№2-76/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 травня 2007 року Лозівський міськрайоний суд,
Харківської області в складі  головуючого
- судді Дегтярчук М.О., при секретарі Заводяній О.Ю., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до філії «Лозівський райавтодор» та дочірнього підприємства
«Харківський облавтодор» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок дорожньо-транспорної пригоди,-

Встановив:

19 вересня 2006 року позивач звернувся до суду до відповідачів з
вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 лютого 2006 року біля 23.15.
на автодорозі село Петрівське - село Катеринівка, Лозівського району,
Харківської області, неподалік перехрестя з поворотом на село Комсомольське
сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме : позивач керував автомобілем
Сузукі Нью Гранд Вітара (SUZUKI NEW GRAND YITARA) , держномер НОМЕР_1, який належить йому на праві
особистої власності. На вказаному відрізку шляху відбулося перекидання
автомобіля з виїздом за межі проїжджої частини автодороги внаслідок наїзду на
підвищення ( наплив, нерівність, пагорб) асфальтобетоного покриття та
здійснення маневру щодо його об'їзду. В результаті ДТП було значно пошкоджено
автомобіль : за висновком автотоварозначої експертизи , яка проведена
спеціалистами Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України №
6122 від 27 липня 2006 року було визначено розмір матеріальних збитків, які він
поніс як власник. Ця сума склала 169740 грн., вартість проведеної експертизи -
479 грн.42 коп., транспортування автомобіля - 4200 грн. Крім того, позивач
вважає, що неправомірними діями відповідачів йому було спричинено моральну
шкоду, яка виражена у значному погіршенні його психологічного стану, що стало наслідком
отриманого шоку під час ДТП, постійним нервовим станом, значним погіршенням
сну, апетиту та працездатності, хвилюванням за стан здоров'я родичів, що
перебували разом з ним в автомобілі під час ДТП, психологічний стрес, його
дружина отримала тілесні ушкодження. Він позбавлений нового автомобіля, на який
все життя відкладав значні кошти, та єдиного засобу пересування. Зараз він
вимушений шукати шляхи вирішення цієї ситуації та постійно витрачати час на
відвідування різних установ та організацій з приводу поновлення автомобіля,
нервувати через це. Розмір моральної шкоди позивач визначає в 20000 грн. Також
позивач просить стягнути з відповідачів 5000 грн. за надання йому юридичних
послуг, судовий збір та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи, відповідно в розмірі 1994 грн. 19 коп. та 30 грн. Таким чином, загальна
сума позову про стягнення матеріальних збитків складає 181443 грн.61 коп.,
моральної шкоди - 20000 грн., а всього 201443 грн.61 коп.

В судовому засіданні позивач та його представник, а в судових дебатах
-представник позивача підтримали позовні вимоги на підставах, викладених в
позові.

Представники відповідачів позовні вимоги не визнали в
повному обсязі та пояснили суду, що позивачем не надано доказів щодо їх вини в
дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилася 24 лютого 2006 року, що виключає
їх відповідальність, у т.ч. і матеріальну. Крім того, представники відповідачів
посилалися на постанову ОДАІ Лозівського МРВ УМВС України в Харківській області
про відмову в порушенні кримінальної справи від 4 березня 2006 року, оскільки в
діях водія ОСОБА_1 проглядається невідповідальність вимогам п. 12.2 Правил
дорожнього руху України і його притягнуто до адміністративної відповідальності
за ст. 124 КпАП України, тобто за порушення цих Правил. У вказаній поставнові
не встановлено наявності вини ДП «Харківський облавтодор» та філії «Лозівський
райавтодор». Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували
твердження позивача та його представника про те, що перекидання автомобіля
сталося в результаті наїзду водя
на наплив асфальтобетонного покриття, при цьому вони посилалися на Державний
стандарт України, що гранична висота напливу для доріг четвертої технічної
категорії, якою є дорога, де відбулася ДТП,
не повинна перевищувати 4 см . В данному
ж випадку наплив, на який наїхав водій ОСОБА_1,

становить 3,6 см. Крім
того, представники відповідача зауважили, що швидкість руху на автодорозі 4-ї
категорії, якою є вказана дорога, повинна не перевищувати більше, ніж 80
кмгод, а згідно акту обстеження місця ДТП
гальмовий шлях автомобіля склав більше 500 м, що при такій швидкості руху
неможливо.

