Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2007
року Солом'янський районний суд міста Києва,
в складі:

головуючого -
судді Оксюти Т.Г.

при секретарі -
Богуславець І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1,  Головного лікаря Київської міської клінічної
психоневрологічної лікарні №1 - ОСОБА_2 про скасування наказів,  поновлення на роботі та стягнення заробітної
плати,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся з позовом до відповідачів мотивуючи його тим,  що він працював на посаді заступника
головного лікаря з надзвичайних ситуацій Київської міської клінічної
психоневрологічної лікарні №1,  на яку
був прийнятий згідно наказу №15 від 17.01.2001 року. Протягом 2001 - 2006 року
постійно нагороджувався грамотами,
подяками,  грошовими преміями.

Зазначає,  що 13.06.2006 року по Київській міській
клінічній психоневрологічній лікарні №1 був виданий наказ №180 "Про
застосування дисциплінарного стягнення». Цим наказом його було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у вигляді догани,  з чим він категорично не погоджується
оскільки зазначає,  що його змушували
виконувати невластиві його професії функції,
що суперечить "Положенню про посаду заступника головного лікаря з
надзвичайних ситуацій",
"Посадовій інструкції заступника головного лікаря з надзвичайних
ситуацій".

Звертає
увагу,  що твердження наказу,  зокрема про те,  що працівникам лікарні,  які виконують роботи,  пов'язані із забрудненням не постійно
видається мило згідно встановлених норм,
відсутній наказ про закріплення території лікарні та приміщень
лікувальних відділень,  виробничих
дільниць,  в лікарні не проводиться
оперативний контроль 1,  2,  3 ступенів за станом охорони праці,  не проводиться стажування та допуск до роботи
працівників після проведення первинного інструктажу на робочому місці,  не вказується норма інструкцій,  по яких проводиться інструктаж в журналі
реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці у відділі
капітального ремонту,  відсутня кімната
прийому їжі,  відсутні таблички,  на пральній машині не держить зливний клапан
води,  у інженера з охорони праці
ОСОБА_3.  закінчився термін атестації на
четверту групу електробезпеки та інші порушення чим порушено Закон України
"Про охорону праці" - теж не відноситься до його посадових
обов'язків.

Також
зазначає,  що в порушення п. 24
"Типових правил внутрішнього розпорядку для робочих і службовців
підприємств,  установ,  організацій",  затверджених Постановою Державного Комітету
СРСР по праці та соціальним питанням за погодженням з ВЦРПС

від
20.07.1984 року №213,  в тексті наказу
відсутні докази його вини,  які призвели
до невиконання ним своїх посадових обов'язків.

За таких
обставин вважає,  що його незаконно
притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Крім того
зазначає,  що наказом по Київській
міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 від 06.07.2006 року його
звільнили з займаної посади,  за статтею
40 пункт 3 КЗпП України,  з чим він не
може погодитись оскільки : його було звільнено в день,  коли він перебував на лікарняному,  з наказом про звільнення його не було
ознайомлено,  трудова книжка не була
вручена,  про своє звільнення позивач
дізнався 07.07.2006 коли прочитав статтю в газеті «Сегодня»,  він був звільнений,
без погодження з ГУ03 та МЗ
Київської держадміністрації,  а також не
вчиняв інкременованих йому проступків.

В своєму
позові просить : зобов'язати головного лікаря Київської міської клінічної
психоневрологічної лікарні №1 ОСОБА_2скасувати накази,  які були видані протягом червня 2006 року про
накладання на позивача дисциплінарних стягнень,
в тому числі наказ №180 від 13 червня 2006 року,  наказ про звільнення 06.07.2006 року.
Зобов'язати головного лікаря Київської міської клінічної психоневрологічної
лікарні №1 поновити позивача на посаді заступника головного лікаря з
надзвичайних ситуацій Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1
з 06.07.2006 року. Виплатити позивачу заробітну плату згідно штатного розпису
за весь час з 06.07.2006 року до поновлення на посаді. Стягнути з відповідача
суму державного мита по даній справі.

В
судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні
вимоги. Уточнили їх в частині скасування наказів,  а саме,
просять суд скасувати накази : №180 від 13.06.2006 року,  №183 від 16.06.2006 року,  №188 від 15.06.2006 року,  №189 від 16.06.2006 року,  №208 від 04.07.2006 року,  №209 від 06.07.2006 року,  №117 від 12.04.2007 року.

