Справа №
року місцевий Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
судді                                                     Буран
секретарі                                                 Коровіній
відкритому  судовому  засіданні
в  залі  суду
у  місті Одесі  цивільну
справу за позовом
Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права
власності на жилий будинок,  суд
березні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради з вимогою про визнання права власності на
об'єкт нерухомого майна,  розташований на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.
вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим,  що у
1991 році без встановленого дозволу ним збудовано жилий будинок АДРЕСА_1,  в масиві індивідуальної забудови на території
мікрорайону „Сахарний" колишнього Іллічівського району м. Одеси. Протягом
шістнадцяти календарних років до теперішнього часу позивач разом із членами
своєї сім'ї мешкає в зазначеному домоволодінні. Увесь цей час він несе
витрати,  пов'язані з утриманням
домоволодіння,  з власних коштів сплачує
усі необхідні платежі та збори. Однак,
до цього часу право власності на зазначене домоволодіння за позивачем не
посилається на ту обставину,  що ним
оформлено у встановленому законом порядку ряд документів,  зокрема,
матеріали технічної інвентаризації від 23.10.2003р.,  що складені Одеським міським БТІ та РОН,  щодо об'єктів нерухомого майна,  які входять до складу домоволодіння,  технічний висновок архітектора про те,  що зазначене домоволодіння знаходиться у
доброму технічному стані,  підлягає
збереженню та подальшій експлуатації,  а
також письмова згода користувачів суміжних земельних ділянок щодо прийняття до
експлуатації жилого будинку та господарських будівель за вказаною адресою.
Посилаючись,  зокрема,
на ч.2  ст. 325,   ст.
ст. 328,  344 ЦК України від
2003р. (далі - ЦК України),   ст.
ст. 12,  13,  49 Закону України "Про власність"
(далі - Закон),  позивач просить суд визнати
за ним право власності за набувальною давністю на зазначене домоволодіння.
судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали заявлені
позовні вимоги в повному обсязі й просили суд задовольнити позов.
відповідача - Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - у
судове засідання не з'явився,  хоча про
час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином у встановленому
законом порядку; про причини неявки суду не повідомив.
позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду
справи,  судом ухвалено заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів за правилами,
передбаченими  ст.  ст. 224,
225 ЦПК України,  про що
постановлено ухвалу.
пояснення позивача та його представника ОСОБА_2,  дослідивши матеріали справи й оцінивши
зібрані докази в їх сукупності,  суд
дійшов висновку про те,  що позов
підлягає повному задоволенню. Між сторонами виникли цивільні
правовідносини,  що випливають з відносин
права власності,  а також правовідносини
у галузі конституційного права щодо реалізації органом місцевого самоврядування
владних повноважень.
Судом
встановлено,  що у 1991 році власною
працею із залученням спеціалістів та з дотриманням основних будівельних норм і
правил,  однак,  без встановленого дозволу позивачем збудовано
жилий будинок АДРЕСА_1,  в масиві
індивідуальної забудови на території мікрорайону „Сахарний" колишнього
Іллічівського району м. Одеси.
шістнадцяти календарних років до теперішнього часу позивач разом із членами
своєї сім'ї мешкає в зазначеному домоволодінні. Увесь цей час позивач несе
витрати,  пов'язані з утриманням
домоволодіння,  з власних коштів сплачує
усі необхідні платежі та збори.
Зокрема,  у судовому засіданні встановлено,  що позивач регулярно сплачує за природний газ
(згідно з показаннями газового лічильника),
де на його ім'я ВАТ „Одесагаз" відкрито особовий рахунок
НОМЕР_1,  що підтверджується
розрахунковою книжкою. Крім того,
ОСОБА_1 регулярно сплачує за послуги з вивезення
твердих   побутових      відходів
за   місцем   проживання
в   зазначеному   домоволодінні,    що підтверджується квитанціями за
2005-2007р.р.,  дослідженими у судовому
Однак,  до теперішнього часу право
власності на зазначене домоволодіння за позивачем не оформлено. Ця обставина
значним чином утруднює реалізацію позивачем своїх житлових та інших пов'язаних
з ними цивільних прав,  зокрема,  коли у нього виникає необхідність одержання
довідок та інших документів за місцем проживання.
Судом встановлено,  що в
ситуації,  яка склалася,  позивач неодноразово піддавався
адміністративним штрафам за порушення правил благоустрою території міста,  а також за порушення правил санітарного
утримання місць загального користування,
прибудинкових територій,
порушення правил експлуатації жилих будинків,  самовільне переобладнання та перепланування
жилих будинків і т.д. ( ст.  152 КпАП).
У судовому засіданні встановлено,  що
згідно матеріалів технічної інвентаризації від 23.10.2003р.,  складених Одеським міським БТІ та РОН,  до складу домоволодіння входить жилий будинок
(літ. „А") загальною площею 64, 1 кв.м,
що складається з трьох жилих кімнат жилою площею відповідно 13, 6
кв.м,  13, 8 кв.м та 6, 9 кв.м,  двох коридорів площею відповідно 6, 0 кв.м та