Представник філії «Лозівський райавтодор» в судовому засіданні, крім
солідарної позиції з представником дочірнього підприємства «Харківський автодор»,
пояснив, що підприємство не є юридичною особою, в зв'язку з чим просив
виключити його з числа відповідачів як неналежного відповідача.

Перевіривши матеріала справи, вислухавши доводи сторін, їх представників,
свідків, суд вважає, що підстав для задоволення вказаного позову в судовому
засіданні не встановлено, оскільки:

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 24 лютого 2006 року біля 23.15.
на автодорозі села Петрівське- село Катеринівка, Лозівського району,
Харківської області, неподалік перехрестя на село Комсомольське, Лозівського
району сталася ДТП, в результаті
якої автомобіль Сузукі Нью Гранд Вітара, держномер НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1 та під його керуванням, перекинувся з виїздом за межі проїжджої частини
автодороги. На місце
пригоди були викликані працівники міліції, які оглянули її місце, склали
відповідні процесуальні документи та схему ДТП, в якому відобразили, що діаметр напливу асфальтового
покриття становить 3,6 м, але його висота не була відображена на схемі ДТП (а.с.9 матеріалу
про відмову в порушенні кримінальної справи).

Згідно пояснень в судовому засіданні позивача - водія ОСОБА_1 та пасажирів
автомобіля, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 24 лютого 2006 року після 16
години вони виїхали з міста Київа і прямували до батьків в місто Добропілля
Донецької області. З Київа до Полтави автомобілем керував ОСОБА_2, з Полтави -
до місця ДТП - його власник, позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу ( а.с.13). Всі пояснили, що швидкість руху не
перевищувала 80-90 кмгод, але вказали, що спочатку стан дороги був добрий,
після селища Сахновщина на дорозі у зв'язку з погодними умовами з'явилося
обледеніння, почалася ожеледиця.

В судовому засіданні позивач, його представник та свідки стверджували те,
що перекидання автомобіля трапилося з причини наїзду на наплив, нерівність,
пагорб, в первісних же поясненнях позивач та всі вказані особи поясняли, що
перекидання автомобіля трапилося з причини того, що він почав об'їзжати наплив,
при виконанні цього маневру не впорався з управлінням, автомобіль стало кидати
по дорозі та коли колеса виїхали за обочину, автомобіль викинуло в поле (
матеріал про відмову в порушенні карної справи № 505, а.с. 11-14). Тобто з цих
пояснень зрозуміло, що водій ОСОБА_1 не доїхав по вказаного напливу, а тільки
став його об'їжджати і в результаті не впорався з керуванням автомобіля. Крім
того, у тому ж відмовному матеріалі (а.с. 21) в поясненні на ім'я
Добропільського МРВ УМВС України в Донецькій області, 25 лютого 2006 року
ОСОБА_4 пояснює, що вищезгадана ДТП трапилася з тієї причини, що її чоловік,
який керував автомобілем не впорався з його керуванням, в результаті чого
трапилося перекидання. При цьому вона вказала, що дорожнє покриття було місцями
слизьке, рухалися вони з швидкістю 80-90 кмгод. На цю швидкість руху також
вказували свідки-пасажири автомобіля, які були допитані в судовому засіданні :
ОСОБА_2, ОСОБА_5, а також сам позивач ОСОБА_1 Данний факт свідчить про те, що
водієм була перевищена швидкість руху автомобіля, яка встановлена на автодорозі
четвертої категорії до 80 кмгод.