Пояснили,  що звільненню передувало різке погіршення
стосунків з головним лікарем і,  як
наслідок цього,  ряд необгрунтованих
дисциплінарних стягнень у вигляді доган. Необґрунтованість дисциплінарних
стягнень на їх думку полягає у тому,  що
наказ № 183 пов'язаний із приписом страхового експерта на виконання якого,  страховим експертом був наданий значний
термін для усунення виявлених в ході перевірки недоліків. Не розбираючи
ретельно недоліки виявлені інспектором головний лікар - не вказуючи та не враховуючи
ступінь тяжкості проступку і заподіяну ним шкоду,  обставини за яких було вчинено
проступок,  не враховуючи попередню
роботу працівника - виносить догану лише ОСОБА_1.  Всупереч пункту 24 «Типових правил
внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств,  установ,
організацій» в тексті наказу відсутні докази вини в діях ОСОБА_1,  які призвели до невиконання ним своїх
посадових обов'язків.

З
наказом № 183 ОСОБА_1,  ознайомлений не
був,  а у акті про ознайомлення з наказом
відсутній підпис особи,  що начебто
знайомила позивача з наказом та складала про це Акт. Наказ № 188 від 15.06.2006
p.,  пов'язаний з роботою комісії по розслідуванню нещасного
випадку. Зазначають,  що робота комісії
із самого початку бойкотувалась юрисконсультом ОСОБА_4.,  з яким ОСОБА_1,  знаходився в неприязних стосунках,  оскільки ОСОБА_1,  писав доповідні на ім'я головного лікаря з
приводу незаконного проживання та знаходження ОСОБА_4 на території лікарні в
неробочий час.  Пояснили,  що позивач,
в ході перевірки,  виявив грубі
порушення зі сторони медичного персоналу лікарні і склав відповідну службову
записку,  як передбачено інструкцією про
створення комісії по розслідуванню нещасних випадків.

Вважають
наказ про порушення дисципліни та застосування дисциплінарного стягнення
необгрунтованим та упередженим.
Зазначають,  що навіть у разі
неорганізованої роботи комісії під головуванням ОСОБА_1,  повинна була бути створена повторна комісія
для з'ясування всіх обставин травмування пацієнта. Але повторну чи додаткову

комісію
головний лікар не створював,  що
підтверджує,  проведення розслідування
позивачем якісно і точно.

Стосовно
наказ № 189 від 16.06.2006 року пов'язаного з перевіркою захисної споруди
комісією МНС України пояснили,  що
захисна споруда не знаходилась на балансі лікарні,  на неї не виділялись кошти з бюджету
лікарні,  всі працівники лікарні з
головним лікарем включно,  знали про
занедбаний стан бомбосховища,  але
головний лікар,  як голова штабу
цивільної оборони лікарні,  не давав
жодних вказівок щодо їх усунення. Згідно положення про організацію цивільної
оборони лікарні,  у головного лікаря є
заступники по цивільній обороні. Однак,
як вбачається з наказу № 189 весь тягар відповідальності поніс
позивач.3а таких обставин вважають,  що
наказ № 189 містить ті ж самі недоліки,
що і наказ № 183.

Стосовно
видання наказу № 208 від 04.07.2006р.,
пов'язаного з роботою комісії по розслідуванню травмування пацієнта
лікарні пояснили,  що комісія завершила
роботу вчасно. Незрозумілим на думку позивача та його представника залишається
те,  що неточне,  неповне,
неякісне і несумлінне розслідування причин травмування пацієнта не тягне
за собою повторного або додаткового розслідування,  - а лише четверту догану,  і як результат - наказ про звільнення.

Звертають
увагу суду,  що головний лікар - ОСОБА_2,  неодноразово вводить а потім скасовує без
погодження з ГУОЗ посади та посадові обов'язки. Стверджують,  що відповідач ОСОБА_2 не розуміє елементарних
речей і зводить посаду висококваліфікованого лікаря до рядового
адміністратора,  залишаючи право карати
не того хто винуватий,  а того кого
потрібно.

