У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 листопада 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально-Міському районі м. Макіївки про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2001
року працювала на підприємстві “Макіївтепломережа”,            27 березня  2002 року з нею стався нещасний випадок на виробництві
і за висновком МСЕК їй було встановлено 70% втрати професійної працездатності у
зв'язку з трудовим каліцтвом, визнано інвалідом 2 групи; ушкодженням здоров'я
їй заподіяно моральну шкоду; просила стягнути з відповідача 40000 грн.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 18 січня 2007 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2007 року,
в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове рішення
про задоволення її позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив із того, що згідно п. 22 ст. 71 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” зупинено на 2007 рік дію абзацу
четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно
від часу настання страхового випадку), підпункту “е” пункту 1 частини першої
статті 21, частини  третьої статті 28;
частини третьої статті 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Таке призупинення дії закону не
дає підстав для його застосування.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” в редакції, що діяла до прийняття Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову
виплату за моральну шкоду за наявності факту  заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.
ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає
в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше
висновком МСЕК.

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом у листопаді 2006 року, судом встановлено, що інвалідність позивачки 2
групи із втратою 70% професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом
було встановлено висновком МСЕК від 1 серпня 2002 року.

Таким чином,
право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивачки ще до набрання
чинності як Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, так і
Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Згідно ст. 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Також відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5
ЦК України акти цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

Суд у порушення вимог ст.ст. 214,
215 ЦПК України належним чином не перевірив доводи позивачки, в достатньому
обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, часом їх виникнення й
правовою нормою, що їх регулює, та безпідставно застосував до спірних
правовідносин зворотну дію в часі норм Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, відмовивши виключно з цих підстав у задоволенні позову.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції
без змін .

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки від 18 січня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду
Донецької області від 29 березня 2007 року скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін