Справа № 22-1822/2007 р.                    Головуючий
21                                        Доповідач
- Рецебуринсысий Ю.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2007 р.                                              Апеляційний суд
Донецької області

в складі:   головуючого - Бугрим Л.М.

суддів- Зінов'євої А.Г., Рецебуринського Ю.Й. при
секретарі- Стефановій І.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Красноармійську Донецької області

на рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м.Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду від 19
грудня 2006 року
позов ОСОБА_1. задоволено частково, на користь позивача з відповідача стягнуто
на відшкодування моральної шкоди 16
000 грн.

Відповідач в
апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування
доводів скарги апелянт посилався на те, що позивач не довів факту моральних
страждань, оскільки відсутній висновок МСЕК з цього приводу, пропущений строк
позовної давності. Окрім того, судом не враховано, що дія закона, який передбачає
стягнення моральної шкоди на 2006
р. зупинена.

У судовому
засіданні представник відповідача- Пупченко А.В. підтримала доводи апеляційної
скарги.

Позивач ОСОБА_1., належним чином
повідомлений про час та місце розгляду справи не з'явився.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, 3-ї особи, позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовідносини,
які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної
внаслідок нещасного випадку на виробництві, регулюються Законом України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно з п. п. "є"
п. 1 ч. 1 ст. 21 та ч. З ст. 28 цього Закону, у
разі настання страхового випадку, Фонд соціального страхування у встановленому
законодавством порядку зобов'язаний

2

виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди.

Судом першої
інстанції по справі встановлено, що у зв'язку із шкідливими умовами праці на
підприємстві вугільної промисловості позивач отримав професійне захворювання,
що підтверджується актом про нещасний випадок від 06.05.2002 р. (а.с.19).

Висновком МСЕК
від 03.11.2005 року
йому повторно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 50% по трудовому
каліцтву, інвалідність 3-ї
групи (а.с. 18).

Із пояснень
позивача вбачається, що внаслідок нещасного випадку на виробництві йому заподіяна
моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, що порушило його нормальні життєві зв'язки, та потребує від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких
обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що наслідки
професійного захворювання змусили позивача змінити спосіб життя та докладати
зусиль для організації життя. У зв'язку з цим у нього, відповідно до
ст.ст.21,28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" виникло право на відшкодування моральної
шкоди.

Посилання
відповідача на ст. 77 п.27
Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік", яким зупинено дію статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", про відшкодування моральної шкоди, не може бути підставою
для відмови у задоволенні позову, оскільки Фонд соціального страхування сплачує
страхові внески потерпшим не за рахунок державного бюджету, а за рахунок
страхових внесків підприємств, установ, організацій.

Окрім того, право на відшкодування
моральної шкоди у позивача виникло у 2002
р. по трудовому каліцтву.

Доводи апелянта
про відсутність підстав, а саме- висновку МСЕК про наявність спричинення
моральної шкоди позивачу для її відшкодування, не грунтуються на вказаному
законі, оскільки в даному випадку витребування відповідного висновку не
передбачено.

Розмір моральної
шкоди, визначений судом з урахуванням наданих доказів, конкретних обставин
справи, та в відповідності з вимогами п.З ст.34 Закону України,Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

При встановлені
зазначених фактів і постановлені рішення судом першої інстанції не порушено
норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права,
тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не
має. Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані і не спростовують висновків
суду.

Керуючись ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308,314 ч.І п.1,315 ЦПК України, апеляційний
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Красноармійську Донецької області- відхилити.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.