Зазначають,  що всі дії позивача,  за які йому оголошувались догани,  не призвели та не викликали жодної
надзвичайної ситуації,  не несли в собі
негативних наслідків для оточуючих та лікарні в цілому.

Стосовно
наказу № 209 від 06.07.2006 року про звільнення по  ст.  40
п.3 КЗпП України,  позивач та його
представник зауважили,  що він є
необгрунтованим,  упередженим та
незаконним,  оскільки при його винесенні
були порушені норми КзпП та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про
практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р.

Звертають
увагу суду,  що в день звільнення позивач
знаходився на лікарняному,  про що
свідчить лікарняний ли ст.  Про те,  що позивач захворів він повідомив лікарню
листом.  За таких обставин просять суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник
відповідача Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 - адвокат
ОСОБА_5. та відповідач Головний лікар Київської міської клінічної
психоневрологічної лікарні №1 - ОСОБА_2,
в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.
Пояснили,  що під час видання оспорюваних
позивачем наказів,  відповідачі
керувались виключно нормами діючого трудового законодавства,  які не були порушені.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  свідків,
дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази по справі та співставивши їх з нормами чинного
законодавства,  приходить до висновку про
необхідність відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно
п.3  ст.
40 КЗпП України,  строковий
трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний
власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання
працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку,  якщо до працівника
раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Не
допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу в період його тимчасової непрацездатності,  а також у період перебування працівника у
відпустці.

Відповідно
норм  ст.  43 КЗпП
України,  розірвання трудового договору з
підстав,  передбачених пунктом 3  ст.  40
КЗпП,  може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника),  первинної профспілкової організації,  членом якої є працівник.

Виборний
орган первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з
працівником.

Згідно  ст.
43-1 КЗпП України,  розірвання
трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без
згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у
випадку звільнення керівника підприємства,
установи,  організації,  його заступника.

Згідно
ч. 1  ст.
147 КЗпП України,  за порушення
трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких
заходів стягнення : 1)догана,
2)звільнення.

Згідно  ст.  149
КЗпП України,  до застосування
дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати
від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне
порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення.

При
обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати
ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду,  обставини,
за яких вчинено проступок,  і
попередню роботу працівника.

Стягнення
оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно
ч.1  ст.
233 КЗпП України,  працівник може
звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду у справі про
звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з
дня видачі трудової книжки.

Відповідно
до п. 17, 18, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" (із подальшими
змінами),  розірвання договору з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано
обґрунтованим,  якщо в день звільнення
працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність.

При
розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати,  з яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність закону.

За
передбаченими п.3  ст.  40 КЗпП України підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків,  покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В
судовому засіданні було встановлено,  що
позивач ОСОБА_1. був
прийнятий на роботу у Київську міську клінічну психоневрологічну лікарню №1 на
посаду заступника головного лікаря з надзвичайних ситуацій та адміністративних
питань згідно наказу №15 від 17.01.2001 р. (том 1 а. с.  171)

17.01.2001
року позивач був ознайомлений зі своїми посадовими обов'язками відповідно до
Посадової інструкції заступника головного лікаря з надзвичайних ситуацій та
адміністративних питань (далі Інструкція) від 17.01.2001 р. про що особисто
розписався на ній. (том 1 а. с.  162-165)

24.05.2006
року позивачем була отримана посадова інструкція заступника головного лікаря з
надзвичайних ситуацій та адміністративно - господарських питань Київської
міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 від 20.03.2006 року,  з якою останній був частково незгоден і яка
була в подальшому скасована відповідачем.

Відповідно
до Інструкції на позивача було покладено організацію та контроль за виконанням
документів,  попередження виникнення
надзвичайних ситуацій,  організація
техніки безпеки і т. ін. Зазначено,  що
позивач очолює штаб цивільної оборони.

15.08.2001
року ОСОБА_1. був
ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку лікарні (далі
Правила) про що особисто розписався,
(том 1 а. с.  48-54)

Судом
встановлено,  що наказом №180 від 13.06
2006 року був виданий наказ про застосування до заступника головного лікаря з
надзвичайних ситуацій та адміністративно господарських питань ОСОБА_1. дисциплінарного
стягнення - догани.

