Справа №2-123/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

18 січня 2007
року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді                                         Соларєвої
Т.О.

при
секретарі                                                  Кльоповій
Л.В.

за участю:

адвоката                                                         ОСОБА_5

позивача                                                         ОСОБА_1

представника
позивача                                 ОСОБА_6

представника
відповідача     ОСОБА_3  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті   Костянтинівка справу за позовом
ОСОБА_1до міської пожежної команди м. Костянтинівка про поновлення на
роботі,  стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди -

встановив:

18.12.2006
позивачка ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до міської пожежної команди
м. Костянтинівка про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди у розмірі 400 грн.

Свій позов вона обґрунтовувала тим,
що за направленням центру занятості з 27 листопада

2006 року була  прийнята на роботу
в   міську пожежну команду м.
Костянтинівка на посаду

бухгалтера.
1 грудня 2006 року начальником міської пожежної команди виданий наказ за
№36,  яким вона була звільнена з займаної
посади з 1 грудня 2006 року за  ст. 36
КЗпП України за угодою сторін. З цим наказом позивачка була ознайомлена 4
грудня 2006 року. Позивачка вважає наказ №36 від 1.12.2006 незаконним з тих
підстав,  що вона не писала заяву про
звільнення її з роботи за угодою сторін. Зазначала,  що вказаними діями відповідача їй була
спричинена моральна шкода,  оскільки їй
було соромно перед членами родини,
знайомими,  які після звільнення
вважають,  що вона не спроможна працювати
за спеціальністю. Просила поновити її на попередню роботу,  стягнути з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 400 грн. (ах. 3 ). У
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1  та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні
вимоги,  просили поновити ОСОБА_1  на попередній роботі,
стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 872, 32 грн. та моральну шкоду у розмірі 400 грн. Посилались на ті ж
самі обставини,  що і в позовній заяві.

Представник
відповідача ОСОБА_3.
,  який працює начальником міської
пожежної команди,  у судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1  в частині
визнання незаконним наказу №36 від 1.12.2006 визнав,  однак просив відмовити в задоволенні позову
про поновлення на роботі,  стягненні
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Пояснив,  що ОСОБА_1  була прийнята на роботу з випробовуванням,  в період роботи ОСОБА_1  виявилось,
що вона не відповідає вимогам,
які передбачені посадовою інструкцією бухгалтера,  а саме: не має вищої освіти,  не має досвіду роботи в бюджетній
організації,  про що він повідомив
ОСОБА_1  1.12.2006 і роз"яснив,  що вона може бути звільнена з роботи як
особа,  що не витримала випробовування,  або за угодою сторін. ОСОБА_1  погодилась на звільнення за угодою сторін,  тому 1.12.2006 він видав наказ №36 про
звільнення ОСОБА_1  з роботи на
підставі  ст.  36 п.1 КЗпП за угодою сторін. Пізніше
виявилось,  що ОСОБА_1  не написала заяву про звільнення з роботи за угодою
сторін,  тому 14.12.2006 він видав наказ
№38,  яким наказ №36 від 1.12.2006
змінено і ОСОБА_1  звільнена з роботи з 1.12.2006 на підставі
п.2  ст. 40 КЗпП у зв"язку з
виявленою невідповідністю займаній посаді і виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації,  яка
перешкоджає продовженню даної роботи.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  свідків,
дослідивши надані сторонами докази,
прийшов до наступного.

Суд установив
наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Припинення
трудового договору може мати місце лише з підстав,  передбачених законодавством.  Підстави припинення трудового договору
встановлені  ст.  36 КЗпП України. Відповідно до п.1  ст. 36 КЗпП України однією з підстав
припинення трудового договору є угода сторін.

Статтею
232 КЗпП України встановлено,  що трудові
спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав
припинення трудового договору розглядаються безпосередньо в районних,  міських чи міськрайонних судах.

