Справа № 2-1241 / 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 червня 2007 року                 Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді   Кихтюка
P.M.

при секретарі                     Мелих
Л.В.

з участю позивача             ОСОБА_1

представника позивача    ОСОБА_3

відповідача                         ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2
про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивує тим, що сторонами було укладено договір-розписку від
23.03.2006року, згідно якої позивач надав відповідачу ОСОБА_2 позику в сумі 10
тис. доларів США.
Останній зобов'язався сплачувати йому 11,5 % річних за її
користування та повертати кошти рівними частинами під розписку, з останнім терміном
повернення до 01.03.2007 року. Відповідач не повернув йому боргу і в
добровільному порядку відмовляється це зробити.

Просить суд стягнути з відповідача в його користь суму позики з урахуванням
індексу інфляції в розмірі 51008 грн. 53 коп., 11,5 % річних за користування
позикою в сумі 3500 грн. 41 коп., а всього 54508 коп. 94 коп. та судові
витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник збільшили та уточнили
позовні вимоги та просили стягнути з відповідача 59971,24 грн., з яких 7110,4
грн. -11,5 відсотки за період дії договору-розписки, 576,87 грн. - індекс
інфляції та 638 грн. - 3 відсотки річних, які нараховані згідно вимог закону
після закінчення дії договору, тобто з 01 березня 2007 року, а також судові
витрати. В решті позов підтримали із підстав зазначених в заяві, просили його
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що вказаний
договір-розписка від 23.03.2006 року між ним і позивачем дійсно укладалась. Але
укладалась вона через те, що він був винен позивачеві вказану в розписці суму
10 тисяч доларів США за приміщення майстерні в с. Усичі Луцького
району. А тому просив в позові відмовити.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог
проти задоволенні позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача,
представника третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

2

Судом встановлено, що 23 березня 2006 року між ОСОБА_1та ОСОБА_2укладено
договір-розписку (а.с.6), згідно якої позивач надав відповідачу позику в
розмірі 10 тис. доларів США.. Останній зобов'язався сплачувати 11,5 %
річних за користування позикою та повернути кошти до 01 березня 2007 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Оскільки, відповідачем не виконанні умови договору-розписки від 23.03.2006
року, то з нього на користь позивача слід стягнути позику в сумі 50500 грн., що
відповідно до курсу валют еквівалентно 10 тисячам доларів США(а.с. ).

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму з врахуванням
вимог ст.625 цього Кодексу, якою передбачено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із умов договору-розписки між сторонами визначений розмір
відсотків - 11,5, отже за період дії договору, а саме: з 23.03.2006 року по
01.03.2007 року розмір відсотків становитиме 5807,5 грн., а тому вказана сума
також підлягає стягненню на користь позивача.

Крім цього, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з
відповідача на його користь у відповідності до ст.625 ЦК України
3 % річних за період прострочення - з 01.03.2007 року по 13.06.2007 року, що
становить 442,05 грн.

На думку суду у стягненні з відповідача коштів з урахуванням індексу
інфляції в сумі 576,87 грн. слід відмовити, оскільки позивачем всупереч ст.60
ЦПК України не представлено доказів та не доведено, що саме вказана сума
підлягає йому до сплати.

Суд згідно ч.2 ст. 1051 ЦК України не приймає до уваги покази свідка
ОСОБА_4 про укладення договору-розписки між сторонами як боргового документу
через неповний розрахунок відповідача з позивачем за майстерню, оскільки згідно
п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29.12.1976 року «Про
судове рішення» обставини, які за законом мають бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі,
якщо такі засоби доказування відсутні.

Також не заслуговують на увагу та не приймаються судом пояснення
відповідача про повернення вказаних коштів, про що свідчить нотаріально
завірена заява позивача про проведення з ним повного розрахунку, оскільки із
вказаної заяви вбачається(а.с. 18), що ОСОБА_2 проведено повний розрахунок з
ОСОБА_1 за придбаний житловий будинок з господарськими будівлями в с. Усичі
Луцького району. У вказаній заяві не зазначено про сплату ним суми позики.

3

Таким чином, з відповідача слід стягнути борг на користь позивача в розмірі
56749, 55 грн.(50500 грн. + 5807,5 грн. + 442,05 грн.)

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню з
відповідача судові витрати на користь позивача в розмірі 575 грн.(545 грн. -
судовий збір, 30 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення) та 750
грн. витрати на правову допомогу адвоката, що підтверджуються квитанціями про
їх сплату (а.с. ), а всього підлягає відшкодуванню позивачу 1325 грн. судових
витрат.

Недоплачений судовий збір у відповідності до задоволених позовних вимог в
сумі 22,5 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 215,
226 ЦПК України, ст. ст.526, 625, 1046,1049,1050,1051 ЦК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_156749 (п'ятдесят шість тисяч сімсот
сорок дев'ять) грн. 55 коп. - неповернутої суми позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11325 (одну тисячу триста двадцять
п'ять) грн. - судових витрат по справі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави - 22(двадцять дві) грн. 50 коп.
недоплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Волинської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної
інстанції або в порядку, передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.