Наказом
№182 від 14.06.2006 року було скасовано наказ №180 від 13.06 2006 року з метою
більш повного відображення порушень трудової дисципліни ОСОБА_1. З даним наказом
позивач був ознайомлений,  що
підтверджується відповідним актом відділу кадрів,  (том 1 а. с.
46, 47)

Судом
встановлено,  що наказом №183 від
14.06.2006 р. ОСОБА_1. вперше
була оголошена догана за не виконання ним посадових обов'язків,  передбаченими пунктами 2.1.,
2.20.,  2.21.
Інструкції,  тому,  оскільки по вині ОСОБА_1. були допущені
численні порушення норм охорони праці у лікарні,  виявленні страховим експертом з охорони праці
Подільського районного відділу Управління виконавчої дирекції фонду у м.  Києві Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і зазначені
ним у поданні від 30.05.2006 p.,  а також за
невиконання пункту 1.4. Інструкції,
пунктів З.1.1.,  3.1.2. Правил,  оскільки ОСОБА_1. не виконав письмової
вказівки №53 від 30.05.2006 р. головного лікаря лікарні і другої вказівки у
вигляді письмової резолюції на згаданому поданні від 30.06.2006 р. про
підготовку проекту наказу,  щодо його
виконання,  оскільки усунення
недоліків,  виявлених страховим
експертом,  є обов'язковими для
лікарні,  (том 1 а. с.  48-57,
59-63)

Наказ
№183 від 14.06.2006 р. був доведений ОСОБА_1. працівниками відділу кадрів
лікарні ОСОБА_6. і ОСОБА_7. ,
однак,  як вбачається з акту про
відмову,  ОСОБА_1. відмовився
розписатися на наказі,  (том 1 а. с.  58).

Наказом
№188 від 15.06.2006 р. до ОСОБА_1.
вдруге було застосоване дисциплінарне стягнення - догана за невиконання ним
своїх посадових обов'язків,  зазначених у
пунктах 2.2.,  2.16.,  2.17,
2.28. Інструкції та пунктів 3.1.1.,
З.1.2.,  З.1.З.,  3.1.4. Правил,  оскільки позивач їх не дотримався при
виконанні наказу по лікарні №129 від 03.05.2006 року у зв'язку з надзвичайною
подією,  яка сталася у лікарні 03.05.2006
р. по травмуванню пацієнта ОСОБА_8. (том 1 а. с.  69-70,
72)

14.06.2006
року головним лікарем лікарні була видана письмова вказівка,  у якій ОСОБА_1. пропонувалось дати пояснення
з приводу несвоєчасного та неякісного виконання наказу №129 від 03.05.2006 р. і
яку позивач відмовився виконати. У зв'язку з цим був складений акт працівниками
лікарні - начальником відділу кадрів ОСОБА_6. та інспектором відділу кадрів
ОСОБА_7.  (том 1 а. с.  73,
77)

Встановлено,  що ОСОБА_1. відмовився розписатися на наказі
№188 від 15.06.2006 р. про винесення йому догани після ознайомлення з цим
наказом,  внаслідок чого був складений
акт від 15.06.2006 р. за підписами працівників лікарні ОСОБА_9,  ОСОБА_4,
ОСОБА_10.  (том 1 а. с.  71)

Третє
дисциплінарне стягнення у вигляді догани було застосоване до позивача наказом
№189 від 16.06.2006 р. за невиконання ним своїх посадових обов'язків,  передбачених у пунктах 2.19.,  2.20.,
2.21. Інструкції,  за неналежний
експлуатаційний і технічний стан захисної споруди цивільної оборони №122641
лікарні,  про що були складені акт від
05.06.2006 р. комісією МНС України і довідка лікарні від 09.06.2006 р. (том 1
а. с.  96 - 99)

Встановлено,  що позивач ОСОБА_1. відмовився
розписатися на наказі №189 від 16.06.2006 р. після ознайомлення з цим
наказом,  у зв'язку з чим був складений
акт від

16.06.2006
p. за
підписами працівників лікарні ОСОБА_4,
ОСОБА_9.,  ОСОБА_7.  (том 1 а. с.
100)

Наказом
№148 від 29.05.2006 року в лікарні була створена комісія для розгляду у
тижневий строк причин травмування пацієнта ОСОБА_11,  головою якої було призначено ОСОБА_1.

