Справа № 2-277/2007р
РІШЕННЯ

ІМ"ЯМ УКРАЇНИ

03 липня 2007
року Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого-Нестеренко
Т.В.

при секретарі-
Корнієнко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
смт.Якимівка цивільну справу за позовом Якимівського ВОЖКГ та ПО до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач
Якимівське ВОЖКГ та ПО звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,  мотивуючи тим,  що відповідачка ОСОБА_1,  яка мешкає у квартирі АДРЕСА_1.

Квартира
знаходиться в багатоповерховому будинку і Якимівське ВОЖКГ та ПО надає
відповідачу житлово-комунальні послуги за що відповідач,  відповідно до ст..20 ч.3 п.5 Закону України
№1875 від 24.06.2004 року „Про житлово-комунальні послуги" та ст..68 ЖК
України,  зобов'язані оплачувати
зазначені послуги у встановленому законодавством порядку,  також відповідач згідно Закону України про
житлово - комунальні послуги № 1875 від 24.06.2004 року відповідно до ст.. 20
ч. 3 п.1 зобов'язаний укласти договір на надання житлово - комунальних
послуг,  підготовлений виконавцем на
основі типового договору. Який він по теперішній час навмисно не укладає і не
виконує своїх обов'язків по своєчасній оплаті житлово - комунальних послуг і в
зв'язку з чим заборгованість за надані послуги на 01.02.2007 року становить
1771 ( одна тисяча сімсот сімдесят одна) гривня 79 коп. в добровільному
порядку відповідач не сплачує житлово - комунальні послуги і по теперішній час
заборгованість не погасила.

Ухвалою
Якимівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2007 року по
справі була залучена в якості співвідповідача ОСОБА_2.

В
судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги,  мотивуючи тим,  що під час розгляду справи в суді
з'ясувалося,  що однокімнатна квартира
АДРЕСА_1 до липня 2003 року на праві приватної власності належала ОСОБА_3,  який на 01 липня 2003 року мав заборгованість
за житлово - комунальні послуги в розмірі 79 гривень 13 коп. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 помер і спадкоємцями вищезазначеної квартири стали його діти -
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_3. Виходячи з положень ст.. 1216 ч.2, 1220
ч. 3,  1223 ЦК України,  право на спадкування виникає в день відкриття
спадщини тобто в день смерті особи,  а не
з моменту прийняття спадщини. При цьому спадкуванням є перехід від фізичної
особи,  яка померла ( спадкодавця),  до інших осіб (спадкоємців) не лише
прав,  але й обов'язків. Відповідно до
п.5 ч. 3 ст. 20 Закону та ст..
67, 68 Житлового Кодексу України,
споживач зобов"язаний оплачувати житлово - комунальні послуги в
порядку та строки,  встановлені договором
або законом. Зважаючи на те,  що в
зазначеній квартирі до 26.10.2005 року зареєстрований ніхто не був. Поточні
платежі нараховувались лише за централізоване опалення та квартирну плату. А
оскільки теплопостачання нараховується з розрахунку за 1 кв.м. опалювальної
площі квартири,  а квартирна плата
обчислюється виходячи із загальної площі квартири,  то власник квартири зобов'язаний оплачувати
ці послуги незалежно від наявності чи відсутності мешканців в квартирі. Таким
чином,  прийнявши спадщину,

спадкоємці
ОСОБА_3 прийняли на себе обов'язок оплачувати зазначені послуги. Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.02.2004 року НОМЕР_1,  зареєстрованого в реєстрі за № 208,  ОСОБА_5 став власником 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1,  а власником другої
квартири,  відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від 03.02.2004 року № 181531,  зареєстрованого в реєстрі за № 151,  стала ОСОБА_4. Таким чином,  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стали власниками рівних
частин спільної часткової власності,  а
отже і надані Якимівським ВОЖКХ та ПО послуги мали оплачувати в рівних частках.
За період з липня 203 року по жовтень 2005 року Якимівським ВОЖКХ та ПО по
вказаній квартирі за надані житлово - комунальні послуги було нараховано 1343
грн.40 коп. Отже кожен з спадкоємців має заплатити за послуги відповідно до
своїх часток у праві спільної власності з урахуванням боргу в розмірі 79 грн.13
коп.,  який мав ОСОБА_3 на момент
смерті,  тобто,  по 711 грн.27 коп. За період з грудня 2005
року по червень 2007 року за надані житлово - комунальні послуги по
вищезазначеній квартирі було нараховано 1918 грн.25 коп.,  а оплачено ОСОБА_1 1688 грн.30 коп. ОСОБА_2 (
мати ОСОБА_5) в травні 2007 року в рахунок боргу за послуги оплатила 39 грн.57
коп. Таким чином,  загальна
заборгованість ОСОБА_1 за весь час з моменту смерті ОСОБА_3 складає 941 грн.22
коп.,  а ОСОБА_2 671 грн.70 коп,  в зв'язку з цим позивач просить стягнути на
користь Якимівського ВОЖКХ та ПО з ОСОБА_1 заборгованість за житлово -
комунальні послуги в розмірі 941 грн.22 коп,
а також стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за житлово -комунальні послуги
в розмірі 671 грн.70 коп.,  також
стягнути з відповідачів держмито та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог
щодо кожного з них.