За вказаним вище матеріалом 4 березня 2006 року було
прийнято постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по факту
дорожньо-транспортної пригоди за ознаками ст. 286 КК України, а ОСОБА_1
притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с.
33). Вина ж відповідачів встановлена не була. Вказана постанова не оскаржена.
Крім того, в цій же постанові вказано, що в ході проведення перевірки по
вказаному факту було встановлено, що водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем,
попереду на вказаній дорозі побачив перепону у вигляді напливу асфальтобетоного
покриття і коли він намагався здійснити маневр його об'їзду, автомобіль

втратив
курсову стійкість та виїхав за межі
проїжджої частини,  де трапилося
його перекидання.

В рапорті слідчого CO Лозівського МВС УМВС України в Харківській області Скиба
О.В. від 25 лютого 2006 року на ім'я начальника Лозівського МВС вказано, що ДТП трапилося з тієї
причини, що водієм не була вибрана безпечна швидкість руху, в результаті чого
він не впорався з управлінням та допустив перекидання автомобіля ( а.с.2
відмовного матеряалу № 505), про що він вказав як свідок в судовому засіданні.

Представником позивача в судовому засіданні була надана постанова судді
Добропільського міськрайоного суду Донецької області від 20 листопада 2006 року
про закриття провадження за справою про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 ч.І КпАП України та накладення на нього
штрафу в розмірі 17 грн. за протестом Добропільського міжрайоного прокурора (
а.с.104). Підставами для закриття провадження за цією справою є та обставина,
що вказаний адмінастративний матеріал було розглянуто за відсутності ОСОБА_1,
що не є реабілітуючою обставиною (а.с.104) і не виключило його вину в
вищезгаданій ДТП.

В судовому засіданні представниками відповідачів, які мали до пред'явленого
позову однакову позицію, в підтвердження своїх доводів було надано акт
обстеження автомобільної дороги селоПетрівське - село Катеринівка, Лозівського
району, Харківської області на протязі 19,6 км станом на 17 лютого 2006 року
(а.с. 78-79). Як вони пояснили в судовому засіданні, такі акти складаються
відповідальними працівниками філії «Лозівський райавтодор» в результаті
постійних оглядів автодоріг. Графіку огляду не існує, обстеження проводиться
стихійно. Згідно з вимогами Закону України «Про дорожній рух України»,
експлуатуюча організація один раз на місяць обстежує сіть автодоріг. В
пред'явленому суду акті відображено, що наплив на асфальтобетоному покритті
вказаної автодороги становить
3,6 см висотою.

Посилаючись на вимоги Державного стандарту України №
3587-97 від 1 січня 1998 року «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги та
залізничні переїзди» вимоги до експлуатаційного стану (офіційне видання) (а.с.
80-95), представники відповідачів стверджували, що гранична висота напливу для
доріг четвертої технічної категорії не повинна перевищувати 4 см. Надана
відповідачами довідка підтвердила факт того, що автодорога, на якій трапилася ДТП за станом на 1
січня 2006 року відноситься до районної дороги локального значення четвертої
категорії (а.с.96).

Представниками відповідача в судовому засіданні надано акт обстеження міста
дорожньо-транспортної пригоди від 25 травня 2006 року, в якому не зафіксовано жодного
напливу, пагорбу, нерівності на дорозі, де трапилася ДТП В цьому акті
вказано, що дорога на місці ДТП
була оглянута в межах по 300 м в обидва боки с місця аварії, відстань же до асфальтобетонного напливу,
на який вказує позивач, як на причину перекидання, складає 663,7 7 м, гальмовий
шлях автомобіля - 500 м (а.с. 113). Також надана довідка метереологічної
станції по Лозівському району, Харківської області про те, що опадів 24 лютого
2006 року не зареєстровано (а.с.115).

В судовому засіданні були допитані як свідки працівники Лозівського МВС
-слідчий Скиба О.В. та старший інспектор ДПС Полешко О.В., які безпосередньо оглядали місце ДТП і пояснили, що
дійсно в протоколі огляду місця події вони не вказали коефіцієнт зчеплення шини
автомобіля з дорожним покриттям, який визначається з урахуванням ділянки
дороги; данні про технічний стан автомобілю в т.ч. рульової, гальмової системи,
стан протекторів автомобіля, стан шин, тиск в них не відображали, оскільки, як
пояснив водій, автомобіль був придбаний 8 лютого 2006 року, тобто напередодні
аварії. Був зроблений тільки зовнішній огляд автомобіля.

