Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02     липня 2007 року Суворовський районний суд
міста Одеси в складі:

головуючого
- судді Федусик А.Г.,

при секретарі -
Чихічіной І.Б.,

за участю:
адвоката ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_2   до
ОСОБА_3ОСОБА_4

ОСОБА_5,   ОСОБА_6
приватного   нотаріуса

Просвіркіної
Тетяни В'ячеславівни,  - про визнання
недійсними довіреності,  договору
купівлі-

продажу
квартири,  та виселення,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом посилаючись на те,
що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 21.11.1997 року,  в
якій фактично проживала не вона,  а її
син-ОСОБА_7. . В грудні 2003 року її сина заарештували у зв'язку зі скоєнням
злочину. Весною 2004 року їй стало відомо,
що належна їй квартира від її імені була продана відповідачціОСОБА_3. за
договором від 20.12.2003 року. Цей договір був оформлений на підставі дублікату
договору купівлі-продажу цієї квартири №1852/97 від 21.11.1997 року,  та підписаний ОСОБА_8 яка діяла від імені
ОСОБА_2на підставі довіреності від 15.12.2003 року,  посвідченої приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу Просвіркіною Т.В.. Зазначену квартиру вона нікому
не продавала і не мала таких намірів,  а
також нікому не надавала повноважень,  в
тому числі і ОСОБА_8 на укладення будь яких договорів на її відчуження. У
зв'язку з тим,  що відчуження квартири
відбулося проти її волі,  позивачка
просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від
20.12.2003 року,  довіреність від
15.12.2003 року на ім'я ОСОБА_8 а також виселити з належної їй квартири
відповідачів.

Приватний
нотаріус Просвіркіна Т.В. також заперечувала проти задоволення позову з тих
підстав,  що оформлення спірних
довіреності та договору купівлі-продажу здійснювалося без порушень закону,  відповідно до волевиявлення сторін,  у зв'язку з чим вони не можуть бути визнані
недійсними.

Відповідачі
ОСОБА_4.,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 та ОСОБА_7. в судовому засіданні
позов ОСОБА_2не визнали та пояснили,  що
при укладенні спірного договору купівлі-продажу ніяких порушень діючого
законодавства не було допущено,  вони є
добросовісними набувачами,  у зв'язку з
чим зазначений договір не може бути визнаний недійсним.  Також немає підстав для їх виселення зі
спірної квартири. В судові засідання,
призначені на 26.06.2007 року та 02.07.2007 року,  відповідачі ОСОБА_5,  ОСОБА_6 та ОСОБА_7. не з'явилися. Про час та
місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.  126-128,
148-153). Про причини неявки суду не повідомили.

3       урахуванням думки сторін,  які не заперечували проти продовження
розгляду справи,  суд

ухвалив про розгляд справи у відсутність відповідачів ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5
та

ОСОБА_7

Вислухавши
пояснення сторін та їх представників,
експерта ОСОБА_8.,  вивчивши
матеріали справи,  матеріали кримінальної
справи №49 по факту шахрайських дій за ознаками  ст. 190 ч.4 та ч.1,  3  ст.
358 КК України,  розглянувши справу в
межах заявлених вимог та на підставі представлених сторонами доказів,  суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та
такими,  що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 41 ЦК України (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії
громадян і организацій,  направлені на встановлення,  зміну чи припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно
зі  ст. 225 ЦК України (в
редакції 1963 року) право продажу майна,
крім випадків примусового продажу,
належить власнику. Якщо продавець майна не є його власником,  покупець набуває право власності лише у тих
випадках,  коли згідно  ст. 145 ЦК
(в редакції 1963 року) власник не має права витребувати від нього майно.

Відповідно до  ст. 62 ЦК України (в
редакції 1963 року) угода,  укладена
однією особою (представником) від імені іншої особи (яку представляють) в силу
повноваження,  що ґрунтується на
довіреності,  законі або
адміністративному акті,  безпосередньо
створює,  змінює і припиняє цивільні
права і обов'язки особи,  яку
представляють.

В ході
розгляду справи судом встановлено,  що позивачціОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу №1852/97 від 21.11.1997 року,  посвідченого Одеською Новою Біржею,  належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.  7-10). Зазначений договір був у встановленому
законом порядку зареєстрований в ОМБТІ та РОН 24.11.1997 року і на цей час
ніким не ос порений та не відмінений (а.с.
10).

15.12.2003
року особою,  яка назвалася ОСОБА_2  була видана на ім'я ОСОБА_4 довіреність на
право розпорядження належним позивачці майном,
яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу
Просвіркіною Т.В. та зареєстрована в реєстрі за №8852 (а.с.  106).

На
підставі зазначеної довіреності особа,
яка назвалася ОСОБА_8 20.12.2003 року звернулася до Одеської Нової
Біржі,  де 17.12.1997 року їй було видано
дублікат договору купівлі-продажу №1852/97 від 21.11.1997 року (ах. 101-102).

Крім
цього ця особа звернулася 18.12.2003 року звернулася до ОМБТІ та РОН з заявою
про виготовлення довідки-характеристики на спірну квартиру для її
відчуження,  де 19.12.2003 року їй була
ця довідка видана (а.с.  96-98,  103).

20.12.2003
року між особою,  яка назвалася
ОСОБА_4використовуючи довіреність від 15.12.2003 року від іменіОСОБА_2з одної
сторони,  та відповідачкою ОСОБА_3 з
другої сторони,  був укладений договір
купівлі-продажу,  відповідно до якого
ОСОБА_2продала,  а ОСОБА_4. придбала у
власність спірну квартиру. Зазначений договір був посвідчений приватним
нотаріусом Одеського нотаріального округу Просвіркіною Т.В. та зареєстрований в
реєстрі за №9134 (а.с.  11-12,  100-107). На момент укладення договору
купівлі-продажу ОСОБА_4. знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. ,  що не оспорювали в судовому засіданні
сторони.

Після
укладення договору купівлі-продажу на початку 2004 року відповідачі вселилися в
спірну квартиру,  яка була вільна,  оскільки позивачка в ній не проживала.

ОСОБА_2.,  яка є власником спірної квартири,  намірів на продаж квартири не мала,  своєї згоди на її відчуження нікому не
давала,  договір купівлі-продажу не
укладала. Крім цього,  ОСОБА_2також не
надавала нікому повноважень на відчуження квартири,  довіреність від 15.12.2003 року на ім'я
ОСОБА_4не підписувала.

За
заявою ОСОБА_2прокурором Суворовського району м. Одеси було порушено
кримінальну справу за фактом шахрайських дій за ознаками злочину,  передбаченому
ст. 190 ч.4 та ч.1,  З  ст. 358 КК України. В межах досудового
слідства по цій кримінільній справі була проведена почеркознавська
експертиза,  відповідно до висновків якої
рукописний запис "ОСОБА_2." а також підпис від імені ОСОБА_2у другому
примірнику довіреності від 15.12.2003 року на ім'я ОСОБА_4виконані не
ОСОБА_2  а іншою особою (а.с.  14,
46-52,  59,  111,
матеріали кримінальної справи №49).

На
підставі викладеного,  з урахуванням
встановлених в судовому засіданні фактів суд доходить до висновку про те,  що угода купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
від 20.12.2003 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_3 фактично не відбулася у зв'язку з
тим,  що власником спірної квартири
ОСОБА_2. не було виконано ніяких дій,
направлених на встановлення,
зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків,  тобто було відсутнє її волевиявлення на
відчуження квартири. З зазначених вище підстав,
а також з урахуванням того,  що
договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений не власником квартири а
іншою особою,  яка не мала повноважень на
укладення договору,  цей договір
відповідно до  ст. 48 ЦК України (в
редакції 1963 року) повинен бути визнаний недійсним як такий,  що не відповідає вимогам закону.