6, 7 кв.м,  кухні площею 9, 0 кв.м,  санвузла площею 3, 6 кв.м,  котельні площею 4, 5 кв.м.  Також до складу домоволодіння входить огорожа
(№1-3).
У судове засідання надано письмову згоду щодо прийняття до експлуатації
жилого будинку та господарських будівель за адресою самовільно збудованого
позивачем домоволодіння,  підписану
ОСОБА_1,  що є користувачем суміжної
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Таку ж письмову згоду надано ОСОБА_3,  що є користувачем іншої суміжної земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Суд дійшов висновку про те,  що за вказаних обставин права та інтереси
громадян,  які є користувачами суміжних
земельних ділянок,  позивачем не порушено
й дотримано правил добросусідства.
Згідно технічного висновку,
складеного у березні 2007 року архітектором ОСОБА_4 (державна ліцензія
НОМЕР_2,  видана Одеською
облдержадміністрацією на право провадження видів будівельної діяльності згідно
переліку),  обстежене одноповерхове домоволодіння
за вказаною адресою,  що складається з
жилого будинку (літ. „1" на генплані),
знаходиться у доброму технічному стані,
підлягає збереженню та подальшій експлуатації.
З урахуванням вищенаведеного,  з того
ж технічного висновку архітектора та зі схематичного плану присадибної ділянки
й двору,  що перебувають у фактичному
користуванні позивача,  суд дійшов
висновку про те,  що самовільно
споруджені будівлі не мають негативного впливу на планіровку,  забудову,
благоустрій вулиці,  на зручність
утримання суміжних ділянок тощо,  тобто
позивачем дотримано вимог ч.5  ст. 319 ЦК України та ч.5  ст. 4 Закону України
У судовому засіданні судом досліджено лист Управління архітектури та
містобудування виконкому Одеської міськради від 22.04.2006р.,  де повідомляється про те,  що правових документів на землекористування
за вказаною адресою в архіві УАМ виконкому міськради не значиться.
За змістом ч.ч.1,  3  ст. 13 Закону та ч.2  ст. 325 ЦК України
об'єктами права приватної власності можуть бути,  зокрема,
жилі будинки,  а склад,  кількість і вартість нерухомого майна,  що може бути у власності громадян,  не обмежується,  крім випадків,  передбачених законом.  Відповідно до
ст. 49 Закону володіння майном вважається правомірним,  якщо інше не буде встановлено судом.
Відповідно до  ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах,  що не заборонені законом.  Право власності вважається набутим
правомірно,  якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.  Частиною 1 статті 12 Закону встановлено,  що праця громадян є основою створення і
примноження їх власності.
Між тим,  у судовому засіданні
встановлено,  що до теперішнього часу
позивач,  який своєю працею створив
зазначене майно,  несе тягар усіх
витрат,  пов"язаних з утриманням
домоволодіння,  володіє та користується
ним відповідно до функціонального призначення,
що свідчить про дотримання позивачем вимог  ст. 322 ЦК України.
Відповідно до ч. 1  ст. 344 ЦК України від 2003р. особа,  яка
добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,  безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років,  набуває право
власності на це майно (набувальна давність),
якщо інше не встановлено ЦК України.
Відповідно до ч.4  ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.
Відповідно до ч.ч.3,  5  ст. 48 Закону захист права власності
здійснюється судом.  Положення щодо
захисту права власності поширюються також на особу,  яка хоч і не є власником,  але володіє майном на підставі,  передбаченій законом.  Відповідно до підпункту 1 ч.2  ст. 16 ЦК України
способами судового захисту цивільних прав та інтересів є,  зокрема,
З вищенаведеного суд вбачає підстави для визнання за позивачем права
власності за набувальною давністю на зазначене домоволодіння.
Як зазначено в підпункті „а" п.2 постанови Пленуму ВСУ від
04.10.1991р. №7 „Про практику застосування судами законодавства,  що регулює право приватної власності громадян
на жилий будинок",  судам підвідомчі
спори,  пов'язані з правом приватної
власності на жилий будинок,
зокрема,  про визнання права
власності на будинок.
ст. 30,  31 Закону України
"Про  місцеве самоврядування в
Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР
до  відання  виконавчих
органів  міських  рад
належать     повноваження  в
галузі житлово-комунального господарства та будівництва,  зокрема,
сприяння розширенню житлового будівництва,  контроль за спорудженням індивідуальних жилих
будинків,  прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у порядку,
встановленому законодавством і т.д.
Рішенням
третьої сесії XXI скликання Іллічівської районної Ради народних депутатів
м.  Одеси від 26.09.1990 року „Про
правовий статус домоволодінь житлового масиву „Сахарний",  визначено межі житлового масиву
„Сахарний". Пунктом 2 цього ж рішення дозволено Виконкому Іллівської
районної ради народних депутатів м.
Одеси вирішувати питання визнання права власності у кожному випадку за
громадянами житлового масиву „Сахарний" на самовільно збудовані житлові
будинки в індивідуальному порядку за умови відсутності у них домоволодінь на
праві власності та здачі ними житлової площі,
яку вони займають у будинках місцевих Рад.