Відповідно
до наказу №208 від 04.07.2006 р. до ОСОБА_1. вчетверте було застосоване дисциплінарне стягнення -
догана за неточне,  неповне,  неякісне та несумлінне виконання ним своїх
посадових обов'язків,  зазначених у пунктах
2.1.,  2.3.,  2.16.,
2.17. Інструкції та пунктів 3.1.1.,
З.1.2.,  3.1.3.,
3.1.4. Правил у зв'язку з надзвичайною подією,  яка сталася у лікарні по травмуванню пацієнта
ОСОБА_11 (том 1 а. с.  80, 81)

Встановлено,  що позивач ОСОБА_1. відмовився надати
письмове пояснення щодо причин невиконання ним наказу №148 від 29.05.2006
р.,  у зв'язку з чим був складений акт
від 03.07.2006 р. за підписами працівників лікарні ОСОБА_6,  ОСОБА_10. ,
ОСОБА_12 ,  а також відмовився
розписатися па наказі №208 від 04.07.2006 р. про винесення йому догани,  що він ознайомленим з цим наказом,  після чого був складений акт від 05.07.2006
р. за підписами працівників Лікарні ОСОБА_6,
ОСОБА_10. ,  ОСОБА_12  (том 1 а. с.
82,  83).

Судом
встановлено,  що наказом головного лікаря
лікарні №197 від 21.06.2006 p.,  ОСОБА_1. було
наказано забезпечити надання до 30.06.2006 р. в організаційно-методичний відділ
лікарні аналітичного звіту про травматизацію хворих та нещасні випадки за шість
місяців 2006 р. (том 1 а. с.  121)

Встановлено,  що 05.07.2006 р. ОСОБА_1. було запропоновано
дати пояснення,  щодо причин
незабезпечення виконання наказу №197 від 21.06.2006 р.,  на що останній відмовився давати
пояснення,  про що був складений акт від
05.07.2006 р. за підписами працівників лікарні ОСОБА_6,  ОСОБА_10.
(том 1 а. с.  111)

Співставивши
надані в судове засідання докази і превіривши їх відповідність нормам
законодавства судом було достеменно встановлено численні порушення позивачем
Посадової Інструкції та Правил внутрішнього трудового розпорядку лікарні.

В
судовому засіданні встановлено,  що
05.07.2006 р. адміністрація лікарні погодила звільнення ОСОБА_1. з Головним
управлінням охорони здоров'я та медичного забезпечення КМДА відповідним
поданням від 05.07.2006 р. №1-01/560 відповідно до пункту 1.3. Посадової
інструкції від 17.01. 2006 р. ОСОБА_1.
(том 1 а. с.  127-134)

Відповідно
до рішення профспілкового комітету лікарні від 04.07.2006 року не потрібно
попередньої згоди профспілкового комітету на звільнення керівника та його
заступника відповідно до норм  ст.  43-1 КЗпП України,  (том 1 а. с.
24)

Судом
встановлено,  що 06.07.2006 р. позивач
ОСОБА_1. наказом
№209 від 06.07.2006 р. був звільнений з роботи по  ст.  40
п.3 КЗпП України,  за систематичне
невиконання без поважних причин покладених на нього посадових обов'язків і
Правил внутрішнього трудового розпорядку лікарні,  (том 1 а. с.
105 -110)

Про
відмову ОСОБА_1 від
ознайомлення з даним наказом був складений акт від 06.07.2006 р. працівниками
лікарні ОСОБА_9,  ОСОБА_4,  ОСОБА_13,
ОСОБА_6. (том 1 а. с.  112)

Що
стосується тверджень позивача ОСОБА_1. стосовно
того,  що його звільнення з роботи є
незаконним,  оскільки він 06.07.2006 р.
перебував на лікарняному і про звільнення дізнався тільки із газети «Сегодня» 07.07.2006 p.,  що його не ознайомили з наказом про звільнення,  не видали трудову книжку,  звільнили без погодження з ГУ03 та МЗ
КМДА,  то на думку суду такі твердження
ОСОБА_1. не відповідають дійсності і спростовуються наступним.

На
переконання суду твердження позивача про те,  що він не перебував на робочому місці у день
звільнення не відповідають дійсності,
оскільки факт його перебування на роботі 06.07.2006 р. підтверджується
його особистими підписами у Книзі обліку
відпрацьованого  робочого  часу
працівниками  АПУ  лікарні
у  графі  №4  за

06.07.2006
p. про вихід його на роботу 8 год.25 хв. і вихід його з
роботи у 17.00 год. 45
хв.,  табелем обліку використання
робочого часу за липень 2006 р. де зазначено,
що він 06.07.2006 р. відпрацював повний робочий час,  його листом на ім'я київського міського
голови Черновецького Л.М. ,  у якому він
зазначає,  що у 9.30 хв. 06.07.2006 р.
його закрила у кабінеті головного лікаря секретар ОСОБА_14,  його показань у судовому засіданні

24.04.2006           p.,
де він пояснив,  що
06.07.2006 р. у кабінеті
головного лікаря заступник

головного лікаря ОСОБА_9. викручував йому руки,  (том 1 а. с. 200, 201, 206, 207)

Також
судом було встановлено,  що не
відповідають дійсності твердження позивача про невидачу йому трудової
книжки,  оскільки відповідно до журналу
обліку трудових книжок та вкладишей до них позивач отримав трудову книжку
06.07.2006 року,  про що відмовився
розписуватись. Це також підтверджується тим,
що у судовому засіданні позивач зазначив,  що він знайшов свою трудову книжку у своїх
паперах і уже оформив по ній пенсію,
(том 1 а. с.  202-204)

Що
стосується тверджень позивача ОСОБА_1. та його представника про те,  що на час застосування дисциплінарних
стягнень до ОСОБА_1. він у своїй роботі керувався окрім Посадової інструкції
від 17.01.2001 року ще й і іншими документами,
які регламентували його посадові обов'язки,  то на думку суду дані твердження не
відповідають дійсності,  оскільки наказом
№225/а від 28.07.2004 року посадові обов'язки ОСОБА_1. були упорядковані,  і він керувався у своїй діяльності тільки
Посадовою інструкцією від 17.01.2001 року,
що не заперечується ОСОБА_1. у своєму позові,  в якому він посилається на цю інструкцію,  (том 1 а. с.
4-7, 160, 161)

Суд
критично ставиться до посилань позивача ОСОБА_1. на наступні докази,
а саме - незавірену ксерокопію Посадової інструкції від 20.03. 2006 p.,  яку він надав суду

01.08.2007           р. та незавірені
копії інших документів,  (том 2 а.
с.  17-220),  як на доказ того,

що він керувався ними під час роботи і вважає їх безпідставними оскільки
ОСОБА_1.

надав суду неповну незавірену ксерокопію інструкції,  і в судовому засіданні судом було

встановлено,  що наказом №164 від
07.06. 2006 р. адміністрація лікарні скасувала

Посадову інструкцію від 20.03.2006 p.,  оскільки ця інструкція не мала юридичної сили
у

зв'язку з відмовою ОСОБА_1. її виконувати,
(том 2 а. с.  28,  39-43)

Що
стосується незавіреної ксерокопії листка непрацездатності,  який ОСОБА_1. додав до позову,  то суд не сприймає його,  як належний доказ,  оскільки відповідно до п. 5.27 Національного
стандарту України - Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про
засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом»,  назви посади,
особистого підпису особи,  яка
засвідчує копію,  її ініціалів та
прізвища та дати засвідчення копії.

Відповідно
до відповіді на запит суду поліклінікою №2 Солом'янського району міста
Києва,  була надана відповідь про
те,  що позивач ОСОБА_1. звернувся до
лікаря 06.07.2006 року,  лікар відвідав
хворого після 12.00 год. (том 2 а. с.
2-4)

В
судовому засіданні встановлено,  що
адміністрація лікарні взнала,  що
позивачу ОСОБА_1. виданий листок непрацездатності за 06.07.2006 р. після
офіційного повідомлення поліклініки №2 Солом'янського району у березні 2007 р.
на запит суду,  у зв'язку з чим
адміністрація наказом №117 від 12.04.2007 року внесла зміни до наказу №209 від
06.07.2007 р.,  про те,  що ОСОБА_1. необхідно вважати звільненим з
11.07.2006 року після його одужання,
(том 2 а. с.  9-12)

