КОМПАНІЇВСЬКИЙ  РАЙОННИЙ  СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12 грудня 2007 року
селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Брегея Р.І.,

при секретарі  Городніцькій Г.І.,

за участі відповідача ОСОБА_1,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_4,    ОСОБА_5, ОСОБА_1
про визнання права власності АДРЕСА_1.(а.с.5)

В судовому засіданні
ОСОБА_3, котрий є і представником іншого відповідача, уточнив позовні вимоги, а
саме просив визнати право власності АДРЕСА_1 того ж населеного
пункту.(а.с.22)

ОСОБА_3 підтримав вимоги
позовної заяви та пояснив, що у    2000
році відповідачі досягнули усної угоди щодо обміну, за якою     ОСОБА_4 повинен був передати у власність
подружжю          ОСОБА_1 будинок
АДРЕСА_2 та придбати трьохкімнатну квартиру у м.Кіровоград, а останні -
відчужити кв.АДРЕСА_1. Однак, при узгодженні механізму реалізації
домовленостей, сторони дійшли згоди, що
ОСОБА_4 придбає квартиру у м.Кіровоград для ОСОБА_2(сестраОСОБА_5), а
остання відмовиться від спадщини батька, внаслідок чогоОСОБА_5 отримає у
власність домоволодіння померлого.

Вважає, що необхідно визнати
за ним та дружиною право власності на кв.АДРЕСА_1, так як договір
купівлі-продажу квартири у м.Кіровогад, укладений між ОСОБА_2 та          ОСОБА_4, визнано недійсним, а дружина
не успадкувала батьківське домоволодіння.

Відповідачі позовну вимогу
не визнали, посилаючись на пропущення строку звернення до суду та
безпідставність заяви, мотивуючи тим, що усна угода міни нерухомого майна є
недійсною, а за умовами домовленостей позивачі не претендували на спірний
об'єкт нерухомості.

Окрім того, ОСОБА_1
пояснив, що на час усних домовленостей право власності на предмет позову
належало Компаніївському районному «Споживчому товариству», однак він та
ОСОБА_5 бажали приватизувати квартиру і передати у власність ОСОБА_4, котрий
про це знав і погодився.

Суд, вислухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 раніше перебували у шлюбі та до 2000 року проживали у спірній
квартирі.(а.с.51,52)

В судовому засіданні сторони не
заперечували, щоОСОБА_5 та ОСОБА_2 сестри, а тому цей факт визнається
судом.

Відповідачі не заперечували
змісту домовленостей 2000 року, котрі виклав позивач.

Суд встановив, 04 травня
2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири, яка
розташована у м.Кіровоград.(а.с.7)

Рішенням Кіровського
районного суду м.Кіровоград від 21 грудня 2000 року вказаний правочин визнаний
недійсним.(а.с.8-9)

Згідно змісту рішення, суд
встановив, що мала місце усна угода обміну житлових будинків, про яку розповів
позивач та наявність котрої не заперечували відповідачі.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 березня 2001 року рішення місцевого суду
залишено без змін.(а.с.10)

Суд встановив, що, станом
на час обговорення домовленостей сторін щодо обміну, власником спірної квартири
було Компаніївське районне «Споживче товариство».(а.с.51)

Також, судом встановлено, що
власником кв.АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, котрий набув права власності лише 27 червня
2000 року.(а.с.74)

Проаналізувавши встановленні
факти, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати
положення ЦК України (в редакції 1963 року) в частині юридичної оцінки угоди
міни та положення діючого ЦК України стосовно пропущення строку позовної
давності, так як рішення місцевого суду щодо визнання договору купівлі-продажу
недійсним набрало законної сили 22 березня 2001року, а тому з цього часу
позивачі усвідомлювали порушення їхнього права.

В ст.242 ЦК України (в
редакції 1963 року) зазначено, що до договору міни застосовуються відповідно
правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає із змісту відносин
сторін.

Ст.227 того ж Кодексу
передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б одна з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору.

Таким чином, договір міни
нерухомості між фізичними особами
повинен був укладатись в письмовій формі (нотаріальній).

В ст.48 того ж Кодексу
зазначено, що недійсною є та угода, котра не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, суд
дійшов висновку, що угода міни нерухомості, котру уклали сторони у 2000 році, є
недійсною, так як не було дотримано ні простої письмової форми, ні
нотаріальної, та не підлягає такому визнанню в судовому порядку, оскільки її
недійсність встановлена законом.

Більш того, станом на
травень 2000 року, предметом договору міни не міг бути спірний об'єкт
нерухомості, так як не належав на праві власності ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_5

Суд зазначає, що не має
необхідності застосовувати наслідки ч.2 ст.48 згаданого Кодексу, оскільки
спірна квартира не знаходилась та не знаходиться у власності ОСОБА_4, а
останній витребував квартиру, котру придбав у м.Кіровоград.

В ст.12 Закону України «Про
власність», котрий діяв на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що
громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод,
не заборонених законом.

Таким чином, суд зазначає,
що у позивачів не має жодних правових підстав для визнання права власності на
кв.АДРЕСА_1, оскільки її власником є ОСОБА_1, котрий набув цього права на
законних підставах, дійсність яких не оспорюється подружжям  ОСОБА_2.

Досліджуючи питання
стосовно пропущення строку звернення до суду, суд встановив, що позивачі його
пропустили, так як про порушення права дізнались 22 березня 2001 року, а з
заявою до суду звернулись лише 27 липня 2007 року.

В судовому засіданні
позивач не ставив питання про поновлення строку звернення до суду та не надав
доказів щодо поважності причин пропуску.

Суд зазначає, що звернення до
суду з позовом, після того, як в судовому порядку оскаржено постанови органу
дізнання про відмову у порушенні кримінальної справи та місцевого суду стосовно
відмови у скасуванні згаданої постанови правоохоронного органу, не може
свідчити про дотримання позивачами строків позовної давності, так як звернулися
до органів внутрішніх справ у 2005 році, тобто більш, ніж через 3 роки з часу,
як дізнались про порушення права.(а.с.12)

Ч.4 ст.267 ЦК України
передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, позовна заява є
безпідставною, поданою з пропущенням строку звернення до суду, а тому не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.46-48, 86, 128, 227, 241, 242   ЦК України (в редакції 1963 року), ст.267 ЦК
України, ст.12 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, ст.ст.3,
10, 57-62, 64, 88, 208-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні
позову у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду та безпідставністю
вимоги.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання рішення у
повному обсязі, а саме з 16 грудня 2007 року, заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копій до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя ___________________