АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
жовтня  2007 року                                                                   м. Хмельницький
Колегія  суддів  судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі : головуючої - судді
суддів: Бережного С.Д., Самчука П.П.
при секретарі  Тимощук М.В.
відкритому    судовому    засіданні
справу   № 22ц
за   апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня  2007 року по справі за позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_1,єОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування,
визнання права власності на частину житлового будинку, усунення перешкод в
користування житлом

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В жовтні
2000 року ОСОБА_2 звернулась до суду і просила визнати частково недійсним
договір дарування житлового будинку за АДРЕСА_1від 17 березня 1999 року;
визнати за нею право власності на Ѕ частину прибудов до вказаного будинку, які
вони зробили в період шлюбу з ОСОБА_3; зобов”язати відповідачів не чинити їй
перешкод у користуванні цією частиною будинку.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 13 липня 2007 року позов задоволено.

Визнано частково недійсним договір
дарування житлового будинкуАДРЕСА_1, укладений 17 березня 1999 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на прибудови 1-5 та 1-6 1 поетажного
плану житлового будинку по АДРЕСА_1, що складають 23/100 його частин.

Зобов”язано ОСОБА_1, ОСОБА_4 не
чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні спільною сумісною власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1,
ОСОБА_3на користь: ОСОБА_2по 198 гр. 96 коп. понесених нею судових  витрат
та  в  дохід
держави  по 249 гр.49 коп.
судового збору  і  по 10 гр. витрат  на

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій
інстанції -  Лисяк Г.І.                         Справа № 22- 1497

Доповідач - Гуменюк Н.І.
Категорія № 5,13

інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

В своїй апеляційній скарзіОСОБА_1
означене рішення вважає незаконним, просить його скасувати, посилаючись на те,
що судом застосовані норми права, що не підлягали застосуванню до спірних
правовідносин. Просить врахувати, що позивачка ніколи не була членом сім'ї  покійного ОСОБА_8, не оспорювала його права
власності як на будинок з надвірними спорудами, так і на земельну ділянку.
Відповідно до вимог законодавства і внесеної нею трудової участі вона може
претендувати лише на матеріальне відшкодування від будівництва добудов. Крім
того, просить врахувати, що при вирішенні спору суд вийшов за межі позовних
вимог і визнав право власності на спірні прибудови за особами, які цього не
просили.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно  до вимог п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2, суд виходив з того, що в період шлюбу з ОСОБА_3, вона разом з
останнім та його батьками спільними зусиллями і за спільні кошти побудували
прибудови до будинку, які складають 23% і
в послідуючому прийняті в експлуатацію на ім'я ОСОБА_8 Отже всіх їх
треба визнати співвласниками і, оскільки відчуження всього будинку відбулось
без згоди позивачки, то договір дарування слід визнати недійсним і зобов'язати
відповідачів не чинити перешкод у здійснення права власності на житло.

Однак, з
такими висновками суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

З
матеріалів справи вбачається, що в 1977 році ОСОБА_2 вступила в зареєстрований
шлюб з ОСОБА_3 і вони стали мешкати в будинку батьків останнього по АДРЕСА_1.
Власник будинку і земельної ділянки ОСОБА_8 спочатку  дозволив їм користуватись однією з кімнат 8,8
кв.м. , а згодом до цієї кімнати  на
закладеному в 1975 році фундаменті були зроблені прибудови, площею 13,9 кв.м.
та 11,0 кв.м. Ці прибудови прийняті в експлуатацію, узаконені ОСОБА_8  і 17 березня 1999 року весь належний йому
будинок з надвірним спорудами він подарував своїй дочціОСОБА_1 На той час
ОСОБА_2 вже була розлучена з ОСОБА_3 і у неї були неприязні стосунки з його
батьками.

Оспорюючи
правомірність даного договору, ОСОБА_2 посилалась на те, що вона з чоловіком за
належні їм кошти і спільною працею побудували частину будинку, що складає
23/100 його частин і просила визнати за нею право власності на їх половину. При
цьому, жодних об'єктивних доказів про понесену суму витрат на будівництво  суду не надала, як і не навела правових
підстав для визнання договору недійсним. Однак суд, вирішуючи спір на порушення
вимог ст.11 ЦПК України вийшов за межі заявлених нею позовних вимог, визнав її
членом сім'ї власника будинку, а спірні прибудови такими, що споруджені
спільними трудовими зусиллями і за спільні кошти не тільки її та чоловіка, а й
обох батьків і сестри останнього. Такий висновок суду про право спільної  сумісної власності на означені прибудови не
ґрунтується на наявних у справі доказах і суперечить вимогам Закону України
„Про власність”.

Відповідно
до ст.14 означеного Закону  земельна
ділянка для будівництва житлового будинку і господарських будівель надається
громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює
для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це
передбачено законом. Під такими
випадками законодавець передбачає будівництво будинку в період шлюбу на
належній подружжю земельній ділянці або за наявності письмової угоди про
створення спільної сумісної власності. З матеріалів справи слідує, що на весь
час її перебування у шлюбі, одноосібником власником будинку і земельної ділянки
являвся її свекор ОСОБА_3, який розпорядився своєю власність за своїм розсудом.

За
наявних у справі доказів, позивачка вправі вимагати від власника  відшкодування своїх затрат на будівництво,
однак таких вимог вона не заявляла.

Виходячи
з наведеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позову
ОСОБА_2

Керуючись
ст. ст.11, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задоволити.

Рішення   Хмельницького міськрайонного суду від 13
липня  2007 року  скасувати.

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2про визнання частково недійсним договору дарування житлового
будинкуАДРЕСА_1 від 17 березня 1999 року, визнання права власності на його
частину і усунення перешкод у користуванні житлом.

Рішення  набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді:
/підписи/

Копія
вірна: суддя                                                              Н.І. Гуменюк