Справа №2-148/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2007
року Суворовський районний суд міста Одеси в складі: головуючого - судді
Федусик А.Г., при секретарі - Пальоной І.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відновлення порушеного права власності на земельну ділянку і відшкодування
моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу
права користування земельною ділянкою дійсним, визнання права користування,
відновлення права власності на земельну ділянку, зобов'язання встановити
огорожу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом мотивуючи його тим, що він є власником земельної
ділянки та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, кооператив
„Примор'я", вАДРЕСА_2. Власником суміжної земельної ділянки, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, кооператив „Примор'я", АДРЕСА_2, є відповідач, який
на цій земельній ділянці без згоди власників суміжних земельних ділянок, без
дозволу відповідних органів та без затвердженого у встановленому законом
порядку проекту, самовільно частково збудував 3-х поверховий будинок. При
здійсненні цього самовільного будівництва ОСОБА_2 захопив частину земельної
ділянки, належної позивачу, чим порушив його право власності. Крім цього,
відповідач збудував зазначений самовільний будинок у безпосередній близькості з
будинком позивача, що призвело до погіршення освітлення його будинку та його
підтоплення, оскільки стічні води з даху будівлі відповідача потрапляють у двір
позивача. В цей час будівництво самовільного будинку відповідача не завершено,
будівельні роботи не ведуться, у зв'язку з чим цей будинок руйнується, а його
частини падають у двір позивача. ОСОБА_1.
неодноразово звертався до відповідача з вимогами про знос самовільної
будівлі, але той залишив його вимоги без уваги. Зазначене стало підставою для
звернення з цим позовом до суду, в якому він просить відновити його право
власності на земельну ділянку шляхом зносу самовільної будівлі та повернення
самовільно захопленої частини його земельної ділянки. Крім цього, позивач
вважає, що зазначеними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка
виразилася в тім, що порушення його права власності викликало глибокі моральні
переживання позивача, що призвело до погіршення його життєвих зв'язків та стану
здоров'я, він тривалий час змушений був вирішувати питання про поновлення його
прав. Моральну шкоду позивач оцінює у 100000 гри., які просить стягнути з
відповідача на його користь.

Відповідач
в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що він дійсно
реконструював належний йому будинок, але вважав, що усі дозвільні документи на
будівництво були отримані будівельною фірмою, з якою він уклав договір на
будівництво та якій він доручив отримати такі документи. Також відповідач
пояснив, що він не захоплював частину земельної ділянки позивача, оскільки
придбав право користування цією частиною земельної ділянки по договору
купівлі-продажу від 15.02.2000 року у ОСОБА_3, якій ця ділянка раніше належала,
але не оформив цей договір належним чином, оскільки не знав порядку оформлення
таких договорів.

Крім
цього, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 посилаючись на те, що 15.02.2000 року між ним та був укладений договір,
відповідно до якого він придбав у відповідачки право користування частиною
земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кооператив
„Примор'я", вАДРЕСА_2, площею 23 кв.м. вздовж межі належної йому земельної
за адресою: АДРЕСА_1, кооператив „Примор'я", АДРЕСА_2. Зазначена земельна
ділянка належала відповідачці як співвласнику домоволодіння разом з
відповідачем ОСОБА_4. Цей
договір був укладений в простій письмовій формі, оскільки він не знав, що такий
договір необхідно посвідчувати нотаріально. Свої обов'язки по договору він
виконав в повному обсязі, оплативши відповідачці 3000 доларів США, після чого
вступив у володіння цією земельною ділянкою. Відповідачка в цей час
відмовляється від нотаріального оформлення договору, що і стало підставою для
звернення до суду з позовом, в якому він просить визнати дійсним цей  договір,
визнати  за  ним
право   користування  зазначеною
земельною  ділянкою,   відновити

порушене право
власності на належну йому земельну ділянку площею 0,0471   га. зобов'язавши відповідача ОСОБА_1. встановити
огорожу відповідно до встановлених меж земельних ділянок.

Представник
позивача ОСОБА_1. в
судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнав з тих підстав, що діючим на
15.02.2000 року законодавством не було передбачено можливості купівлі-продажу
права користування земельною ділянкою, а посилання ОСОБА_2 на те, що він не
знав про необхідність нотаріального оформлення договору, є безпідставними,
оскільки з матеріалів справи вбачається, що до підписання договору з ОСОБА_3
відповідач укладав договір купівлі-продажу належної йому земельної ділянки,
який було оформлено нотаріально. На момент укладення договору від 15.02.2000
року ОСОБА_3 не була ні власником, ні користувачем земельної ділянки АДРЕСА_2 в
кооперативі «Примор-я», і навіть не була членом цього кооперативу, тому і не
мала права укладати будь-які договори відносно зазначеної ділянки. Крім цього,
ОСОБА_2 не навів доводів щодо порушення з боку ОСОБА_1 права власності на його
земельну ділянку та щодо зобов'язання ОСОБА_1 збудувати огорожу між належними
їм земельними ділянками. З цих підстав представник позивача ОСОБА_1. просив
відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.

