У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

20 листопада
2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

в складі:

Левченка
Є.Ф.,  Лихути Л.М.,   Охрімчук Л.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до Львівського спеціалізованого управління “Сантехмонтаж” № 539
ВАТ “Промхімсантехмонтаж” про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення донарахування заробітної плати,
стягнення компенсації від втрати частини заробітної плати, визнання акту № 1
про нещасний випадок частково недійсним, визнання акту нещасного випадку
недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького  міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2007 року

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У жовтні
2002 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Львівського спеціалізованого
управління “Сантехмонтаж” № 539 ВАТ “Промхімсантехмонтаж” про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення
донарахування заробітної плати, стягнення компенсації від втрати частини
заробітної плати, визнання акту № 1 про нещасний випадок частково недійсним,
визнання акту нещасного випадку недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що                  тривалий час перебував з
відповідачем у трудових відносинах. У 2001 році з ним стався нещасний випадок
на виробництві і за висновком МСЕК від 7 лютого 2002 року йому було встановлено
30% втрати працездатності та встановлена третя група трудового каліцтва.
Наказом № 14-к від 18 лютого 2002 року його звільнено з роботи по ч. 2 ст. 40
КЗпП України по стану здоров'я, яке перешкоджає продовженню виконання роботи,
пов'язаних з висотою. Оскільки позивач вважає, що його звільнено всупереч
діючого законодавства, просив суд задовольнити його позов та стягнути з
відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі
30 257 грн.
82 коп., компенсацію витраченої частини заробітку у зв'язку з
несвоєчасною виплатою в сумі 7 934 грн.76 коп. та 5 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано, що середньомісячний заробіток                   ОСОБА_1 до нещасного випадку
становив 540 грн. Визнано, що щомісячне відшкодування втраченого ОСОБА_1
заробітку внаслідок трудового каліцтва становить 162 грн. Стягнуто із
Львівського спеціалізованого управління “Сантехмонтаж” № 539 ВАТ
“Промхімсантехмонтаж”.

В іншій частині
позову відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2007 року рішення
Дрогобицького  міськрайонного суду від 18
грудня 2006 року в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та компенсації втраченої частини заробітку у зв'язку
з несвоєчасною виплатою залишено без змін.

В решті
частині рішення суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дрогобицького  міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2007 року, ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не
може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено,
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням
судом норм матеріального та процесуального права і доводи скарги їх висновків
не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Дрогобицького  міськрайонного суду від 18
грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 березня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                     Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук