Справа №2-177/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2007 року Шевченківський районний суд м.  Запоріжжя в складі:

головуючого   - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозової В.М. ,

з участю представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Запоріжжі справу за

позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2,
треті особи - ОСОБА_6,  ОСОБА_7,

про визнання договорів дарування дійсними та визнання права власності на
об'єкт

нерухомості,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом про визнання дійсними договору дарування 1/4
частини будинку АДРЕСА_1,  який укладено
24 січня 2005 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5,
та договору дарування зазначеного будинку від 07.03.2005 року,  укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Позивачка
просить визнати вказані правочини дійсними,
оскільки в порушення вимог цивільного законодавства вони не були
нотаріально посвідчені,  хоча сторони
виконали їх повністю.

В
судовому засіданні позивачка в обґрунтування вимог пояснила,  що будинок належав на праві спільної
часткової власності відповідачу ОСОБА_5 та ОСОБА_8,  правонаступником якого є ОСОБА_2 Кожному з
учасників спільної власності належало право на 1/4 частку в праві власності на
об'єкт нерухомості,  яке вони
зареєстрували в ОП „ЗМБТІ". 24 січня 2005 року ОСОБА_8 подарував,  а ОСОБА_5 прийняв в дар належну дарувальнику
частину будинку. Договір було укладено в простій письмовій формі. Оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_1 року сталася раптова смерть ОСОБА_8,  договір не був нотаріально посвідчений. 7
березня 2005 року відповідач ОСОБА_5 подарував позивачці будинок в цілому,  також уклавши правочин в простій письмовій
формі.

На
підставі викладеного позивачка просить визнати правочини дійсними та визнати за
нею право власності на будинок АДРЕСА_1.

Представник
позивачки підтримав вимоги своєї довірительки,
просить суд про задоволення позову.

Відповідач
ОСОБА_5 позов визнав,  не заперечує проти
визнання угод дійсними та визнання за позивачкою права власності на набутий нею
об'єкт нерухомості.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив,  що
договори,  до оформлення яких відповідно
до закону встановлені певні вимоги,  а
саме: необхідність нотаріальної форми,  є
нікчемними як укладені у відсутність нотаріального посвідчення. До того ж він
має сумніви,  що підпис на договорі від
24.01.2005 року належить його батькові ОСОБА_8,
а дії,  що зазначені в ньому не є
виразом дійсного волевиявлення ОСОБА_8,

оскільки за життя батько ніколи не висловлював наміру розпоряджатися
належною йому часткою,  бо він там
постійно проживав,  інших місць
помешкання не мав.

Представник
відповідача ОСОБА_2 вважає,  що позов не
може бути задоволений не тільки з підстав,
на які послався його довіритель,
але ще й тому,  що спірні
правочини не були зареєстровані в ОП „ЗМБТІ".

Треті
особи вважають,  що угоди слід визнати
дійсними,  оскільки вони та їх малолітня
дитина є добросовісними набувачами будинку,
який 2 вересня 2005 року продала їм позивачка,  посвідчивши цей договір в нотаріальній
конторі.

Вислухавши
пояснення осіб,  що беруть участь в
справі,  з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами,  суд доходить
висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних міркувань.

Судом
встановлено,  що станом на момент
виникнення спірних правовідносин будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної
часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в рівних частках кожному. Право
власників зареєстроване в ОП „ЗМБТІ" (а.с.
5). Як випливає із змісту договору,
укладеного в простій письмовій формі,
що є на аркуші справи 12,  24
січня 2005 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_5 свою частину спадкового майна,  яке розташоване за АДРЕСА_1. Відповідно до
договору в письмовій формі (а.с.  14)
ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4  жилий будинок
АДРЕСА_1.

Згідно з
частиною першою  ст.  220 ЦК
України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно
до частини другої  ст.  220 ЦК України суд може визнати такий договір
дійсним,  якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору,  що
підтверджується письмовими доказами,  і
відбулося повне або часткове виконання договору,  але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення.

Згідно
із  ст.
719 ч. 2 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Дійшовши
висновку про необхідність часткового задоволення позову,  суд не вбачає підстав для визнання договору
дарування від 24.01.2005 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5.,
дійсним,  оскільки суду надано
право визнання його дійсним лише за умови доведеності,  що одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення,  а також,  що сторони домовилися щодо усіх істотних умов
договору,  що підтверджується письмовими
доказами.

На думку
суду,  позивачка не довела,  що ОСОБА_8 ухилився від нотаріального
посвідчення спірного право чину,
оскільки в судовому засіданні пояснювала недотримання обов'язкової форми
як відсутністю коштів на нотаріальне оформлення,  так і правовою необізнаністю сторін (протокол
на а.с.  174, 175).

До того
ж,  суд вважає,  що з наданих письмових доказів не
випливає,  що сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору,  оскільки з
нього не вбачається,  що саме є предметом
дарування,  а міститься лише посилання на
передачу в дар належної дарувальнику частини спадкового майна без згадки про
те,  які саме речі входять до спадкового
майна,  право на яке належало ОСОБА_8

Відповідно
до  ст.
717 ЦК за договором
дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у
власність.

З
аналізу зазначеної норми випливає,  що
предметом договору дарування,  який
безоплатно переходить у власність іншої особи,
може бути лише майно або майнові права,
що належать дарувальнику.

Оскільки
суд не вбачає підстав для визнання дійсним договору дарування між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5. від 24.01.2005 року,  суд
вважає,  що ОСОБА_5 не набув права
власності на належну ОСОБА_8 частку в праві спільної власності на

жилий будинок,  тому не може визнати
в цій частині дійсним договір дарування між ОСОБА_5. та ОСОБА_4  від 07.03.2005 року.

Щодо
вимог про визнання зазначеного правочину дійсним в частині передачі в дар
позивачці належної ОСОБА_5 1/4 частини будинку,
суд знаходить їх ґрунтовними,
оскільки надані суду докази свідчать про те,  що сторони уклали угоду в простій письмовій
формі та домовилися щодо всіх її істотних умов,
а також,  що угода виконана
сторонами повністю,  що підтверджується
як поясненнями сторін договору,  які
підтвердили добровільність свого волевиявлення,
так і договором купівлі-продажу.

З огляду
на наведені обставини суд вбачає всі підстави для визнання договору дійсним в
частині та визнання за позивачкою права власності на частку в праві спільної
власності на жилий будинок.

Керуючись  ст.
ст.  220,  317,
719 ЦК України,   ст.
ст.  10,  59,
60,  212-215,  292,
294 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати    дійсним    договір
дарування                   будинку    АДРЕСА_1,
укладений 7 березня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,  дійсним в частині дарування 1/4 частини
будинку АДРЕСА_1,  що належала ОСОБА_5.

В
задоволенні інших вимог про визнання дійсним договору дарування будинку
АДРЕСА_1 від 7 березня 2005 року відмовити.

В
задоволенні вимог про визнання дійсним договору дарування 1/2 частини будинку
АДРЕСА_1,  укладеного 24 січня 2005 року
між ОСОБА_8 та ОСОБА_5,  відмовити.

Визнати
за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів
після проголошення рішення і подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подання апеляційної
скарги впродовж терміну,  встановленого
для подання заяви про апеляційне оскарження.