ОСОБА_3
в судовому засіданні позов ОСОБА_2 в частині визнання договору від 15.02.2000
року дійсним визнала та пояснила, що спірний договір з ОСОБА_2 укладався і вона
дійсно отримала від нього по цьому договору 3000 доларів США. Зазначена спірна
земельна ділянка АДРЕСА_2 в кооперативі «Примор-я» належала їй на підставі
рішення суду про поділ майна подружжя від 02.02.2000 року. Про те, що такий
договір необхідно було оформлювати нотаріально, вона не знала, тому цей договір
було укладено в простій письмовій формі. В подальшому ОСОБА_3 в судові
засідання не з'являлася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася
своєчасно. Про причини неявки суду не повідомила.

Відповідач
ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним
чином. Про причини неявки суду не повідомив.

З
урахуванням думки ОСОБА_2 та його представника, а також представника ОСОБА_1,
суд ухвалив про розгляд справи у відсутність ОСОБА_3 та ОСОБА_3.

Вислухавши
пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає
необхідним позов ОСОБА_1 задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Як
встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 01.12.2004 року та державного акту НОМЕР_1 від 11.03.2005
року належить на праві власності земельна ділянка площею 0.0467 га, розташована
за адресою: АДРЕСА_1, кооператив „Примор'я", вАДРЕСА_2 (т.1 а.с. 7-9).

Крім
цього, на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2004 року ОСОБА_1
належить на праві власності домоволодіння житловою площею 38,2 кв.м.,
розташоване на зазначеній земельній ділянці (т.1 а.с. 11-16). На момент
розгляду справи зазначені договори ніким не оскаржені та не скасовані,
недійсними не визнані.

Відповідачу
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.1999 року та державного
акту НОМЕР_2 від 17.08.1999 року належить земельна ділянка площею 0.0471 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, кооператив „Примор'я", АДРЕСА_2, а на
підставі договору купівлі-продажу від 04.03.1999 року йому належить на праві
власності домоволодіння, розташоване на зазначеній земельній ділянці, і яке
складається з одного житлового будинку загальною площею 114,6 кв.м.
літ."А", та надвірних споруд: літ."Б" - літня кухня,
літ."В" - навіс, літ.'Т" - душ-вбиральня, № 1-2 - огорожа, І -
мостіння, II - цистерна (т. 1 а.с. 36-41).

На
зазначеній земельній ділянці ОСОБА_2 здійснив реконструкцію належного йому
домоволодіння, частково збудувавши 3-х поверховий житловий будинок з
господарчими спорудами. На момент розгляду справи реконструкція домоволодіння
не завершена. Будівництво було здійснено ОСОБА_2 без дозволу відповідних
органів на виконання реконструкції, без належним чином затвердженого проекту,
та без згоди на цю реконструкцію власників суміжних земельних ділянок.
Зазначене підтверджується листом інспекції державного архітектурно-будівельного
контролю від 10.05.2005 року (т.1 а.с. 18), поясненнями в судовому засіданні
свідка ОСОБА_5, який є власником суміжної земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1, кооператив „Примор'я", АДРЕСА_2. Крім цього, факт здійснення
реконструкції домоволодіння без дозволу відповідних органів на виконання
реконструкції та без належним чином затвердженого проекту не оспорювався в
судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2. який пояснив, що питанням отримання
дозволу на будівництво та узгодженням проекту займалася будівельна фірма, яка
виконувала будівельні роботи, і він вважав, що такі документи були отримані.

При
виконанні реконструкції відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняв під забудову
частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. кооператив
„Примор'я", вАДРЕСА_2, власником якої на той час був ОСОБА_4, який в
подальшому продав цю земельну ділянку ОСОБА_6., який в подальшому продав її
позивачу ОСОБА_1 (т.1 а.с. 9, 13-17,
107-145, т.2 а.с. 1-2).

Відповідно
до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК
України в редакції від 01.01.2004 року цей Кодекс застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

З
урахуванням того, що позивач ОСОБА_1. набув право власності на земельну
ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, кооператив „Примор'я", вАДРЕСА_2,
на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.12.2004 року, а
відповідачем здійснення реконструкції належного йому домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, кооператив „Примор'я", АДРЕСА_2, на момент розгляду справи не
завершене, суд вважає необхідним до правовідносин, які виникли між ОСОБА_1. та
ОСОБА_2, застосувати норми ЦК України в редакції від 01.01.2004 року.

Відповідно
до ч.1 ст.316 ЦК України
правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно
ч.2, 5 ст.319 ЦК України
власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать
закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати
право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно
ч.1, 2 ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно
до ст.387 ЦК України
власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно
до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно
ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами
України.