Представник
відповідачки ОСОБА_1 та сама відповідачка в судовому засіданні позов визнали
частково та просять стягнути всю суму з ОСОБА_2,  вказуючи на те,  що співвідповідач ОСОБА_2 являється
співвласником майна,  звертаючись до ст.. 368 ЦК України. Вже є
рішення,  про те,  що ОСОБА_2 та її син не можуть користуватися
квартирою і тому їм підлягає компенсація. І не важливо,  якщо буде зараз сплачено компенсацію,  питання про припинення права власності немає.
Посилання адвоката ОСОБА_2 на постанову Пленуму Верховного суду безпідставне.
Представник співвідповідача ОСОБА_1 вважає,
що не проводилася судова -будівельна експертиза,  а проводилася тільки оцінка майна,  у відповідності з цим була виставлена сума
компенсації,  та вони не бажають
розподілу майна,  так як його
довірителька в тяжкому матеріальному стані. Згідно зі ст.. 365 ч.2 ЦК України за умови
попереднього внесення частки на депозитний рахунок суду може бути прийняте
право власності за однією стороною,  а
інший - призначена компенсація.

Представник
співвідповідача ОСОБА_2 та сама співвідповідачка надали в судовому засіданні
заперечення в порядку ст..
128 ЦПК України,  в якому
вказали,  що вивчивши позовні вимоги
позивача,  вважають,  що вони не можуть бути задоволені в частині
надання вимог до ОСОБА_2,  як до другого
відповідача,  за наступних підстав:

Згідно з
свідоцтвом про право на спадщину за Законом від 11.02.2004 року НОМЕР_1,  зареєстрованого в реєстрі за № 208,  син ОСОБА_2 - ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_3,
після смерті його батька - ОСОБА_3,
став власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Оскільки,  власником другої частини квартири
АДРЕСА_1,  є неповнолітня ОСОБА_4,  яка разом з матір'ю ОСОБА_1,  мешкає в цій квартири, . ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітнього сина подала позовну заяву до Якимівського районного суду
Запорізької області про стягнення грошової компенсації у вигляді неможливості
розподілу в натурі квартиру,  яку отримав
у спадщину її син. Після чого було винесене рішення про стягнення з ОСОБА_1 на
користь її неповнолітнього сина ОСОБА_5 грошова сума,  яка складає 1/2 частину вартості квартири
АДРЕСА_1