При
цьому,  відповідно до ч.2  ст. 48 ЦК
України (в редакції 1963 року) в порядку двохсторонньої реституції,  суд вважає необхідним повернути позивачці
спірну квартиру,  задовольнивши її вимоги
про виселенняОСОБА_5  ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6.  та ОСОБА_7

Разом з
тим суд позбавлений можливості застосувати двохсторонню реституцію в частині
повернення відповідачціОСОБА_3. сплачених нею по договору купівлі-продажу
спірної квартири коштів в розмірі 5800 грн.,
оскільки особа,  яка назвалася ОСОБА_4і
фактично отримала ці кошти при укладенні договору,  в ході розслідування кримінальної справи не
була встановлена,  і це питання необхідно
вирішувати після встановлення цієї особи.

Також суд вважає необхідного відповідача
до-ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) визнати недійсною
довіреність від 15.12.2003 року від імені ОСОБА_2на ім'я ОСОБА_8 оскільки в
судовому засіданні було безперечно встановлено,
що позивачка не підписувала цю довіреність,  що є порушенням  ст. 64 ЦК України (в редакції 1963 року).

При
цьому суд не приймає до уваги доводів відповідачів та їх представника про
те,  що відповідачі є добросовісними
набувачами спірної квартири і тому вона не може бути витребувана в них,  оскільки в судовому засіданні встановлено,  що спірна квартира вибула з володіння
позивачки поза її волею,  і відповідно до
ч.1  ст. 145 ЦК України (в
редакції 1963 року) в цьому випадку вона може бути витребувана від
добросовісного набувача.

Також є
безпідставними посилання відповідачів та їх представника на наявність порушень
закону при проведенні почеркознавчої експертизи (а.с.  46-52),
оскільки в ході розгляду справи ці доводи були спростовані поясненнями
допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_8.,  і в ході розгляду справи відповідачами не
було представлено суду будь-яких,
заслуговуючи на увагу доказів на підтвердження зазначених доводів.

Не є
обґрунтованими також доводи відповідачів та їх представника про те,  що спірну квартиру неможливо у них
витребувати поки не буде вирішене питання про повернення сплачених за договором
купівлі-продажу грошей,  оскільки
повернення цих коштів відповідачціОСОБА_3. на думку суду не може бути умовою
для застосування закону про захист права власності і відновлення цього
порушеного права позивачки на спірну квартиру.

Відповідно
до  ст. 88 ЦПК України суд вважає
необхідним стягнути з відповідачів ОСОБА_3. та ОСОБА_4  на користь позивачки сплачене нею державне
мито розмірі по 28 грн. з кожного,  а
також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі
по 15 грн. з кожного.

На
підставі зазначеного,  керуючись  ст. 10,  11,
79,  88,  169,
212-215 ЦПК України,   ст.
41,  48,
62,  64,  145,
224,  225 ЦК України (в
редакції 1963 року),   ст. 48 Закону
України «Про власність",  суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2
задовольнити. Визнати недійсними:

-        довіреність від 15.12.2003 року
від імені ОСОБА_2на ім'я ОСОБА_3
посвідчену 15.12.2003 року приватним нотаріусом Одеського міського

нотаріального округу Просвіркіною Т.В.,
зареєстровану в реєстрі за №8852;

-       договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1,

укладений між ОСОБА_3на підставі довіреності від 15.12.2003 року,  та

ОСОБА_5,  посвідчений 20.12.2003 року
приватним нотаріусом

Одеського міського нотаріального округу Просвіркіною Т.В.,  зареєстрований в реєстрі за №9134.

Виселити
ОСОБА_6  ОСОБА_7ОСОБА_8 ОСОБА_9з квартири
АДРЕСА_1,  без надання іншого жилого
приміщення.

Стягнути
з ОСОБА_4  ОСОБА_10 на
користьОСОБА_2сплачене нею державне мито в розмірі по 28 грн. з кожного,  а також витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі по 15 грн. з кожного.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд Одеської області протягом місяця через
Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з наступного дня після проголошення рішення,  та надання апеляційної скарги протягом 20
днів з дня подання вказаної заяви.