Справа № 22ц -
415/ 07                                                                    Головуючий
Категорія - 39                                                                                                 Скворцова
Доповідач - Іванова І.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 лютого 2007р.                               Колегія   суддів
судової  палати   з
цивільних

справ апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого - Іванової І.П. суддів:
Парінової І.К., Лісіциної А.І. при секретарі -Яцкової А.А., Михайлової О.С

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення
Слов"яносербського   районного   суду
Луганської   області   від

21.11.2006р.

за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про розірвання трудового договору,
стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення

зарплати за надурочну роботу,
виплат по лікарняному, середнього заробітку за вимушений

прогул, вихідної допомоги,
стягнення моральної шкоди,

зустрічному   позову
ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 про розірвання трудового договору
згідно п.4 ст.40 КЗпП України, -

встановила:

Рішенням Слов"яносербського районного суду
Луганської області від 21.11.2006р. позов ОСОБА_1 задоволено частково:
розірвано трудовий договір №85, укладений 11 квітня 2003р. між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 за п.3 ст.38 КЗпП України з 10 травня 2005р.; з ОСОБА_2 стягнуто оплату
за надурочну роботу у сумі 880 гривень 32 копійки, вихідну допомогу у сумі 748
гривень 50 копійок, оплату за листом непрацездатності у сумі 120 гривень21
копійка, заборгованість по зарплаті у сумі 435 гривень 45 копійок, грошову
компенсацію за невикористану відпустку у сумі 420 гривень 40 копійок, а всього
2604 гривень 88 копійок. Також стягнуто моральну шкоду у розмирі 500 гривень та
судовий збір у розмирі 51 гривні. У зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено за
необґрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального
права, просить рішення скасувати і постановити нове по суті позовних вимог.

У наданий судом строк інші учасники
процесу заперечень на скаргу не представили.

Заслухавши доповідача, вислухавши сторони, дослідивши матеріали
справи, перевірив законність та обгрунтованість рішення, судова колегія вважає
апеляційну скаргу такою, що   підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що
суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 була направлена Слов"яносербським центром
зайнятості населення на роботу продавцем до приватного підприємця ОСОБА_2 11
квітня 2003р.між позивачкою та відповідачкою було укладено трудовий договір,
яким встановлювалась тривалість робочого часу, умови праці, вимоги до
заробітної плати, відпустки. На протязі дії трудового договору, його вимоги
відповідачкою порушувались.

Задовольняючи
частково вимоги позивачки, суд першої інстанції зробив правильні висновки про
порушення норми тривалості робочого часу з боку роботодавця ОСОБА_2 Згідно зі
ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може
перевищувати 40 годин на тиждень. Саме з цих підстав виходив суд коли проводив
розрахунок оплати надурочної роботи. Довід апелянта, що її повинні були встановити
скорочену тривалість робочого часу, а оскільки цього не було зроблено, то вона
надурочно відпрацювала більше часу, не заслуговує на увагу. В самої апеляційні
скарзі ОСОБА_1 вказує, що власник може встановлювати скорочену тривалість
робочого часу. Однак не зобов'язав. І в трудовому договорі, на який так часто
посилається апелянт, скорочена тривалість робочого часу не передбачена.

Відповідно до
ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю
не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік. Судом встановлено,
що за два роки роботодавець позивачці жодного разу відпустку не надав, тому суд
прийшов до правильного висновку про стягнення компенсації за невикористану
відпустку та про розірвання трудового договору з 3 травня 2005р., з урахуванням
тривалості відпустки. Оскільки в резолютивні частині рішення суд помилково
вказав дату розірвання трудового договору 10 травня 2005р., хоча в
мотивувальної частині обґрунтовано вказано 3 травня 2005р., колегія вважає
можливим внести уточнення в резолютивну частину рішення.

Стосовно ч.І
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1   просила
стягнути   на її користь
заборгованість   по зарплаті   з вересня 2004р. по лютий 2005р. Суд першої
інстанції задовольнив такі вимоги частково, вказавши, що згідно записів   в зошитах, які   вила
позивачка,   вона у рахунок   зарплати брала продукти харчування, також
суд послався на пояснення свідків.        3 такими висновками погодитись не можна.

Стосовно ст.94
КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові
за виконану роботу.

Згідно ч.1ст.23
Закону України "Про оплату праці" заробітна плата працівників
підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають
законний обіг на території України, Виплата заробітної плати у формі боргових
зобов'язань і розписок або іншій формі забороняється. Крім того, ст.30
названого Закону передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник
або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що
належать до періоду, за який провадиться оплати праці:,

а) загальна сума
заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і
підстави відрахувань із заробітної
плати;

в) сума заробітної
плати, що належить до виплати.

Власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної
працівником роботи і бухгалтерський облік на оплату у встановленому порядку.

Таким чином,
закон передбачає, що саме власник повинен довести про виплату робітникові
заробітної плати. Основним доказом виплати заробітної плати є відомості про її
виплату.

Згідно зі ст.57
ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи,

Згідно ч.2ст.59
ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки відомості про виплату заробітної плати ОСОБА_1
відповідачкою не були представлені, слід вважати, що вимоги про стягнення
заборгованості по зарплаті з вересня 2004р. по лютий 2005р.підлягають
задоволенню у сумі 1368 гривень 90 копійок,

виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати у вересні-грудні 2004р.- 237 гривень, а з
січня 2005р.-262 гривні.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, є
підставою для зміни рішення суду першої інстанції, передбачено п.1 ч.І ст.309
ЦПК України.

Всі інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої
інстанції, суд дав їм належну  оцінку.

На підставі викладеного, керуючись п.іч.1 ст.309, ст.313,
ч.2ст.314, ст.316 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов"яносербського районного суду Луганської області від
21.11.2006р. в частині стягнення заборгованості по заробітної платі скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по зарплаті з вересня
2004р. по лютий 2005р. у розмирі 1368 гривень 90 копійок.

В іншої частині рішення залишити без змін, уточнивши дату
розірвання трудового договору з 3 травня 2005р., як вказано в мотивувальної
частині рішення.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржено
до Верховного Суду України безпосередньо протягом 2-х місяців шляхом подання
касаційної скарги.