Таким
чином судом було встановлено,  що позивач
перебував на робочому місці протягом 06.07.2006 року,  однак зважаючи на вимоги  ст.  40
КЗпП України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" (із подальшими
змінами),  якими не допускається
звільнення працівника у день видачі листа непрацездатності,  суд вважає правомірними дії відповідачів
стосовно видачі наказу №117 від 12.04.2007 року,  яким внесено зміни стосовно дати звільнення
до наказу №209 від 06.07.2007 р. про звільнення позивача,  оскільки такі дії відповідачів не
порушують  ст.  40 КЗпП України та Постанови Пленуму

Верховного Суду України від
06.11.1992 року №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" (із
подальшими змінами).

Твердження
позивача про те,  що наказ № 209 від
06.07.2006р. відповідачам змінювати було не можна,  також є безпідставними,  оскільки внесення змін до наказів не
заборонена чинним законодавством.  Таким
чином,  суд вважає,  що адміністрація лікарні законно змінила
наказ № 209 своїм наказом № 117 від 12.04.2007р.,  оскільки офіційні документи про те,  що ОСОБА_1. перебував на лікарняному з
06.07.06 по 11.07.06р.,  були представлені
до суду у процесі розгляду справи у березні 2007 року. В судовому засіданні
було встановлено,  що у лікарню ОСОБА_1. лікарняний
листок не надавав.

Суд не
може погодитись з твердженнями позивача ОСОБА_1. про те,  що його
звільнення з роботи є незаконним,
оскільки не було погоджено з профспілковою організацією лікарні через
те,  що вони не ґрунтуються на
законі,  оскільки він працював
заступником головного лікаря лікарні,
а,  відповідно до  ст.
43-1 КЗпП України,  таке
розірвання Трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу без згоди виборного органу (первинної профспілкової організації) допускається.

Суд
вважає безпідставними пояснення ОСОБА_1.
про те,  що його не ознайомили з
наказом №117 від 12.04.2007 р. про зміну наказу №209 від 06.07.2006 р.
оскільки,  як встановлено у судовому
засіданні адміністрація лікарні своїм повідомленням №1-01/369 від 12.04.2007 p.,
яке йому було направлено цінним листом з описом
запрошувала його з'явитися до лікарні 18.04.2007 р. на 11.00 год. для ознайомлення з
наказом №117. Також встановлено,  що
листом №1-01/392 від 18.04.2007 року позивача було проінформовано відповідачем
про те,  що належна позивачу сума коштів
за перебування на лікарняному перерахована на його особистий картковий
рахунок,  (том 2 а. с 9, 10, 12)

В
судовому засіданні встановлено,  що
штатна посада заступника головного лікаря,
на якій працював позивач ОСОБА_1,
скорочена наказом по лікарні № 213 від 07.07.2006 року (том 1 а. с.  170).

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_15,  пояснив,  що зараз
він є пенсіонером.  В період праці у
лікарні працював разом з позивачем.
Стосовно бомбосховища у лікарні ніколи не проводилось належної
роботи,  оскільки на це не виділялись
кошти. Позивача він ніколи не бачив у нетверезому стані,  може охарактеризувати його з позитивної
сторони.

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_9.,
пояснив,  що працює у лікарні з
2004 року. Знає позивача з гарного боку,
але останнім часом комісії,  які
перевіряли лікарню знайшли велику кількість недоліків у його роботі на підставі
чого головний лікар повинен був відреагувати дисциплінарними стягненнями. В
день видання наказу про звільнення позивача він був зранку на нараді,  головний лікар запитав усіх присутніх,  в тому числі і позивача,  як вони себе почувають. Позивач,  як і всі інші відповів,  що добре. В цей день позивач відмовився
ознайомлюватись з наказом,  трудова
книжка була йому при цьому вручена. В день звільнення,  ввечері він бачив людину дуже схожу на
позивача у коридорі.

Допитана
у судовому засіданні свідок ОСОБА_14,
пояснила,  що працює у приймальній
головного лікаря. В день звільнення позивач приходив на роботу і розписувався в
журналі. Ближче до обіду головний лікар зібрав нараду,  через деякий час позивач вискочив і почав
кричати. До кінця робочого дня вона його не бачила,  а ближче до вечора,  близько 17.45,  позивач прийшов і розписався в журналі обліку
відпрацьованого часу.