У разі
звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі,  на користь працівника
з підприємства на підставі підлягає стягненню середній заробіток за час
вимушеного прогулу- ст.  235 КЗпП
України. У справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору безпосерердньо до суду в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки або з дня
відмови від їх одержання-  ст. 233 КЗпП
України. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику,  відповідно до  ст. 237-1 КЗпП України,  проводиться у разі,  якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань,  втрати нормальних
життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя. 20 листопада 2006 року відповідач передав до Костянтинівського міського
центру занятості звіт про наявність вакансії бухгалтера,  в якому зазначив основні вимоги до
претендента на вакансію: стаж роботи за професією - 3 роки,  наявність вищої освіти,  а також додаткові вимоги: знання ПК та досвід
роботи в бюджетній організації(а.с. 46 ). Наказом № 34 від 27 листопада 2006
року,  виданим начальником міської
пожежної команди,  по посаду бухгалтера
була прийнята позивачка у справі ОСОБА_1  яка прийшла з направленням з центру занятості. При
прийомі на роботу ОСОБА_1  було
встановлено випробовування строком на три місяці. Зазначені обставини визнані
сторонами у справі і підтверджуються копіями наказу і трудової книжки ОСОБА_1
(а.с. 5,  30-37).

Наказом
начальника міської пожежної команди від 1 грудня 2006 року за №36 ОСОБА_1  з 1.12.2006 звільнена з займаної посади
бухгалтера на підставі п.1  ст. 36 КЗпП
України за угодою сторін (а.с.  6 ). З
зазначеним наказом ОСОБА_1
була ознайомлена 4.12.2006,  вказана
обставина визнана сторонами у справі. У наказі № 36 від 1.12.2006 про
звільнення позивачки зазначено,  що
підставою для звільнення є заява ОСОБА_1
(а.с.  6).Судом встановлено,  що дійсно 1.12.2006 між начальником міської
пожежної команди ОСОБА_3  і позивачкою
ОСОБА_1  відбулась розмова про
неможливість подальшого перебування останньої на посаді бухгалтера через
відсутність вищої освіти,  досвіду роботи
в бюджетній організації. В бесіді з ОСОБА_3
позивачка ОСОБА_1  не заперечувала проти звільнення з роботи за угодою
сторін. Зазначені обставини підтвердили у судовому засіданні ОСОБА_3,  допитаний як свідок,  та свідок ОСОБА_4,  який був присутній при цій розмові. Сама
позивачка ОСОБА_1  не заперечувала факт такої розмови з ОСОБА_3,  однак пояснила,  що на пропозицію останнього звільнитися за
угодою сторін згоди нічого не відповіла. Судом встановлено,  що позивачка не подавала заяву про звільнення
з роботи за угодою сторін. Вказана обставина визнана сторонами у справі.

Зазначена
обставина свідчить про те,  що звільнення
ОСОБА_1  з роботи на підставі п.1  ст. 36 КЗпП України,  тобто за угодою сторін,  було здійснене з порушенням встановленого
порядку -без заяви позивачки,  тому
позовні вимоги ОСОБА_1  в частині
визнання незаконним звільнення з роботи на підставі наказу № 36 від 1 грудня
2006 року є обгрунтованими. Порушення законних прав позивачки ОСОБА_1  внаслідок незаконного звільнення на підставі
наказу №36 від 1.12.2006 призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлюючи
розмір моральної шкоди суд виходить із характеру та обсягу душевних
страждань,  яких зазнала позивачка,  характеру немайнових втрат та з урахуванням
інших обставин. Зокрема,  судом
враховується те,  що позивачка працювала
в міській пожежній команді,  яка є
бюджетною організацією,     нетривалий
час,  а також конкретні обставини
звільнення з роботи,  наведені у рішенні.

Виходячи з засад
розумності,  виваженості та справедливості
суд вважає необхідним позовні вимоги позивачки про відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково і встановити розмір моральної шкоди у розмірі  100 грн,
які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1  З

відповідача.

