Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2007
року Вільнянський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді
Беспалько Т.Д. при секретарі: Печонкіної В.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Вільнянськ цивільну справу за позовною заявою
Селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_1» до ОСОБА_2,  третя особа на стороні відповідача без
самостійних вимог: приватний підприємець ОСОБА_3 «Про визнання права; визнання
недійсним договору оренди землі»,

ВСТАНОВИВ:

Селянське
(фермерське) господарство «ОСОБА_1» звернулося до суду з вищезазначеною
позовною заявою,  в якій посилається на
те,  що 25 серпня 2002 року уклав з
відповідачем договір оренди землі терміном до 01 січня 2008 року. Укладений між
позивачем та відповідачем договір оренди землі,
- діє; умови договору оренди виконуються сторонами. В порушення
вимог  ст.  386 ЦК України;  ст.
152 Земельного кодексу України,
відповідач 01.09.2005 року уклав з третьою особою договір оренди № 113,  предметом якого є земельна ділянка,  що знаходиться в орендному користуванні
позивача. Просить суд визнати за Селянським (фермерським) господарством
«ОСОБА_1» право оренди земельної ділянки площею 5, 60 га згідно плану зовнішніх
меж земельної ділянки та опису меж,  вказаних в Державному акті на право приватної
власності на землю № 037104,  серія І-ЗП;
визнати недійсним (з моменту укладання) договір оренди землі № 113 від 01
вересня 2005 року,  укладений між
відповідачем та третьою особою.

У судовому
засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник
відповідача позов визнав; просить суд позов задовольнити.

Належним
чином повідомлена про час і місце судового розгляду третя особа не з'явилася
,  повідомлення про згоду на участь у
справі - не направила до суду. Відповідно до вимог ч.3  ст.  36
ЦПК України справа розглядається без третьої особи на стороні відповідача без
самостійних вимог - ПП ОСОБА_3.

Суд,  заслухавши пояснення представників
позивача,  відповідача,  розглянувши матеріали справи,  вважає,
що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено у судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи 25 серпня
2002 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі терміном
до 01 січня 2008 року. Відповідно до умов договору,  відповідач передав позивачу належну йому на
праві приватної власності земельну ділянку площею 5, 60 га згідно плану
зовнішніх меж земельної ділянки та опису меж,
вказаних в Державному акті на право приватної власності на землю №
037104,  серія І-ЗП. Договір
зареєстрований у Книзі записів реєстрації договір оренди земельних ділянок
Любимівської сільської Ради за № 323 відповідно до вимог п. 3.3 «Інструкції про
порядок складання,  видачі,  реєстрації і зберігання державних актів на
право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі» (затвердженої наказом Державного комітету
України по земельних ресурсах від 23.08.2001 року № 144).

ст.  12
Закону України «Про оренду землі» передбачено,
що договір оренди землі -це угода сторін про взаємні зобов'язання,  відповідно до яких орендодавець за плату
передає

ст.  12 Закону України «Про
оренду землі» передбачено,  що договір
оренди землі -це угода сторін про взаємні зобов'язання,  відповідно до яких орендодавець за плату
передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для
господарського використання на обумовлений договором строк.

Судом
встановлено,  що укладений між позивачем
та відповідачем договір оренди землі,  -
діє; умови договору виконуються сторонами: позивач користується земельною
ділянкою; відповідач отримує орендну плату.

ст.  27
Закону України «Про оренду землі» передбачено,
що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну
ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до
закону.

Позовні
вимоги повністю відповідають захисту права власності (права на орендовану
земельну ділянку),  яке гарантується  ст.  1
Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод,  що у відповідності до  ст.  9
Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього
конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень
Європейського Суду з прав людини. Так,  у
Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Белей Девелопментс ЛТД» проти
Ірландії» зазначається,  що власники
мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість
користуватися своєю власністю (орендованою земельною ділянкою). Зазначене
сподівання,  тобто те,  на що розраховував позивач,  відповідачем порушено.

В
порушення вимог  ст.   ст.
7; 16; 17; 18; 26 Закону України «Про оренду землі»,  відповідач 01.09.2005 року уклав з третьою
особою договір оренди № 113,  предметом
якого є земельна ділянка,  що знаходиться
в орендному користуванні позивача.

Відповідно
до вимог  ст. 152 ЗК України; постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,  захист прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; запобігання вчинення
дій,  що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною і т.д.

На
підставі  ст.  7 Закону України «Про оренду землі»; керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212, 214-215 ЦПК
України,  суд,

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву Селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_1» - задовольнити.

Визнати
за Селянським (фермерським) господарством «ОСОБА_1» право оренди земельної
ділянки площею 5, 60 га згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки та опису
меж,  вказаних в Державному акті на право
приватної власності на землю № 037104,
серія І-ЗП.

Визнати
недійсним (з моменту укладання) договір оренди землі № 113 від 01 вересня 2005
року,  укладений між ОСОБА_2 та ПП
ОСОБА_3.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь Селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_1» витрати
по сплаті державного мита в розмірі 17 грн. та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 7 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду

Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-тиденний
строк з дня

проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20

днів
апеляційної скарги.