УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня
2007 року                                                                                     м.  Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області в складі:

Висоцької
В.І,  Олєйникової Л.С. ,  Червинської М. Є.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 3-ї
особи:ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Подільська районна у м. Києві державна
адміністрація про визнання такими, що втратили право користування жилим
приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5Додільської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та
зміну договору найму жилого приміщення,
за касаційною скаргою ОСОБА_2в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Подільського районного суду м.
Києва від 21 серпня 2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва -від 17
грудня 2004 року,

встановила:

В квітні
2004 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-ї особи ОСОБА_3,
ОСОБА_5, Подільська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання її
та її неповнолітніх дочки ОСОБА_6,  1991
року народження та сина ОСОБА_7, 1995 року народження такими, що втратили право
користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Зазначала,
що з травня 1994 року її колишня невістка ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка
ОСОБА_6 не проживають в зазначеній квартирі, не цікавляться нею, не сплачують
квартирну плату та плату за комунальні послуги.

В 1995
році відповідачка без її згоди прописала в спірну квартиру свого сина ОСОБА_7,
який також не проживає у спірній квартирі.

Посилаючись
на наведене, на підставі  ст. 71 ЖК
України ОСОБА_8 просила задовольнити позов.

Справа № 33ц - 1330 кс 07                                         Категорія ЦП-13

Головуючий у першій інстанції
Декаленко В.С.

Суддя-доповідач Олєйникова Л.С.

Не
погодившись з пред'явленим позовом, в травні 2004 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з зустрічним позовом в своїх інтересах та інтересах своїх двох
неповнолітніх дітей, в якому просила вселити їх в спірну квартиру та змінити
договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1, виділивши їй з дітьми дві ізольовані
кімнати розміром 15, 8 кв.м та 11.9 кв.м,
а ОСОБА_8 разом з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - кімнати 18, 9 кв.м та 16.9
кв.м, зобов"язавши Подільську районну у м. Києві державну адміністрацію
укласти окремі договори найму.

При
цьому ОСОБА_2 посилалася на те, що вона з дітьми вимушено не проживає в спірній
квартирі через сварки з членами сім'ї позивачки та розірвання шлюбу з її сином
ОСОБА_3, який створив іншу сім"ю та через своє навчання в м.
Санкт-Петербурзі до 1 липня 1998 року , тому вони не втратили право
користування жилим приміщенням спірної квартири.

Рішенням
Подільського районного суду м. Києва від 21 серпня 2004 р визнано ОСОБА_2,  її неповнолітню дочку ОСОБА_6 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_1.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про вселення та зміну умов договору
найму жилого приміщення відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2004 року рішення Подільського
районного суду м. Києва від 21 серпня 2004 року залишено без змін, виключено з
мотивувальної частини рішення посилання на те, що в 1994 році ОСОБА_2 разом з
неповнолітньою донькою ОСОБА_6, забравши всі свої речі, переїхала на інше
постійне місце проживання.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення , посилаючись на
невідповідність висновків фактичним обставинам справи, неправильне застосування
судами норм матеріального права , порушення норм процесуального права.

Колегія суддів
дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішень судів відсутні,
виходячи з наступного.

Згідно із ч.
2  ст.
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення .

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та
ОСОБА_7  відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21
серпня 2004 року та ухвалу
апеляційного    суду    м. Києва від 17    грудня
2004    року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.