Справа №22-ц-1846/07                 Головуючий суду
1  інстанції Щербина С. В.
5                                      Доповідач
апеляційного суду   Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем    України

24
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючої -
Вовненко Г.Ю.,

судців - Шолох
З.Л.,  Колосовського С. Ю.,

при секретарі
судового засідання - Фірсової Т.В.,  за
участю:

- позивача та
його представника ОСОБА_1.,
розглянувши   у відкритому   судовому
засіданні   у м.  Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на   рішення Заводського районного суду м.   Миколаєва
від 27 червня 2007 року у справі за

позовом
ОСОБА_2 до Фонду комунальної власності Миколаївської міської ради,  виконкому Миколаївської міської ради та ОСОБА_3
про визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло та визнання
недійсним договору купівлі-продажу квартири,

встановила:

В грудні
2006 року ОСОБА_2.3вернувся до суду з позовом до Фонду комунальної власності
Миколаївської міської ради,  виконкому
Миколаївської міської ради та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на право
власності на житло та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Позивач
зазначав,  що був власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло,  виданого 5 жовтня 2004 року Фондом
комунальної власності Миколаївської міської ради,  отриманого в порядку приватизації державного
житлового фонду.

12
жовтня 2004 року зазначену трикімнатну квартиру,  загальною площею 89, 5 кв.м.  та жилою 46, 5 кв.м.  він продав ОСОБА_3,  уклавши про це нотаріальну угоду.

Позивач
вважав,  що під час приватизації
житла,  з вини МБТІ,  до квартири АДРЕСА_1,  яка безоплатно перейшла йому в порядку
приватизації,  помилково була включена
кімнати АДРЕСА_1,  площею 13 кв.м.  На його думку,  вказана кімната повинна бути зареєстрована
окремою квартирою № 1,  оскільки саме на
цю кімнату ще в 1952 році на його батька був відкритий окремий особовий
рахунок. Він не мав наміру приватизувати та продавати кімнату АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладене та порушення його житлових прав,

позивач просив визнати недійсними:              ;

- свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1,  видане 5 жовтня 2004 року Фондом комунальної
власності

Миколаївської міської ради;             і

-
договір купівлі - продажу цієї ж квартири,
укладений між ним та ОСОБА_3. 12 жовтня 2004 року і посвідчений
приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4,  повернувши сторони у попереднє становище.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 12 червня 2007 року у задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач,  посилаючись
на незаконність та необґрунтованість рішення суду,  просив його скасувати та постановити
нове,  яким задовольнити його позов.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши законність та обгрутованість
судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає   з наступних підстав.

Суд
повно,  всебічно дослідив обставини
спору,  дав належну оцінку доказам по
справі та прийшов до вірного висновку про те,
що при передачі позивачу у приватну власність спірної квартири АДРЕСА_1
(жилою площею 46, 5 кв.м.  та загальною -
89, 5 кв.м. ) в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду
його житлові права порушені не були.

Вказаною
квартирою позивач розпорядився на свій розсуд,
продавши її ОСОБА_3,  з яким уклав
договір в нотаріальній формі з дотриманням загальних вимог,  передбачених
ст.  203 ЦК України,  для чинності правочинів.

Доводи
апелянта про порушення його житлових прав в процесі приватизації житла
безпідставні,  оскільки матеріалами
справи підтверджено,  що кімната
АДРЕСА_1,  площею 13 кв.м. ,  яку позивач вважав окремою квартирою №
1,  є складовою частиною спірної квартири
АДРЕСА_1.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення місцевого суду.,
постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308,
315   ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва   від 12 червня   2007 року

залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення.