з
підстав, передбачених главою 82 ЦК України.

На підставі наведеного ухвалені судові рішення підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи
на новий розгляд у суд першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та державного підприємства
“Антрацит” задовольнити частково.

Рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської
області від                 29 травня
2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області від 22 серпня 2007 року скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко