Справа № 22ц - 5499/ 2007                                         Головуючий в 1 інстанції - Тихомиров І.B.
Категорія - 39                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 року                  Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

голое; точого   - Глущенко Н.Г.

суддів                  - Григорченка Е.І., Прозорової М.Л.

при секретарі  - Чергенець C.O. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 26 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Нікопольський механічний завод" про зміну дати звільнення,
стягнення середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки, видачі дублікату трудової книжки та відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ПозивачОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 26.04.2007 року в частині відмови
йому в позовних вимогах щодо зміни дати звільнення з роботи.

Зазначеним рішенням ОСОБА_1. зокрема відмовлено в позовних вимогах щодо зміни
дати його звільнення з роботи / а. с. 151-154 /.

Як на підстави апеляційної скарги позивача посилається на те, що рішення в оскаржуваній
ним частині є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та
процесуального закону / а. с. 166 /.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 24.10.2002 року працював
на посаді головного енергетика ВАТ "Нікопольський
механічний завод" / а. с. 9 /. Згідно наказу ВАТ "Нікопольський механічний завод" № 520-к від 19.08.2004
рокуОСОБА_1 був звільнений з роботи 19.08.2004 року
по п. 2 ст. 41 КЗпП України - за втратою довіри. Однак, наказом № 155 від 20.08.2004 року було скасовано наказ № 520-к від
19.08.2004 року і позивачу було надано відпустку з
послідуючим звільненням 13.09.2004 року по п. 1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін, відповідно до поданих позивачем 09.08.2004
року заяви та службової записки / а. с. 10-11,39
/. Обидва накази у хронологічному порядку були зареєстровані
відповідачем у відповідних журналах / а. с. 145-147 /.

Відповідач 20.08.2004 року та 27.98.2004 року направив позивачу листи з
проханням отримати трудову книжку,
компенсацію за невикористану відпустку та грошову суму, яка належить йому у зв'язку зі звільнення, але ці листи
позивач відмовився отримувати і вони були повернуті відповідачу / а. с.
122-126 /.

2

Затим, 22.09.2004 року позивач з'явився на підприємство та звернувся з
заявою прр видачу йому депонованої заробітної плати / а. с. 40 /, де йому було
запропоновано отримати трудову книжку, але позивач
відмовився від її отримання, про що 22.09.2004 року було складено
відповідний акт.

Згідно видаткового касового ордеру заробітну плату позивач отримав 23.09.2004
року / а. с. 42 /.

Знову на підприємство позивач прийшов 12.10.2004 року та звернуся в цей
день з заявою, в якій просив видати йому
копії наказів від 19.08.2004 року та від 20.08.2004 року / а. с 93 /, тобто позивачу було відомо про обидва накази щодо
його звільнення. При даному зверненні 12.10.2004 року позивачу
знову запропонували отримати трудову книжку, але він відмовився - про що було складено акт від 12.10.2003 року / а. с. 44 /.
Також позивач відмовився від отримання трудової
книжки і 25.10.2004 року, що вбачається з акту від 25.10.2004 року / а. с.45 /. Крім актів дані обставини були підтверджені в
суді першої інстанції і свідками, які складали ці акти / а. с.
131-132,149-150 /.

Трудову книжку позивач отримав лише
ІНФОРМАЦІЯ_1

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач
звільнений з роботи відповідно до вимог
трудового законодавства і немає підстав для зміни дати його звільнення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з
наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував права та
обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну
правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами, поясненнями свідків та самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що немає підстав для зміни дати звільнення
позивача, якого звільнено з роботи 13.09.2004 року за згодою
сторін, про що сам позивач просив відповідача.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК
України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26
квітня 2007 року , в частині відмови
ОСОБА_1 Віктору Івановичу у зміні дати його звільнення, -залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з цього часу.