РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-1439/07

м.  Краснодон            24 липня 2007 року

Краснодонський
міськрайонний    суд   Луганської
області    у    складі:
головуючого    судді

Афанасьєвського Ю.М. ,
при секретарі Куніциной Т.Д.,  у
відкритому судовому засіданні,  у залі
суду м.  Краснодона розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ
«Краснодонвугілля» про відшкодування моральної шкоди,  -

встановив:

22.02.2007
року позивач звернулася до суду з даним позовом,  в обґрунтування якого зазначив,  що з 19.04.1957 року до 08.01.1991 року він
працював на підприємства вугільної промисловості на підземних роботах у ВАТ
«Краснодонвугілля». Робота позивача була пов»язана зі шкідливими та
небезпечними умовами праці,  на робочих
місцях були підвищена поверх норми концентрація порожньо-вугільного пилу,  посилена вібрація,  переохолодження,  відсутність засобів охорони праці. 01.08.1994
року МСЕК м.  Краснодон встановила
позивачу ОСОБА_120%
втрати професійної працездатності у зв»язку з професійним захворюванням -
пневмоконіоз. В результаті професійного захворювання у нього з'явилися і
супутні захворювання,  у зв'язку з чим
позивач був змушений лікуватися. За станом свого здоров'я позивач позбавлений
можливості повноцінно працювати. Через це,
порушилися психологічні функції позивача,  обмежилася можливість нормальної
життєдіяльності,  обмежилося коло
спілкування,  змінився звичний уклад
життя,  порушився встановлений у родині
спосіб життя,  у позивача виникло почуття
неповноцінності. Перераховане викликає у позивача як фізичні,  так і моральні страждання,  приводить до появи нових інтенсивних
психологічних страждань і вимагає значних зусиль для організації життя,  чим позивачу заподіяний значна моральна
шкода,  яку він оцінює у 80000грн.
Зазначену суму моральної шкоди позивач просить стягнути з відповідача,  поновивши йому строк звернення до суду з
даним вимогами..

Позивач
та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та
просили суд стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у
розмірі 80000грн. Представник відповідача - ВАТ „Краснодонвугілля" позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнав,  суду
пояснив,  що позивач пропустив строк
звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди,  що пов'язана з професійним захворюванням.  У задоволенні позову просив відмовити.
Вислухавши позивача,  його
представника,  представника відповідача,  пояснення свідків,  перевіривши матеріали справи,  суд вважає позовну заяву такою,  що не підлягає задоволенню.

Судом
встановлено,  що дійсно згідно з трудовою
книгою,  копія якої додана до матеріалів
справи,  позивач з 19.04.1957 року по
08.01.1991 року працював на шахтах вугільної промисловості,  а саме з 19.04.1957р. по 01.07.1967р. на
шахті „Південна"; з 21.07.1967р. по 12.03.1968р. на шахті „Дуванна";
з 18.03.1968р. по 08.01.1991р. на шахті „їм. . М. П. Баракова" треста
„Краснодонвугілля" (правонаступником якої на даний час є СП „шахта „ім.  М. П. Баракова "ВАТ
„Краснодонвугілля"),  з якої був
звільнений у зв'язку з виходом на пенсію. У наслідку професійного захворювання
на підставі висновку ЛТЕК позивачу 01.08.1994р. встановлено 20% втрати
професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням - пневмоконіоз з
20.03.1994р. безстроково. Таким чином суд встановив,  що право позивача на відшкодування моральної
шкоди,  що завдана йому в наслідок
професійного захворювання,  яке пов'язано
з виконання трудових обов'язків,  виникло
у ОСОБА_1 з дня
встановлення ЛТЕК 20% втрати професійної працездатності,  а саме з 01.08.1994 року,  тому суд вважає необхідним при розгляді
справи керуватись Правилами відшкодування власником підприємства,  установи,
організації чи уповноважених ним органів шкоди,  що заподіяна працівнику ушкодженням
здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків,  затверджених
Постановою КМУ від 23.06.1993р. №472 (із змінами та доповненнями від
08.02.1994р. №71,  від 18.07.1994р.
№492,  від 13.06.1995р. №410),  Законом України „Про охорону праці" від
14 жовтня 1992 року,  N 2694-ХИ,  які були чинним на час виникнення спірних правовідносин
між сторонами. Так,  відповідно до  ст.  12
ЗУ „Про охорону праці" та п. 1, 11 Правил відшкодування власником
підприємства,  установи,  організації чи уповноважених ним органів
шкоди,  що заподіяна працівнику
ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків (далі по тексту Правила) відшкодування
моральної шкоди провадиться власником,
якщо небезпечні або шкідливі умови праці

2

призвели
до мральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних житєвих зв"язків,  вимагають від нього додаткових зусиль для
организації свого життя. Моральна шкода,
відшкожовується за заявою потрепілого про характер моральної втрати у
вигляді одноразового! грошової
виплати,  розмір якої встановлений
домовленністю сторін,  рішенням комісії
по трудовми спорам,  рішенням суду.

Пункт 43
Правил передбачає,  якщо потерпілому за
вини власника своєчасно не визначена та не виплачена сума відшкодуання
шкоди,  ця сума виплачується без
обмеження протягом будь-якого строку. Тобто законодавцем встановлена лише одна
умова,  при наявності якої право вимоги
потерпілого щодо відшкодування шкоди не обмежено строками - вина власника
підприємства у ненарахуванні та невиплаті відповідних сум.  Однак,
як було встановлено у судовмоу засіданні вина влансика підприємства,  на якому працював позивач ОСОБА_1 -
відсутня,  окільки позивач із заявою про
виплату йому суми моральної шкоди до адміністрації підприємства та до комісії
по трудовим спорам не звертався,
письмової відмови у виплаті йому суми моральної шкоди не отримував. З
вимогами про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 звернувся до Краснодонського
міськрайсуду 22.02.2007р.,  тобто з
порушенням строків позовної давності,
які передбачало законодавство,  що
було чинним на час виникнення у позивача відповідного права.

Розглядаючи
посилання позивача на поважність причин пропуску ним строку звернення до суду з
вимогами про відшкодування моральної шкоди,
суд приходить до наступного висновку. Як було зазначено,  право позивача на звернення з даними вимогами
виникло 01.08.1994р.,  при цьому до суду
з даним позовом ОСОБА_1 звернувся
лише через 13 років після виникнення у нього відповідного права,  не знання протягом такого тривалого часу
діючого законодавства щодо правил й порядку відшкодуівання моральної шкоди,  суд не може визнати поважною причиною
пропуску строку. Беручи до уваги викладене,
суд вважає за необхідне у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 щодо
стягнення з відповідача суму моральної шкоди в розмірі 80000 гривень відмовити
у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Причин для поновлення
пропущеного строку суд не вбачає. Керуючись
ст.  5-15,  209,
212-215 ЦПК України,  на підставі
Правилами відшкодування власником підприємства,
установи,  організації чи
уповноважених ним органів шкоди,  що
заподіяна працівнику ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,  затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993р.
№472 (із змінами та доповненнями від

08.02.1994р. №71,
від 18.07.1994р. №492,  від
13.06.1995р. №410),  ЗУ „Про охорону
праці" від 14 жовтня 1992 року,  N
2694-ХИ,  суд , -

вирішив:

У
задоволенні позову ОСОБА_1
до ВАТ «Краснодонвугілля» про відшкодування моральної шкоди - відмовити,  у зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

На
рішення може бути подана заява до апеляційного суду Луганської області про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення,  та подана апеляційна скарга протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  чер^з Краснодонський міськрайонний суд.