Справа № 2-494/2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007 року
Києво-Святошинський районний суд в складі головуючого судді Дубас Т.В. ,
при секретарі Рудіч М. П. ,  з участю
адвоката ОСОБА_1  ,  розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до фермерського
господарства «ООКОР»,  Немішаєвського
державного аграрного коледжу,  Микулицької
сільської ради Бородянського району Київської області ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу в
частині покупця та перевід прав покупців за договором купівлі-продажу,  визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та визнання за позивачами права власності на майно,  -

встановив:

У квітні
2006 року
ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до
фермерського господарства «ООКОР» та Немішаєвського державного аграрного
коледжу про визнання недійсним з підстав,
передбачених  ст. 57 ЦК України 1963 року,  укладеного між ними 11 грудня 2001 року договору
купівлі-продажу недобудованих приміщень складу та контори норкової ферми,  розташованих на території господарського
двору аграрного коледжу. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим,  що за усною домовленістю з головою
селянського фермерського господарства «ООКОР» ОСОБА_4 вказані приміщення
фактично були придбані за її кошти та для неї,
так як в майбутньому фермерське господарство повинно було
реорганізуватися в КСП,  членом якого мала
бути позивачка. Проте відповідач обманув її та після добудови приміщень зареєстрував
їх на фермерське господарство,  до якого
включив трьох членів своєї сім»ї,
відмовившись створювати колективне підприємство. Посилаючись на те,  що добудова вказаних приміщень також
відбувалася за її власні кошти,  а
свідоцтво про право власності на добудовані приміщення 9 квітня 2004 року було видано
відповідачеві,  позивачка просила визнати
за нею право власності на нерухоме майно,
що розташоване вс. Микуличі Бородянського району Київської області по
вул. Кар»єрній, 3.

В ході
розгляду справи позивачка змінила та уточнила позовні вимоги. Посилаючись на
те,  що зазначені в договорі недобудовані
приміщення фактично були куплені за її кошти,
внесені до каси Немішаєвського державного аграрного коледжу її чоловіком
ОСОБА_3,  позивачка просила перевести на
неї права покупця за договором від 11
грудня 2001 року
згідно  ст.  58
ЦК України 1963 року,  а також визнати за нею право власності на
нерухоме майно,  що розташоване в с.
Микуличі Бородянського району Київської області по вул. Кар»єрній, 3 з підстав
добудови цього майна за особисті кошти позивачки,  визнавши недійсним свідоцтво про право
власності на майно,  видане фермерському
господарству «ООКОР».

Одночасно
позивачка просила поновити їй строк для звернення до суду з позовом про перевід
прав покупців,  так як лише у 2004 році голова
фермерського господарства «ООКОР» повідомив їй,
що не буде створювати ніякого колективного підприємства та приймати
позивачку до його членів і визнавати за нею право власності на майно чи
будь-яку його частину. З цього часу позивачка дізналася про порушення свого
права.

У січні 2007 року з
аналогічним позовом до суду звернувся ОСОБА_3 Посилався на те,  що про купівлю недобудованих будівель у
Немішаєвському державному аграрному коледжі домовлявся саме він,  особисто вніс свої власні кошти та кошти
дружини ОСОБА_2  до каси коледжу від
імені фермерського господарства,  що
стверджується поясненнями як ОСОБА_4,  так
і директора аграрного коледжу. Після

купівлі
вказаних споруд він вкладав кошти у їх будівництво,  організацією якого займалася ОСОБА_2  Тому позивач просив відповідно до вимог  ст. 58 ЦК України визнати недійсним в частині
покупця договір купівлі-продажу і перевести на нього та ОСОБА_2  права покупця за договором
купівлі-продажу,  а також визнати за ними
право власності на вже добудоване нерухоме майно за адресою с. Микуличі
Бородянського району Київської області,
вул. .Кар»єрна, 3,  попередньо
визнавши недійсним свідоцтво видане на ім. »я відповідача 9 квітня 2004 року Микулицькою
сільською радою.

В
судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги.
Представник відповідача фермерського господарства «ООКОР» позов не визнав,  посилається на безпідставність заявлених
позовних вимог.

Представник
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4  та
відповідачка ОСОБА_6  позов не визнали ,
посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_6  та представник
Микулицької сільської ради в судове засідання не з»явилися направили суду лист
про слухання справи в їх відсутності.

Представник
відповідача Немішаєвського державного аграрного коледжу позов визнав,  посилається на його обґрунтованість.

Вислухавши
пояснення сторін,  показання
свідків,  дослідивши письмові
докази,  суд вважає,  що позов підлягає до задоволення з таких
підстав.

Згідно
ч.1  ст. 58 ЦК України 1963 року недійсною є
угода,  укладена лише про людське
око,  без наміру створити юридичні
наслідки (мнима угода).

Статтею 60 цього ж Кодексу
передбачено,  що недійсні частини угоди
не тягнуть за собою недійсності інших її частин,  оскільки можна припустити,  що угода була б укладена і без включення
недійсної її частини.

За
змістом вказаних норм закону,  якщо при
вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із
підстав,  що насправді покупцем є інша
особа,  суд встановить,  що фактично майно було придбане за її кошти і
для неї та що інших підстав для визнання даної угоди недійсною немає,  вказаний договір відповідно до статей 58,
60 ЦК України визнається недійсним лише в частині,  що стосується покупця і покупцем за цим
договором визнається особа,  за рахунок
коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Згідно  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов"язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених
ст. 61 цього кодексу.