Крім того, вказані свідки пояснили, що коли вони прибули
на місце пригоди, з'ясувалося, що пошкоджений автомобіль вже стояв на дорозі, а
заміри проводилися по відбиткам на землі. При цьому водій та пасажири пояснили,
що найняли вантажний автомобіль, який встановив їх машину на дорогу. Також вони
пояснили, що їм відомо, що при
ДТП не можна зрушувати з місця автомобілі, які є його
учасниками.

В судовому
засіданні був також допитаний як свідок головний інженер філії «Лозівський
райавтодор» ОСОБА_6, який був присутній при огляді ДТП, але не був
включений до складу учасників огляду. Його присутність при цьому в судовому
засіданні підтвердили працівники міліції та учасники ДТП. Він пояснив, що
асфальтобетонний наплив на дорозі, на який посилається водій ОСОБА_1, як на
причину аварії, знаходився на відстані 600 м від місця перекидання автомобіля,
а гальмовий шлях склав більше, ніж 500 м, що зафіксовано як схемі подіі,
складеної працівниками міліціїї ( а.с.9 відмовного матеріалу № 505), так і в
акті обстеження місця ДТП
(а.с.113).

Судом було призначено судову автотехнічну експертизу, згідно висновку якої
стан дорожнього покриття в місці ДТП
(наявність напливу висотою 3,6 см) з технічної точки зору не суперечить
вимогам ДСТУ 3587. В данному
випадку водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1,
12.1,12.2 Правил дорожнього руху України ( затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, із подальшими змінами).
Технічна можливість запобігти даної ДТП визначалася виконанням водієм вказаних
пунктів ПДРУ, для чого він не мав перешкод технічного характеру. Наявність на
проїжджій частині напливу висотою 3,6 см, не знаходилося з технічної точки зору
у причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.
Виникнення даної ДТП
залежало тільки від односторонніх дій водія ОСОБА_1, які регламенуються
п.п. 10.1, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України (а.с. 145-151).

Суд приймає до уваги висновок автотехнічної експертизи, оскільки вона
проведена авторитетною експертною установою повно і всебічно. Достовірність
висновку експертизи у суду сумнівів не викликає.

При винесенні рішення суд враховує ті протиріччя, які були висловлені
безпосередніми учасниками ДТП, а саме : в їх поясненнях не було узгодженості
щодо часу виїзду в Київа, швидкості руху автомобіля, стану дороги, обставин
ДТП.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підствву своїх вимог та заперечень.
Але матеріалами справи підтверджено, що позивачем та його представником не
доведено належним чином факт наявності вини дорожніх підприємств в ДТП, яке сталося при
обставинах, викладених вище. Позивач та його представник не довели тих обставин,
на які вони посилалися в обгрунтування своїх вимог. Таким чином, суд, виходячи
з документальних доказів, які були досліджені в судовому засіданні при
вирішенні спору по суті та які знаходяться в матеріалах справи, з показань
свідків, зазначає про відсутність підстав для задоволення позову і відмовляє в
його задоволенні в повному обсязі.

Суд вважає, що заявлене клопотання представником філії «Лозівський
райавтодор» про виключення його з числа відповідачів підлягає задоволенню,
оскільки в судовому засіданні встановлено, що це підприємство не є юридичною
особою, що підтверджено Положенням про філію «Лозівський райавтодор» ДП
«Харківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», затвердженого наказом ДП
«Харківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги
України» № 1 від 30 квітня 2002 року (а.с.97-101).

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214,215,218 ЦПК України, ст.ст. 22,23,
1166,1167 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №
6 із змінами та доповненнями,-

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Харківський
автодор» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у т.ч. судових
витрат та розходів, пов'язаних з правовою домогою, заподіяної в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди, а саме : відповідної81443 грн.61 коп. та 20000
грн., а всього 201443 грн.61 коп. - відмовити.

Виключити з числа відповідачів філію «Лозівський
райавтодор», оскільки він не є юридичною особою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до 8
червня 2007 року через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.