УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26 липня
2007 року                                                                                          м.  Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С. ,  Шевченко В.Ю.,  Осипчук О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  яка діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  яка діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5,  треті особи: відділ громадянства,  паспортної та імміграційної служби
Шевченківського РУ ГУ
МВС України в м.  Києві,  ОСОБА_6 про усунення перешкод у реалізації
права власності на квартиру шляхом вселення,
за касаційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_7 на рішення
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 5 травня 2004р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 7 вересня 2004р.,

встановила:

У грудні
2003 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2,  що діє також в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  що діє також в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 про усунення перешкод в реалізації права
власності на квартиру шляхом виселення.

Зазначала,  що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло від

17.02.2000р. квартира АДРЕСА_1 належала їй та її сину

ОСОБА_6,  19.11.2003р. син подарував
їй 1/2 частину квартири,  таким чином
вона

стала власником всієї квартири. У квітні 2000р.,  після приватизації квартири,  її

син ОСОБА_6 зареєстрував та поселив в кімнату розміром 11, 9 кв. м. ,  яку він

Справа №33-ц - 1321 кс/ 2007р.                                                              Категорія
ЦП   11

Головуючий у
першій інстанції Васильєва Т.В.

Доповідач
Краснощокова Н.C.

займав ще до реєстрації шлюбу з відповідачкою згідно
встановленого між ними порядку користування жилим приміщенням,  ОСОБА_2,
яка була його дружиною,  їх
неповнолітнього сина ОСОБА_3 та доньку відповідачки ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 народила
дитину ОСОБА_5 та зареєструвала її у спірній квартирі. 7 жовтня 2003р. шлюб між сином та
ОСОБА_2 розірвано. Відповідачі не були членами її сім'ї,  оскільки сім'я сина проживала окремо в
кімнаті розміром 11, 9 кв. м. ,  а вона
займала кімнату площею 18, 9 кв. м. ,
вони мали різні бюджети і не проживали однією сім'єю. З часу переходу до
неї права власності на частку квартири від сина,  відповідачі не мають права користуватись її
власністю,  проте добровільно звільнити
квартиру та знятися з реєстрації не бажають.

Рішенням
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 5 травня 2004р. позов задоволено,
виселено ОСОБА_2,  ОСОБА_4 з їх
неповнолітніми дітьми з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 7 вересня
2004р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено,
рішення Шевченківського районного суду м.  Києва від 5 травня 2004р.     залишено без зміни.

У
касаційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_7 просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові,  посилається на порушення судами вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або не достовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги їх
висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судових рішень.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
представника відповідачів ОСОБА_7
відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 5 травня 2004р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 7 вересня 2004р.     залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.