і,  а саме - 7890 грн. 00 коп. Дане рішення
набуло чинності,  відповідач ОСОБА_1 не
оспорювала судове рішення. Після отримання свідоцтва про право на
спадщину,  відповідач ОСОБА_1 разом зі
своєю дитиною,  вселилася до квартири та
перешкоджала її сину,  який має 1/2
частину в спадщині,  користуватися
квартирою. її син не міг здійсняти свої права по володінню,  користуванню та розпорядженням,  яке отримав в спадщину майном. Згідно ч.2 ст.
364 ЦК України,  якщо виділ у натурі
частки з загального майна не допускається згідно закону або неможливий,  співвласник,
який бажає виділ,  має право на отримання
від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості
його частки. Рішенням Якимівського районного суду,  ОСОБА_1 зобов'язана сплатити на користь її
сина 1/2 частини вартості квартири,  яке
отримано у спадщину. Таким чином,  після
рішення Якимівського районного суду від 26 жовтня 2005 року,  син ОСОБА_2 правомірно позбавлений права
власності на 1/2 частини майна та не є власником 1/2 частини квартирі АДРЕСА_1.
Тому,  ОСОБА_2 не може нести витрати по
утриманню майна,  яке її сину більше не
належить. Відповідальність за невиконання судового рішення про виплату вартості
часті майна (квартирі) її сину ОСОБА_5 та в послідуючому переоформленні
правоустановчих документів,  лежить на
відповідачі ОСОБА_1,  яка в порушенні
вимог ст.. 14 ЦПК України (обов'язковість судових рішень),  до дійсного часу його не виконала.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши пояснення
сторін,  суд вважає,  що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав. Дійсно,
судом встановлено,  що згідно зі
свідоцтвом про право на спадщину за Законом від 11.02, 2004 року НОМЕР_1,  зареєстрованого в реєстрі за № 208
/а.с.12,  28/,  син ОСОБА_2 - ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_3,
після смерті його батька -ОСОБА_3,
став власником Уг частини квартири АДРЕСА_1,  а власником другої частини квартири
АДРЕСА_1,  є неповнолітня ОСОБА_4,  яка разом з матір'ю ОСОБА_1,  мешкає в цій квартирі. Станом на 01.07.2003
року заборгованість за житлово-комунальні послуги складала відповідно довідки
житлово-комунального підприємства /а.с.27/ 79 (сімдесят дев"ять) грн. 13
коп.. З тієї ж дати в квартиру АДРЕСА_1,
яка знаходиться на другому поверсі,
та немає можливості на виділ у натурі частки із майна відповідно до ч. 1
ст. 364 ЦК України вселилась власник другої частини квартири,  неповнолітня ОСОБА_4,  яка разом з матір'ю ОСОБА_1 зареєструвалась
постійно за даною адресою 29.11.2005 року/а.с.19/,  мешкає в цій квартирі по теперішній час,  користується всіма комунальними послугами та
частково сплачує за них,  тобто фактично
виконує умови договору,  який письмово не
заключний та умисно не укладається ОСОБА_1 По даному майну проводилася
оцінка,  у відповідності з цим була
виставлена сума компенсації. Рішенням Якимівського районного суду /а.с.32/ яке
набрало законної сили,  ОСОБА_1 зобов'язана
сплатити на користь сина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 1/2 частини вартості квартири,  яке отримано у спадщину. Представник
співвідповідача ОСОБА_1 зазначив,  що
його довірителька немає можливості та не бажає розподілу майна,  так як вона в тяжкому матеріальному
стані,  хоча вона не заперечує,  що користування двома власниками неможливо
цією однокімнатною квартирою. Підставами припинення права власності,  так само,
як і підставами виникнення права власності є юридичні факти,  тобто такі обставини реального життя,  які закон виділяє як підстави припинення
права власності. Відповідно до ст..358 ч. 3 ЦК України кожен із співвласників
має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного
майна в натурі,  яка відповідає його
частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має
право вимагати від інших співвласників,
які володіють і користуються спільним майном,  відповідної матеріальної компенсації,  яку ОСОБА_1 не в змозі надати ОСОБА_2 та
добросовісно користуючись обома частками належного як їй так і співвідповідачці
частками майна,  сплачує за комунальні
послуги,  які надаються,  частково. Відповідно до ст. 66 ЖК України

плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється
виходячи із загальної площі квартири. Норма загальної площі встановлюється у
розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Відповідно до ст.. 68 ЖК
України,  наймач зобов"язаний
своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

На
підставі викладеного,  згідно ст.ст. 346,
358,
364 ЦК України,  ст..20 Закону України „Про житлово-комунальні
послуги",  ст.ст.. 66-68 ЖК
України,  та керуючись ст.ст.10, 11, 209,
212, 214, 215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь Якимівського ВОЖКГ та ПО заборгованість за надані
підприємством житлово-комунальні послуги в розмірі 1612 грн.( одна тисяча
шістсот дванадцять грн.) 92 коп.

В
позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення на користь Якимівського ВОЖКГ та ПО
заборгованість за надані підприємством житлово - комунальні послуги відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Якимівського ВОЖКХ та ПО солідарно державне
мито в сумі 51 грн. та оплату за інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу в сумі 30 грн.,  всього 81 (
вісімдесят одну) грн..

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд 1-ї інстанції шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги ,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.