З
урахуванням викладеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів,
суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про відновлення порушеного права
власності на належну йому земельну ділянку, оскільки в ході розгляду справи
судом було безперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 незаконно заволодів
частиною земельної ділянки позивача, що відображено в акті виносу в натуру меж
земельної ділянки відповідно державному акту на право власності від 25.04.2005
року та плані земельної ділянки (т.1 а.с. 17). З урахуванням того, що незаконне
заволодіння відповідачем зазначеної частини земельної ділянки позивача
пов'язано з самовільною реконструкцією ОСОБА_2 належного йому домоволодіння та
будівництвом на цій ділянці незаконної будівлі, суд вважає необхідним
задовольнити вимоги позивача про зобов'язання ОСОБА_2 за власний рахунок знести
самовільну будівлю та повернення належної позивачу частини земельної ділянки.
Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК
України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

На
підставі зазначеної норми суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про
стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, яка виразилася в тім, що
порушення його права власності викликаю глибокі моральні переживання, що
призвело до погіршення його життєвих зв'язків та стану здоров'я, він тривалий
час змушений був вирішувати питання про поновлення його прав. З урахуванням
обставин справи, суд вважає необхідним позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити
частково в розмірі 3000 грн..

При
цьому доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він на законних підставах придбав
право користування частиною земельної ділянки позивача відповідно до договору
купівлі-продажу від 15.02.2000 року, укладеному між ним, та ОСОБА_3 (т.1 а.с.
46-47), суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ст.224 ЦК України (в
редакції 1963 року) предметом договору купівлі-продажу могло бути тільки майно,
а не майнові права. Діючим на момент укладення зазначеного договору від 15.02.2000
року Земельним Кодексом України можливість продажу права користування земельною
ділянкою також не була передбачена. Таким чином суд приходить до

висновку, що
спірний договір не відповідає вимогам законодавства, і відповідно до ч.1 ст.48 ЦК України (в
редакції 1963 року) такий договір є недійсним.

Крім
цього, на момент укладення цього договору ОСОБА_3 не мала ні права користування
цією земельною ділянкою, оскільки на підставі її заяви рішенням правління
Товариства садівників „Примор'я" від 06.10.1996 року вона була виключена з
членів Товариства і земельна ділянка АДРЕСА_2 була закріплена за ОСОБА_4, ні права
власності на цю земельну ділянку, у зв'язку з чим вона і не мала будь-якого
права розпоряджатися цією ділянкою та укладати щодо неї будь-які договори.
Посилання при цьому ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від
02.02.2000 року (т.1 а.с. 42-43) на думку суду є безпідставними, оскільки
зазначене рішення стосується тільки поділу майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
вигляді дачної будівлі, розташованої на спірній земельній ділянці, і ніяким
чином не підтверджує прав ОСОБА_3 на цю земельну ділянку.

З
викладених підстав суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2
про визнання дійсним договору купівлі-продажу права користування земельною
ділянкою, укладеному 15.02.2000 року між ним та ОСОБА_3 та визнання за ним
права користування зазначеною земельною ділянкою.

Також
суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо відновлення
порушеного права власності на належну йому земельну ділянку площею 0,0471 га та
зобов'язання ОСОБА_1
встановити огорожу відповідно до встановлених меж земельних ділянок,
оскільки в ході розгляду справи ОСОБА_2 не представив суду будь-яких доказів
порушення його права власності на належну йому земельну ділянку з боку ОСОБА_1
і в ході розгляду справи ці вимоги не знайшли свого підтвердження. Крім цього,
вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_1 встановити огорожу відповідно до
встановлених меж земельних ділянок фактично суперечать запереченням самого ж
ОСОБА_1 проти позову ОСОБА_1, який фактично і вимагав відновлення меж земельних
ділянок.

Крім
цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави недоплачене державне мито в розмірі 150 грн. та на
користь ТУДСА в Одеській області витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн..

Керуючись
ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 387, 386 ЦК України, ст.224,
48 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.48 Закону „Про власність", ст.ст.
152, 153 ЗК України, ст.ст.4, 6, 10, 11, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України суд
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов'язати
ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_1, в межах відповідно до державного акту на право власності на цю
земельну ділянку НОМЕР_1 від 11.03.2005 року.

Зобов'язати
ОСОБА_2 за власний рахунок привести в первісний стан домоволодіння, розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно збудованої частини цього
домоволодіння.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

У задоволенні
позову в іншій частині відмовити.

У
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу права користування
земельною ділянкою дійсним, визнання права користування, відновлення права
власності на земельну ділянку - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь держави державне мито в розмірі 150 грн., а також на
користь ТУДСА в Одеській області витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн..

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області протягом місяця через
Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з наступного дня після проголошення рішення, та
надання апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подання вказаної заяви.