Справа № 22 ц-700 - 2007р.                       Головуючий у І інстанції Васильченко О.Г.
-13                                                                               Доповідач
УХВАЛА

іменем      України

6  вересня
2007  року      колегія  суддів  судової палати  у
цивільних  справах

Апеляційного
суду Донецької області в складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів
Кочегарової Л.М., Козлова О.М.

з участю
секретаря Стрілецької О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування нежилих приміщень за
апеляційними скаргами відповідачів на рішення Жовтневого районного суду   М.Маріуполя Донецької області від 21
травня   2007 року, -

встановила:

Рішенням
Жовтневого районного суду М.Маріуполя Донецької області від 21 травня 2007 року
позов ОСОБА_1.3адоволений.

Визнаний
недійсними договір дарування частини нежилого приміщення АДРЕСА_1 від 5.04.2006
року, укладений між ОСОБА_4 з однієї сторони і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з іншої і
посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу ОСОБА_5
реєстр № 550.

Визнаний
недійсним договір дарування 1/2 частини нежилого приміщення по вул.Філатова,98
у м.Маріуполі, укладений між ОСОБА_1 з однієї сторони і ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з
іншої і посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу
ОСОБА_5 5 квітня 2006 року, реєстр №547.

В
апеляційній Скарзі відповідачі ОСОБА_4.,
ОСОБА_3, ОСОБА_2. просять рішення суду скасувати і постановити
нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом
неповно з"ясовані обставини, які мають значення для вирішення справи;
обставини, на які посилається суд не доведені, судом порушені норми
процесуального та матеріального права, які привели до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_4. , ОСОБА_2, які просили
рішення скасувати і відмовити ОСОБА_1
у задоволенні позову, заперечення позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_6., які просили відхилити
апеляційну скаргу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3 та
визнаючи договори дарування частин нежилих приміщень по вулиці Енгельса, 14 та
вулиці Філатова ,98 у м.Маріуполі, які були придбані у період шлюбу і належали
позивачу ОСОБА_3. і
відповідачці ОСОБА_4, недійсними,
суд виходив з того, що при укладенні зазначених договорів не було здійснено
визначення та виділ частки спірних нежилих приміщень в натурі, не

визначався між
ними і порядок користування    зазначеним
нерухомим майном, як не передбачено законом.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно
дослідив всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та надані
сторонами докази і обґрунтовано, у відповідності з нормами матеріального права,
які регулюють дані правовідносини, задовольнив позов про визнання договорів
дарування недійсними.

У
відповідності з вимогами ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно
до вимог ст.215 цього Кодексу підставою недійсності угоди с недотримання в
момент здійснення угоди стороною ( сторонами) вимог, додержання яких є
необхідним для чинності правочину і які встановлені частиною першою - третьою,
п"ятою, шостою цього Кодексу.

У
відповідності зі ст.67 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік мають право
укласти з іншою особою договір купівлі - продажу, міни, дарування довічного
утримання ( догляду) застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної
власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення
порядку користування майном.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 і ОСОБА_4. перебували у
зареєстрованому шлюбі з 5 липня 1984 року по 2006 рік.

За
договором купівлі - продажу від 22.02.2000 року у ОСОБА_7. було придбано на
ім."я ОСОБА_4. 9/100 частини нежилого
приміщення площею 201,32 кв.м. по вул. Енгельса ,14 у М.Маріуполі, (а.с. 30).

11.11.2000
року між Жуковою О.В. і ОСОБА_7. був укладений договір про порядок користування
нежилим приміщенням між учасниками сумісної часткової власності, відповідно до
якого ОСОБА_4 перейшла у користування частина нежилого приміщення АДРЕСА_1, що
складало 9/200 частки приміщення, а ОСОБА_8. -114 кв.м., що складало 9/200
частки, (а.с. 31).

За
договором купівлі - продажу від 16.04. 2004 року на ім."я позивача ОСОБА_3 було придбане
нежиле приміщення площею 221,1 кв.м по вул.Філатова,98 у м. Маріуполі.(а.с.
11-12).

5.04.2006
року ОСОБА_3
подарував 1/2 частину нежилого приміщення по вул. Філатова,98 у м.Маріуполі,
яке належить йому, ОСОБА_3. і ОСОБА_2.

В цей же
день ОСОБА_4. уклала
договір дарування частини належного їй нежилого приміщення по вул. Енгельса ,14
у м.Маріуполі з відповідачами ОСОБА_3. і ОСОБА_2. (а.с. 6-7,9).

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу, перевірив всі доводи
і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову
оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що підставою для визнання
договорів дарування частин нежилих приміщень недійсними є невідповідність
укладених угод вимогам діючого законодавства.

Доводи
апеляційної скарги відповідачів про те, що договори дарування частини спільного
майна здійснюються з письмової згоди подружжя і не потребують обов'язкового
виділу долі, не приймаються до уваги, оскільки ці твердження суперечать
вищезазначеним вимогам закону і ч.1 ст.59 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої у Міністерстві юстиції
України 3.03.2004 року за №283/8882, згідно з якою учасники спільної часткової
часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток,
зміну розміру часток, якщо в правовстановлювальному документі розмір часток не
вказаний або вказаний неправильно, а також виділення частки в натурі (поділу).
Укладення таких угод є необхідним у випадках, передбачених законом (стаття 67
Сімейного Кодексу України, статті 88.133 Земельного кодексу України тощо).

Крім
того, статтею 173 цієї Інструкції передбачено, що укладання одним із подружжя
зі сторонньою особою договорів купівлі -продажу, міни, дарування ренти,
довічного утримання (догляду), застави, спадкового договору щодо своєї частки у
спільній сумісній власності подружжя можливе лише за умови її визначення та
виділу в натурі або визначення порядку користування майном ( Див. Статтю 67
Сімейного Кодексу України).

Інші
доводи апеляційного скарги не спростовують правильність висновків суду і не
дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущено порушення норм
матеріального права.

Оскільки
рішення суду ґрунтується на всебічно, повно і об"єктивно розглянутих всіх
обставинах справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає
нормам матеріального і процесуального права, воно є законним і обґрунтованим і
підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст.ст.303,307,308, 313 -314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2  відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2007
року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців з моменту набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги   безпосередньо
до Верховного Суду України.