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_4.,
пояснив,  що позивача було
звільнено наказом,  який зачитав головний
лікар і передав йому,  як юрисконсульту
лікарні,  для ознайомлення позивача,  однак той відмовився. В день звільнення
позивач був на роботі,  головний лікар
скликав нараду. Він бачив позивача у день звільнення між 16 та

17 годинами. Вважає,  що звільнення позивача відбулось внаслідок
невиконання останнім своїх посадових обов'язків.

Рішенням
Солом'янського районного суду міста Києва від 03.07.2007 року було частково
задоволено позов ОСОБА_2до ОСОБА_1,
Головного управління охорони здоровя та медичного забезпечення про
захист честі,  гідності та відшкодування
моральної шкоди.

Даним
рішенням визнано недостовірною інформацію у зверненні до Начальника Головного
управління охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської міської
державної адміністрації від 21.05.2006 року,
а саме: „ У березні 2006 року головний лікар вимагав з мене 500
грн.,  які я передав йому через медсестру
ОСОБА_13. з погрозою звільнення з роботи,
якщо я не віддам ці гроші (примусово передав)",  Гроші головний лікар збирав із заступників
головного лікаря лікарні для вручення хабара у вигляді подарунка (цифровий
фотоапарат купив заступник головного лікаря з економічних питань ОСОБА_16,  який в моїй присутності передав цифровий
апарат головному лікарю"; Головний лікар ОСОБА_2 зловживає службовим
положенням,  допускає грубі порушення при
внесенні благодійних внесків через медсестру ОСОБА_13.; який зловживає
службовим положенням,  допускає службову
халатність у своїй діяльності".

Зобов'язано
ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію в зверненні до Начальника Головного
управління охорони,  здоров'я та
медичного забезпечення Київської міської державної адміністрації від 21.05.2006
року,  а саме: У березні 2006 року
головний лікар вимагав з мене 500 грн.,
які я передав йому через медсестру ОСОБА_13. з погрозою звільнення з
роботи,  якщо я не віддам ці гроші
(примусово передав)",  Гроші
головний лікар збирав із заступників головного лікаря лікарні для вручення
хабара у вигляді подарунка (цифровий фотоапарат купив заступник головного
лікаря з економічних питань ОСОБА_16,
який в моїй присутності передав цифровий апарат головному лікарю";
Головний лікар ОСОБА_2 зловживає службовим положенням,  допускає грубі порушення при внесенні
благодійних внесків через медсестру ОСОБА_13.; який зловживає службовим
положенням,  допускає службову халатність
у своїй діяльності",  здійснивши
спростування шляхом подачі звернення до Начальника Головного управління охорони
здоров'я та медичного забезпечення Київської міської державної
адміністрації,  в якому здійснити
спростування вказаної недостовірної інформації.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,  моральної
шкоди у розмірі 2000 грн.

Враховуючи
викладене вище,  суд оцінивши надані
сторонами докази по справі,  вислухавши
пояснення сторін та допитавши свідків,
не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.,
оскільки вони є необгрунтованими і такими,  що суперечать КзпП України та Постанові
Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9.

Згідно
вимог  ст.  ст.
27,  28,  29,  30
ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх
осіб,  показання свідків,  письмові докази,  речові докази і висновки експертів. Суд
приймає до розгляду лише ті докази,  які
мають значення для справи. Обставини,
які за законом повинні бути підтверджені певними засобами
доказування,  не можуть підтверджуватися
ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті
обставини,  на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

За таких
обставин суд дійшов висновку,  що позивач
не довів ті обставини,  на які
посилався,  як на підставу своїх позовних
вимог.

Керуючись
:  ст.
ст.  40, 43, 43-1, 147, 149, 232,
233 Кодексу законів про працю України,
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 „Про
практику розгляду судами трудових спорів" (із подальшими змінами),   ст.
ст.  10, 11,  60,
84,  88,  130,
205, 206, 213, 214,  215,  367 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ :

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської клінічної психоневрологічної
лікарні №1,  Головного лікаря Київської
міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 - ОСОБА_2про скасування наказів,  поновлення на роботі та стягнення заробітної
плати - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено на протязі 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження,  яка подається в десятиденний
термін з дня проголошення рішення.