Справа №2-1081/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2007
року Суворовський районний суд міста Одеси в складі: головуючого - судді
Федусик А.Г.,  при секретарі - Пальоної
І.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,  визнання укладеним договору
купівлі-продажу,  стягнення моральної
шкоди та судових витрат,  третя особа -
приватний нотаріус Гребенюк Ірина Миколаївна,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом посилаючись на те,  що вона разом з сином ОСОБА_4. є власниками
2/3 частин квартириАДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від
30.09.1993 року. Власником іншої 1/3 частини спірної квартири є
відповідач,  який продав належну йому
частину квартири відповідачу 30.06.2006 року. Зазначений договір
купівлі-продажу був фактично оформлений як договір дарування,  який було посвідчено приватним нотаріусом
Гребенюк І.М. . Позивачка вважає,  що
спірний договір дарування є удаваним,  укладеним
лише для приховування фактично укладеного договору купівлі-продажу,  у зв'язку з чим просила суд визнати недійсним
договір дарування 1/3 частини спірної квартири від 30.06.2006 року та визнати
укладеним між відповідачами договір купівлі-продажу. Крім цього позивачка
вважає,  що діями відповідача
ОСОБА_2,  які виразилися в укладенні
фактично договору купівлі-продажу частини спірної квартири в порушення її прав
співвласника,  їй завдана моральна
шкода,  яку вона оцінює в 1700 грн. і яку
просить стягнути з ОСОБА_2.. Також позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2. на
її користь судові витрати та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 1000
грн..

Відповідач
ОСОБА_3 позов
ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору дарування та визнання укладеним
договір купівлі-продажу визнав та пояснив,
що він дійсно купив у ОСОБА_2. 1/3 частину спірної квартири та оплатив
йому за це 12400 доларів США,  про що було складено розписку.
Оформлений цей договір був договором дарування на прохання ОСОБА_2.,
який пояснив йому,
що він не може оформити цю угоду договором купівлі-продажу у зв'язку з
неприязними відносинами з іншими співвласниками квартири.

Відповідач
ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору дарування
та визнання укладеним договір купівлі-продажу визнав в повному обсязі та
пояснив,  що він дійсно продавОСОБА_3
належну йому частину спірної квартири,
за що отримав від нього 12400 доларів США,  але
оформлено це було договором дарування у зв'язку з неприязними відносинами з
позивачкою,  яка б ніколи не дала згоду
на укладення договору купівлі-продажу. В інший частині відповідач позов не
визнав з тих підстав,  що позивачка не
представила суду доказів на підтвердження вимог про стягнення моральної шкоди.

Третя
особа - нотаріус Гребенюк І.М.  в судове
засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним
чином,  але надіслала заяву з проханням
розглянути справу у її відсутність (а.с.
53).

Вивчивши
матеріали справи,  вислухавши пояснення
сторін,  розглянувши справу у межах
заявлених вимог та на підставі представлених сторонами доказів,  суд вважає необхідним позов ОСОБА_1
задовольнити частково з наступних підстав.

В
судовому засіданні встановлено,  що
ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_4. є власниками 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 30.09.1993 року. (а.с.  6).

Власником
іншої 1/3 частини спірної квартири є відповідач ОСОБА_2 на підставі рішення
Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2005 року (а.с.  10-11,
57-61).

30.06.2006
року відповідачами було оформлено договір дарування,  відповідно до якого ОСОБА_2 подарував,  а
ОСОБА_3 прийняв у дар 1/3 частини спірної квартири,  яка належала ОСОБА_2. Зазначений договір був
посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу
Гребенюк І.М.  та зареєстрований в
реєстрі за №7637 (а.с.  54-65).

У
дійсності між відповідачами 30.06.2006 року був укладений договір,  відповідно до якого ОСОБА_2 передав у
власність,  а ОСОБА_3 прийняв у
власність 1/3 частини спірної квартири,
яка належала ОСОБА_2,  і оплатив
йому за цю частину 12400 доларів США.
Зазначене підтверджується розпискою ОСОБА_2. про отримання від ОСОБА_3. грошей в
оплату за частину квартири (а.с.
71),  та не оспорювалося
відповідачами в судовому засіданні.

Відповідно
до  ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується
передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок)
у власність. Договір,  що встановлює
обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру,  не є
договором дарування.

Відповідно
до  ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві),  а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким
чином в ході розгляду справи судом встановлено,
що фактично між відповідачами 30.06.2006 року був укладений договір
купівлі-продажу 1/3 частини спірної квартири,
але оформлена ця угода була договором дарування,  який відповідно до  ст. 235 ЦК
України є удаваним правочином і згідно ч. 1
ст. 215 та ч.5  ст. 203 ЦК України є
недійсним.

З урахуванням зазначеного,  на підставі
встановлених в судовому засіданні фактів,
суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання недійсним
спірного договору дарування від 30.06.2006 року та визнання укладеним між
відповідачами договір купівлі-продажу 1/3 частини спірної квартири і вважає
необхідним ці вимоги задовольнити в повному обсязі.

Разом з
тим суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивачки про стягнення
з відповідача ОСОБА_2. моральної шкоди в розмірі 1700 грн.,  оскільки ці вимоги не знайшли свого підтвердження
в ході розгляду справи,  а позивачка не
представила суду будь-яких доказів на підтвердження отримання такої шкоди,  її вираження та розміру.

Крім
цього,  відповідно до  ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним
стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 сплачені нею витрати на оплату держмита
в розмірі 51 грн.,  на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.,  а також,
з урахуванням часткового задоволення її позовних вимог,  витрати на юридичну допомогу в сумі 500 грн.
(а.с.  66).

Керуючись  ст.
ст. 202,  215,  235,
236,  655,  717 ЦК
України,   ст.  ст.
4,  6,  10-11,
15,  88,  169,
209,  212-215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати
недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1укладений 30.06.2006
року між ОСОБА_2 з одної сторони,  та
ОСОБА_3 з другої сторони,  посвідчений
приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Іриною Миколаївною,  та зареєстрований в реєстрі за №7637.

Визнати
укладеним 30.06.2006 року договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 з одної
сторони,  та ОСОБА_3 з другої
сторони,  відповідно до якого ОСОБА_2
продав 1/3 частини квартири АДРЕСА_1а
ОСОБА_3 прийняв цю частину квартири та оплатив за неї ОСОБА_2
12400 доларів США.

У задоволенні
позову в інший частині - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 витрати на оплату юридичної допомоги в розмірі 500
грн.,  сплату державного мита в розмірі
51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 30 грн..

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд Одеської області протягом місяця через
Суворовський районний суд міста Одеси,
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з
наступного дня після проголошення рішення,
та надання апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подання вказаної
заяви.