Справа № 22-757- 2007р.                         Головуючий у І інстанції
- 29                                                                         Доповідач
УХВАЛА

Іменем      України

4 вересня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області у   складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів
Кочегарової Л.М., Козлова О.М.

з участю
секретаря Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах і в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_2, 1992 року народження, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про встановлення сервітуту, визначення частки жилого приміщення у
користування , визначення змісту сервітутних прав і відшкодування моральної
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_5. до ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про такими,
що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду М.Маріуполя від 4 липня
2007 року ,-

встановила:

Рішенням
Жовтневого районного суду М.Маріуполя від 4 липня 2007 року позов ОСОБА_1,
ОСОБА_3., ОСОБА_2. задоволений частково.

Встановлено
ОСОБА_1, ОСОБА_3., ОСОБА_2. особистий житловий сервітут на право безстрокового
користування ізольованою кімнатою площею 12,5 кв.м у кв. АДРЕСА_1 та спільного
з ОСОБА_5. користування кухнею; коридором, туалетною та ванною кімнатами в
даній квартирі.

Стягнуто
з ОСОБА_5. на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3. , ОСОБА_2. у відшкодування моральної
шкоди по 500 грв. кожному.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5. до ОСОБА_1 , ОСОБА_3., ОСОБА_2. про
визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і постановити нове
рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3. і ОСОБА_2 про
встановлення житлового сервітуту і про задоволення зустрічного позову про
визнання позивачів такими, що втратили право користування спірною квартирою,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5. і її представника ОСОБА_6., які підтримали
доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивачки
ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_7
та представника органу опіки і піклування Жовтневої районної адміністрації
Сабаніна А.О., які просили апеляційну скаргу відхилити,  перевіривши законність і обґрунтованість
рішення в межах доводів

апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів   вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3. , ОСОБА_2. про встановлення житлового
сервітуту та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5. про визнання ОСОБА_1,
ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд виходив з
того, що позивачі не проживали у спірній квартирі з осені 2004 року з поважних
причин ; що встановлення житлового сервітуту на користування ізольованою
кімнатою площею 12,5 кв.м. є необхідним, оскільки іншого способу забезпечити
визнане за позивачами право користування спірною квартирою неможливо.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно
дослідив всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та надані
сторонами докази і обґрунтовано, у відповідності з нормами матеріального права,
які регулюють дані правовідносини, задовольнив позов про встановлення житлового
сервітуту на користування ізольованою кімнатою у спірній квартирі і про відмову
у задоволенні позову про визнання позивачів такими, що втратили право
користування спірною квартирою.

Відповідно
до ст.401 ЦК України
право користування чужим майном ( сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних ресурсів( земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Згідно
зі ст.405 цього Кодексу члени сім"ї власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом   відповідно до закону.

Згідно
зі ст.71,163 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо
наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем ,а в
разі спору - судом.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1. з
1985 до 1999 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 Разом з ним і двома дітьми від
шлюбу, сином ОСОБА_3, 1985 року і донькою ОСОБА_2, 1992 року народження, з 1986
року проживали у спірній квартирі АДРЕСА_1, яка належала діду ОСОБА_4. -
ОСОБА_8

Після смерті
ОСОБА_8 ОСОБА_4 став   власником
квартири.

1.04.1999 року
шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_1. розірвано.

26.12.2000
року ОСОБА_4. уклав договір дарування вказаної квартири з ОСОБА_5, з якою
перебував у шлюбі.

Позивачі
ОСОБА_1., ОСОБА_3 і ОСОБА_2. зареєстровані у спірній квартирі. Рішеннями
Жовтневого районного суду від 3.07.2000 року, 8.06.2001 року та 25.06.2003
року, які набрали чинності, за позивачами визнане право на проживання та
вселено їх у вищевказану квартиру. З зазначених рішень суду вбачається,
позивачі не можуть вселитися у квартируй оскільки відповідачі ОСОБА_4. і
ОСОБА_5. чинять перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_1 у користування спірною квартирою,
(а.с. 83-89).

За
останнім рішенням суду від 25.06.2003 року відповідачку ОСОБА_5. було
зобов'язано не чинити позивачам перешкоди в користуванні спірною квартирою і
зняти замки з жилих приміщень квартири. Актом державного виконавця від
4.11.2004 року зафіксоване зняття замків з дверей кімнат квартири, однак,
тимчасово у квартирі проживають друзі ОСОБА_5. (а.с. 30).

Як
вбачається з пояснень позивачки ОСОБА_1, вона не змогла вселитися і проживати у
спірній квартирі з неповнолітньою донькою, оскільки в ній проживали п"ять
чоловіків, з якими ОСОБА_5. уклала договір житлового найму.

Відповідачка
ОСОБА_5. не спростувала ці факти і пояснила, що дійсно вона періодично проживає
у квартирі зі своїми знайомими та родичами.

Відповідно
до договору житлового найму від 22.05.2003 року відповідачка ОСОБА_5. спірну
квартиру до грудня 2005 року здавала ОСОБА_9. та ще трьом членам його бригади
для проживання (а.с. 92).

З
урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи справу, перевірив всі доводи і заперечення сторін, встановленим
фактам і доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що вирішення спору, який існує між сторонами з 2001 року
можливе тільки шляхом встановлення сервітуту на користування ізольованою
кімнатою площею 12,5 кв.м.

Правильним
суд вважає і висновок суду про стягнення з відповідачів у відшкодування
моральної шкоди по 500 грв. кожному позивачу, оскільки житлові права останніх
порушувалися відповідачкою на протязі з 2001 року.

Посилання
в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги факт проживання у спірній
квартирі з 3.01.2006 року на підставі укладеного договору піднайму ОСОБА_10. зі
складом сім"ї із трьох чоловік на п"ять років, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки суду першої інстанції такий договір на надавався і
даних про реєстрацію даного договору у житлово - комунальному підприємстві   не надано.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду .

Відповідно
до ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу І залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки
рішення суду відповідає фактичним обставинам справи , постановлене у відповідності
з вимогами матеріального права, воно є законним і обгрунтованим і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст.ст.
303,307, 308, 313-314 ЦПК України , колегія суддів,-

ухвалила   :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 4 липня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.