Справа № 22ц-1864/2007                                                        Головуючий
1 інстанції - Папоян В.В.
Категорія - 21                                                                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                     УКРАЇНИ

1 березня 2007 року                                                                                                             м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого -
Гурової О.М.,

судців -
Могутової Н.Г., Шевченко В.Ю.,

при секретарі -
Тимченко Г.В.,

за участю -
представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційні скарги ОСОБА_1та Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в м. Селидове на рішення Селидівського міського суду
від 19 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Селидове про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. та
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове звернулись до
Апеляційного суду Донецької області з апеляційними скаргами на рішення
Селидівського міського суду від 19
грудня 2006 року,
яким позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково: з відповідача стягнуто на
його користь 18000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просив скасувати рішення, оскільки моральну шкоду, яка
спричинена йому виробничою травмою та її наслідками, оцінював в 50 000 грн. На його
думку, суд недостатньо врахував тривалість його моральних страждань, тяжкість
вимушених змін у життєвих стосунках, заборону на важку фізичну працю та роботу
в несприятливих метеоумовах, неможливість відновлення втраченого здоров"я
та продовження активного способу життя та відпочинку.

Відповідач також
просив скасувати ухвалене судове рішення, посилаючись на порушення норм
матеріального права, а саме: Закону України „Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань", згідно з яким фонд відшкодовує моральну шкоду
при наявності висновку медичних органів. Витяг з акту огляду на МСЕК від 01.11.2006 р. стосовно
ОСОБА_1не містить відомостей про наявність факту спричинення йому моральної
шкоди, а інших документів, які б підтверджували такий факт позивач суду не
надав. Враховуючи також, що п.27 ст. 77
Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік"
зупинено дію абзацу четвертого ст. 1
пп."е" п. 1
ч.І ст. 21, ч. З ст.
34 Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань" відповідач просив
постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи вимоги ОСОБА_1, посилався на те, що позивач з 1975 року працював на
шахті „Курахівська" ВО
„Селидіввугілля" на роботах з

2

повним робочим днем під землею. 2 листопада 2005 р. піл час
робочої зміни з ним стався нещасний випадок внаслідок якого він отримав трудове
каліцтво - закритий
перелом лівої ключиці з больовим сіндромом. Згідно з актом № 14 від 04.11.2005 р. вказаний
нещасний випадок визнаний таким, що пов"язаний з виробництвом. Після
неодноразового проведення лікування та обстеження в медичних установах
ОСОБА_1був направлений для огляду на МСЕК.

Рішенням МСЕК
від 1 листопада
2006 року
ОСОБА_1була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 40% в зв"язку з
вказаною виробничою травмою на період до 01.11.2007
року з визнанням інвалідом 3
групи. Враховуючи, що нещасний випадок на виробництві спричинив позивачу й
моральні страждання, що виразились в постійному фізичному болі в плечі та
суглобах, швидкому втомленні, проведенні неодноразових операцій, вимушеності
змін в повсякденному житті, суд стягнув з відповідача на користь 18000 грн.

Заслухавши
доповідача суддю Гурову
О.М., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої
інстанції було встановлено, що позивач з 1975
року працював на шахті „Курахівська" ВО „Селидіввугілля" на роботах з повним робочим днем
під землею. 2 листопада
2005 р. під
час робочої зміни з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав
трудове каліцтво - закритий
перелом лівої ключиці з больовим сіндромом. Згідно з актом № 14 від 04.11.2005 р. вказаний
нещасний випадок визнаний таким, що пов"язаний з виробництвом. Після
неодноразового проведення лікування та обстеження в медичних установах
ОСОБА_1був направлений для огляду на МСЕК.

Рішенням МСЕК
від 1 листопада
2006 року
ОСОБА_1була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 40% в зв"язку з
вказаною виробничою травмою на період до 01.11.2007
року з визнанням інвалідом 3
групи.

Відповідно до
ст. 21 п.1 пл. „є" та ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством
порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я, виплачуючи йому грошову суму
за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України
„Про охорону праці" від 14
жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопада
передбачає, що „відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до
абзацу 2 пункту 11 Постанови
Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" №6
від 27 березня 1992 року в редакції 24 жовтня 2003 року і рішення
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року
страхова виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
незалежно від втрати ним професійної працездатності.

Виходячи із вимог закону, суд
першої інстанції правильно прийшов висновку про спричинення позивачу моральної
шкоди.

3

При визначенні
суми моральної шкоди в розмірі 18000
грн., суд врахував, що нещасний випадок, що відбувся з позивачем 02.11.2005 р. заподіює йому
моральні страждання, оскільки під час травми він зазнав фізичного болю, втратив
частково працездатність, обмежений в фізичних навантаженнях і вимушений
докладати додаткових зусиль для організації свого життя, вирішення повсякденних
побутових справ. Оцінюючи вказані обставини в сукупності, суд навів
обгрунтування при визначенні розміру моральної шкоди потерпілої, тому
апеляційний суд з такими висновками погоджується і не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1.

Доводи
апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове
про втрату позивачем права на відшкодування моральної шкоди також не
заслуговують на увагу. Згідно з вимогами ч.2 ст. 13 Закону України «„Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» страховим
випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що
спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за
обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних
послуг.

Враховуючи, що
страховий випадок у вигляді нещасного випадку на виробництві мав місце в
листопаді 2005 року,
право на відшкодування шкоди виникло у ОСОБА_1в цей же період, тобто під час
дії згаданого Закону України.

Що ж стосується
Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік", то дію відповідних статей Закону України «„Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві...» цим законом зупинено на 2006 рік, тому на нравовідносини по відшкодуванню моральної
шкоди позивачу дія вказаного Закону не поширюється.

Безпідставні й
доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відділення виконавчої дирекції
Фонду є неналежним відповідачем по справі, оскільки вони суперечать вимогам
статей 21, 28, 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують
висновків суду.

Рішення суду
відповідає вимогам процесуального і матеріального права і підстави для його
скасування відсутні.

Відповідно до
ч.З ст. 81 ЦПК
України, з позивача підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 1,50
грн.

Керуючись ст.ст.
308,315 ЦПК
України, Апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове
відхилити.

Рішення Селидівського міського суду від 19 грудня 2006 року залишити
без змін.

Стягнути з
ОСОБА_1витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1 грн. 50 коп.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суд України протягом двох місяців.