З
матеріалів справи вбачається,  що за
письмовим договором купівлі-продажу від 11
грудня 2001 року
покупець фермерське господарство «ООКОР» придбало у продавця Немішаєвського
державного аграрного коледжу недобудовані приміщення складу та контори норкової
ферми,  які знаходяться на землях
господарського двору аграрного коледжу,
відповідно за 17000грн. та 8000
грн.,  а всього - за 25000 грн.

Судом
встановлено,  що фактично покупцями за
цим договором були громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_2,  вказані недобудовані приміщення були придбані
за їх особисті кошти та для зайняття ними сільськогосподарською діяльністю.
Вони продовжували вкладати кошти в добудову придбаного нерухомого майна та будівництво
нових об»єктів нерухомості зв вказаною адресою.

Це
стверджується наступними доказами: поясненнями представника Немішаєвського
державного аграрного коледжу,  що про
укладення цього договору домовлявся ОСОБА_3,
саме він вніс до каси Немішаєвського державного аграрного коледжу 25000 грн. за вказані
будівлі від імені директора фермерського господарство «ООКОР» ОСОБА_3,  письмовими доказами,  приєднаними до відмовного матеріалу №1796 за 2005 рік
Києво-Святошинського СМВ ДСБЕЗ ГУ
МВС у Київській області,  зокрема:
письмовими довідками директора,
головного бухгалтера та касира аграрного технікума,

що кошти вносив саме ОСОБА_3, (а.с. 167,  151),  письмовими поясненнями ОСОБА_3 про те,  що відповідно до усної домовленості між ним
та ОСОБА_3 і ОСОБА_2  спірні будівлі за
договором від 11 грудня 2001 року були
придбані від імені фермерського господарства «ООКОР» Островським та
ОСОБА_6  за їхні ж кошти,  що потім ці особи за свої кошти провели
ремонт ферми,  взагалі вся діяльність
фермерського господарства велася за кошти позивачів,  а він - ОСОБА_4 як голова фермерського
господарства,  навіть не знає скільки
коштів було потрачено на добудову придбаних будівель та будівництво нових,  оскільки свої власні кошти він вніс лише на
ремонт греблі,  тому згоден з тим,  що вся придбана і збудована нерухомість
повинна належати позивачам (а.с.  179-180).

Крім
того,  на підтвердження своїх позовних
вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2  надали суду
докази про наявність у них грошей для укладення договору купівлі-продажу від 11 грудня 2001 року та
продовження будівництва за вказаною адресою в с. Микуличі по вул. .Кар»єрній,
3.: 26 вересня 2001 року ОСОБА_3
продав належну йому квартиру у м. Києві за 20700 грн.,  25 травня 2001 року він продав
власний автомобіль за 2850
грн.,  20 серпня 2003
року ОСОБА_8  та члени її сім»ї продали
належну їм квартиру в м. Києві за 218530
грн.

ОСОБА_2  стверджує,
що особисто вона займалася придбанням будівельних матеріалів за свої та
ОСОБА_3 кошти. До матеріалів справи на підтвердження своїх доводів позивачка
надала письмові квитанції,  чеки,  договори на виконання будівельних,  монтажних та інших робіт ці обставини
ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Оцінюючи
зібрані в справі докази за правилами
ст.  .212 ЦПК
України,  суд приходить до висновку,  що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2  відповідно до вимог  ст. .60 ЦПК України довели ті обставини,  на які вони посилалися в обґрунтування
позовних вимог,  а тому суд задовольняє
позовні вимоги та визнає недійсними договір купівлі-продажу в частині покупців
та переводить права покупців за вказаним договором на позивачів в рівних
частках.

Так як 9 квітня 2004 року Микулицька
сільська рада видала фермерському господарству «ООКОР» свідоцтво про право
власності на нерухоме майно по вул. .Кар»єрній, 3 в с. Микуличі ,
а в судовому засіданні достовірно встановлено,  що вказане майно як власники за договором
купівлі-продажу добудовували та будували ОСОБА_3 та ОСОБА_2,  то вказане свідоцтво суд визнає недійсним на підставі  ст. 215 діючого ЦК України як оспорюваний
правочин,  та визнає право власності на
зазначене майно за позивачами в рівних частках.

Суд
поновлює позивачам строк позовної давності для звернення до суду з позовом про
перевід прав покупців за договором від 11
грудня 2001 року,  оскільки судом достовірно встановлено,  що про порушення свого права позивачі
дізналися лише в 2004 році,  коли голова фермерського господарства «ООКОР»
ОСОБА_4 повідомив їх,  що не буде
створювати ніякого колективного підприємства та приймати позивачку до його
членів і визнавати за ними право власності на майно чи будь-яку його частину.

На
підставі  ст.  ст. 58,
60 ЦК
України 1963 року,   ст. 215 ЦК України,  керуючись
ст.  ст.  60,
212 - 215, 218ЦПК України,
суд -

вирішив:

Позов
задоволити. Визнати частково недійсним в частині покупця укладений 11 грудня 2001 року між
фермерським господарством «ООКОР» та Немішаєвським державним аграрним коледжом
договір купівлі продажу недобудованих приміщень складу та контори норкової
ферми,  розташованих на території
господарського двору аграрного коледжу по вул. Кар»єрній, 3 в с. Микуличі
Бородянського району Київської області,
перевівши права

покупця за вказаним договором на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
рівних частках.

Визнати
недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно,  розташоване по вул. Кар»єрній, 3 в с.
Микуличі Бородянського району Київської області,  видане 9
квітня 2004 року
фермерському господарству «ООКОР».

Визнати
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно розташоване по вул.
.Кар»єрній, 3 в с. Микуличі Бородянського району Київської області,  яке складається з житлового будинку,  складу,
колодязя,  огорожі,  замощення,
скважини,  зливної ями,  сараю «В»,
сараю «Г»,  накриття «Д».

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.