У
судовому засіданні встановлено,  що
позивач не володіє житлом на праві власнсоті та не є наймачем житлової площі у
будинках Одеської міської Ради.

Відповідно
до Положення про районну адміністрацію,
затвердженого рішеннями Одеської міської ради від 04.02.2004р. №2189-IV,
від 16.11.2004р. №33579-IV,
визначення власників будинків здійснюється районною
адміністрацією. На цій підставі суд дійшов висновку про те,  що Малиновська районна адміністрація Одеської
міської ради,  на території якої
розміщується вищезазначене домоволодіння,
є належним відповідачем у даній справі.

На
підставі викладеного,  керуючись п.1 ч.2  ст. 16,
ч.2  ст. 325,   ст.
ст. 328,  344 ЦК України від
2003р.,  4.2  ст. 12,
ч.ч.1,  3  ст. 13,
ст. 49 Закону України "Про власність" від 07.02.1991р.
№697-ХП,  п.2 постанови Пленуму ВСУ від
04.10.1991р. №7 „Про практику застосування судами законодавства,  що регулює право приватної власності громадян
на жилий будинок",   ст.  ст. 4-8,
10,  11,  15,
ч.3  ст. 208,   ст.
ст. 209,  212-215,  218,
223 - 226,  233 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про
визнання права власності на жилий будинок задовольнити повністю.

Визнати
за ОСОБА_1 право приватної власності за набувальною давністю на домоволодіння
АДРЕСА_1,  що розміщується на земельній
ділянці площею 1320кв.м,  до складу якого
входять: жилий будинок (літ. „А") загальною площею 64, 1кв.м,  що складається з трьох жилих кімнат жилою
площею відповідно 13, 6 кв.м,  13, 8 кв.м
та 6, 9 кв.м,  двох коридорів площею
відповідно 6, 0 кв.м та 6, 7 кв.м,  кухні
площею 9, 0 кв.м,  санвузла площею 3, 6
кв.м,  котельні площею 4, 5 кв.м,  а також огорожа (№1-3).

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга на рішення суду подаються
апеляційному суду Одеської області через місцевий Малиновський районний суд м.
Одеси.

Заочне
рішення може бути переглянуте місцевим судом,
що його ухвалив,  за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до
місцевого Малиновського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня
отримання його копії.