У
задоволенні позовних вимог в частині поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити за наступних
підстав.

З
роз"яснень,  які дав Верховний Суд
України в правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій цивільних
справ,  витікає,  що у справах про поновлення на роботі,  коли після звільнення,  законність якого оспорюється,  трудовий договір було припинено з інших
підстав,  позивача згідно зі  ст. 235 КЗпП може бути поновлено на роботі у
зв"язку з незаконністю звільнення в тому разі,  коли незаконним є також наступне припинення
трудового договору,  оскільки усунення
наслідків незаконного видання наказу про звільнення,  в даному випадку мова йде про наказ №36 від
1.12.2006,  можливе лише у період його
дії.

Судом
встановлено,  що 14.12.2006 начальником
міської пожежної команди виданий наказ №38,
яким оскаржуваний в даній справі наказ №36 від 1.12.2006 було змінено і ОСОБА_1  звільнена з роботи з 1.12.2006 на підставі п.2  ст. 40 КЗпП у зв"язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді і виконуваній роботі внаслідок недостатньої
кваліфікації,  яка перешкоджає
продовженню даної роботи. Цей наказ,  як
пояснила ОСОБА_1  у судовому засіданні,
вона отримала поштою 18.12.2006.

Питання
про законність припинення трудового договору на підставі наказу №38 від
14.12.2006 судом не розглядалось,
оскільки позивачка ОСОБА_1
,  якій було роз'яснене право на
подання додаткових позовних вимог про оскарження зазначеного наказу,  відмовилась від оскарження наказу №38 від
14.12.2006 у даній справі,  пояснила,  що,
можливо,  буде оскаржувати цей
наказ в окремому провадженні. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями
ОСОБА_1  у попередньому та судовому
засіданнях,  а також її письмовими
заявами( а.с. 22, 23).

Оскільки
за наказом №38 від 14.12.2006 ОСОБА_1  звільнена з роботи також із 1.12.2006,  підстави для стягнення на її користь
середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв"язку з визнанням
незаконним її звільнення на підставі наказу №36 від 1.12.2006 відсутні.

На
підставі  ст.  ст.  36
п.1, 232,  233,  235,
237-1 КЗпП України,  постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 " Про практику
розгляду судами трудових спорів",
керуючись  ст.  ст.
10,  15,  3 0,
60,    212-215 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1до міської пожежної команди м. Костянтинівка про поновлення на
роботі,  стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати
незаконним наказ № 36 від 1 грудня 2006 року про звільнення ОСОБА_1з посади
бухгалтера міської пожежної команди м. Костянтинівка на підставі п.1  ст. 36 КЗпП України,  за угодою сторін.

Стягнути
з міської пожежної команди м.
Костянтинівка(розрахунковий рахунок 3278 в ГУ Держказначейства
у Донецькій області,  МФО 834016,  ОКПО 26352825) на користь
ОСОБА_1відшкодування моральної шкоди у розмірі ІОО(сто) гривень.

Стягнути
з міської пожежної команди м.
Костянтинівка(розрахунковий рахунок 3278 в ГУ Держказначейства
у Донецькій області,  МФО 834016,  ОКПО 26352825) на користь держави судовий
збір у розмірі 17 (сімнадцять) гривень.

Стягнути
з міської пожежної команди м.
Костянтинівка(розрахунковий рахунок 3278 в ГУ Держказначейства
у Донецькій області,  МФО 834016,  ОКПО 26352825) витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 7 (сім)
гривень 50 копійок,  які підлягають
сплаті на розрахунковий рахунок 1000 в УДК в Донецькій області,  отримувач: територіальне управління державної
судової адміністрації в Донецькій області,
для Костянтинівського міськрайонного суду,  МФО банку: 834016,  код ОКПО 26288796.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області
через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4  ст.  295
ЦПК України