Справа № 22ц-822/2007                 Головуючий у 1 інстанції Чаку Є.В.
12                                                            Доповідач
РІШЕННЯ

IМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11
вересня 2007 року    колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного   суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової
Л.Л.

суддів Трушкова
М.М., Кучерявої В.Ф.

при
секретарі: Жило І.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсною угоди
купівлі продажу та права власності на самочинно збудований будинок та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі
продажу за апеляційною скаргою
відповідача за основним позовом ОСОБА_3.    на рішення Жовтневого    районного суду міста Маріуполя від 5 липня
2007 року

встановила:

У
листопаді 2005 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом про визнання дійсним
договору купівлі продажу і визнання за ним права власності на самочинну
збудований жилий будинок та прибудови за адресою: АДРЕСА_1. Зазначав, що 9
липня 1999 року на підставі простої письмової угоди купив у ОСОБА_3. зазначений
будинок, який у 1963 році був самочинно збудований його матір"ю ОСОБА_4

У січні
2006 року ОСОБА_3. звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив
визнати недійсною угоду купівлі продажу спірного будинку, сторони привести в
первісний стан, посилаючись на те , що будинок за рішенням міської ради
підлягав зносу, тому він продавав його під злом, як будівельні матеріали,
отримавши від держави квартиру.

Рішенням
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 5 липня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1. задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1. право власності на самочинно
збудований будинок літ.А-1 за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні позову ОСОБА_3.
про визнання договору купівлі продажу будинку дійсним відмовлено. Стягнуто на з
ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. судові витрати у розмірі 51 грн. та на користь
держави 75 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3. просить рішення суду скасувати, постановити нове
рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а ОСОБА_2. в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам
справи, порушено та неправильно застосовано судом норми матеріального і
процесуального права.

Заслухавши
суддю доповідача, пояснення відповідача, який просив задовольнити апеляційну
скаргу, представника позивача ОСОБА_5.,
-ОСОБА_6, яка
просила її відхилити, дослідивши матеріали справив межах апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду в частині задоволення основного позову про визнання
права власності на самочинно збудований будинок скасуванню з відмовою у
задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно
до положень статті 308 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1. суд послався на те, що оскільки технічний стан
будівельних конструкцій жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 забезпечує його
надійну та небезпечну експлуатацію і міською радою розглянуто питання щодо
надання земельної ділянки за зазначеною адресою позивачу та йде процедура її
приватизації, є підстави для визнання права власності на будинок.

Про те погодитися
з таким висновком суду не можна.

Згідно
із ч.3 ст.376 ЦК України
право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як
встановлено судом, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4
значиться зареєстрованим в Бюро технічної інвентаризації самочинно збудований
жилий будинок А-1 та прибудови під літ.а і літ Г.

ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши на ім"я сина ОСОБА_3 заповіт.

Із
пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні вбачається, що за рішенням міської ради,
у зв"язку з відселенням жильців, що мешкали на вул.Шевченка йому, як
спадкоємцю після смерті матері було надано трьокімнатну квартиру і зобов'язано
знести спірний будинок.

Відповідно
до умов письмової угоди від 9 липня 1999 року ОСОБА_3. зазначений будинок
продав ОСОБА_2. на злом.

Посилання
позивача ОСОБА_1. та його представника на те, що будинок був куплений для
проживання, що за нього вони сплатили продавцю гроші, отремонтували його та
отримали згоду на приватизацію земельної ділянки не є підставами для
задоволення позову.

Доказів
про те, що позивачу ОСОБА_2. в установленому законом порядку передано у
користування або володіння земельну ділянка на якій збудовано жилий будинок та
прибудови   останнім не надано.

Із
пояснень представника ОСОБА_6.
в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що питання про передачу
позивачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 міською радою до цього часу не
вирішено.

Таким
чином, оскільки судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені
правильно але наявним документам дана неправильна оцінка і неправильно
застосовано матеріальний закон, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1.
права власності на самочинно збудований будинок підлягає скасуванню з
постановою нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно
зі ст.227 ЦК України /ред. 1963року/,
договір купівлі продажу жилого будинку має бути нотаріально посвідченим, а
відповідно до ст.105 цього Кодексу забороняється укладання такого договору на
самочинно збудований будинок.

Вирішуючи
позовні вимоги ОСОБА_1. в частині визнання договору купівлі продажу будинку від
9 липня 1999 року дійсним та ОСОБА_3. про визнання недійсним цього ж договору
суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про те, що оскільки
правовстановлюючих документів на будинок не має, договір купівлі продажу не
підлягав нотаріальному посвідченню, а тому він є недійсним. Правильним є
висновок суду і про , що укладенням угоди права ОСОБА_3 не порушені, оскільки
він отримав від держави квартиру у зв"язку із зносом будинку.

Таким
чином колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду в цій
частині не мас.

З урахуванням
зазначеного .

Керуючись ст.ст.
303. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА   :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3. задовольниш частково.

Рішення
Жовтневого районною суду міста Маріуполя від 5 липня 2007 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1. скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудований
будинок літ А-1 за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

В решті частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення
набирає чинності з дня проголошення, може бути оскаржено протягом двох місяців
з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.