28 листопада 2007  року
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
Головуючого - Яреми А.Г.,
Суддів:              Левченка
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ
частину будинку в порядку спадкування,
в с т а н о в и л а :
У липні 2006 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер їх брат ОСОБА_4,
після його смерті відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 спадкоємцями
брата за законом першої черги є його та відповідачки неповнолітня дочка
ОСОБА_5,   ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
а також їх та ОСОБА_4матір - ОСОБА_6; остання проживала з ОСОБА_4 однією
сім'єю, але не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в
установлений законом шестимісячний строк та не встигла одержати свідоцтво про
право на спадщину, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.  Вони (позивачі) є спадкоємцямиОСОБА_6 першої
черги, мають право отримати у спадщину Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 подали до
нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, однак
нотаріус відмовилась приймати таку заяву, посилаючись на те, щоОСОБА_6 не була
спадкоємцем після смерті ОСОБА_4
визнати за ними право власності в порядку спадкування на             Ѕ частину будинку АДРЕСА_1
Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду від 30 жовтня 2006 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного
суду Київської області від 5 квітня 2007 року рішення суду першої інстанції
скасоване та постановлене нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер брат позивачів ОСОБА_4, після його смерті відкрилась
спадщина - будинок АДРЕСА_1 спадкоємцями за законом першої черги після смерті
ОСОБА_4 є його дочка          ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, а також матір -ОСОБА_6  Остання померла         20 травня 2006 року і за життя не
подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті сина.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, щоОСОБА_6 є спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_4, але не встигла прийняти спадщину, померла до закінчення встановленого
законом строку на її прийняття, тому згідно                 ст. 1276 ЦК України в порядку
спадкової трансмісії право на спадщину переходить до її дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того,
що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 його матір ОСОБА_6 разом із
спадкодавцем не проживала, тому згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину не
прийняла і позивачі не мають права отримати в порядку спадкування  Ѕ частину будинку.

Проте з такими висновками судів
як першої, так і апеляційної інстанцій погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Згідно положень частин 1, 2 ст.
1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина  відкривається
внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день
смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи,
які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день
відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК
України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею
1270  цього  Кодексу, він не заявив
про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для  прийняття
спадщини встановлюється строк у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм
прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище
обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у
визначений частиною 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Згідно ст. 1276 ЦК України якщо
спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не
встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права
на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних
підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився,
менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Таким чином, статтею 1276 ЦК
України в порядку спадкової трансмісії передбачений перехід права саме на
прийняття належної померлому спадкоємцю частки спадщини, до того ж таке право
на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах
протягом строку, що залишився. Якщо ж строк, що залишився, менший як три
місяці, він  подовжується до трьох
місяців.

Разом з тим, зазначена стаття не
передбачає можливості визнання за особою права власності на майно в порядку
спадкової трансмісії без дотримання такою особою загального порядку прийняття
спадщини у визначені законом строки.

Крім того, відповідно до ст. 1297
ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому
свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину
видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині
інших спадкоємців.

В позовній заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2 посилались на те, що подавали
до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, однак
нотаріус відмовилася приймати таку заяву.

Суд
першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України такі доводи
позивачів не перевірив, на зазначені положення закону уваги не звернув, у
достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, правовою
нормою, що їх регулює, та підставами для задоволення позову, не встановив та не
зазначив у рішенні чи був дотриманий позивачами визначений ст. 1276 ЦК України
порядок прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, чи звертались вони
до нотаріальної контори за вирішенням такого питання та за видачею їм свідоцтва про право на спадщину на нерухоме
майно, чи були вирішені такі питання нотаріусом, чи мала місце відмова
нотаріуса в прийнятті заяви  ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії та підстави такої
відмови.

Апеляційний суд зазначені обставини та положення ст.
1276 ЦК України також залишив поза увагою.

З огляду на наведені положення
закону та встановлені судом факти, є помилковим висновок апеляційного суду про
відмову в задоволенні позову з тих підстав, що              ОСОБА_6 спадщину не прийняла, так як постійно не проживала із спадкодавцем
ОСОБА_4 на час його смерті.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного
суду від 30 жовтня 2006 року та рішення Апеляційного суду Київської області від
5 квітня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін