Справа №2-19/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2007 р.                                              Тернівський
районний суд м.  Кривого Рогу

в складі:
головуючого судді - Лиходєдова
А.В. при секретарі - Поліян
І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Кривому Розі справу за позовом Вільної
профспілки залізничників Відкритого акціонерного товариства „Північний
ГЗК" до ОСОБА_1 та Відкритого акціонерного товариства „Північний ГЗК"
про захист честі,  гідності,  ділової репутації та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2003
року ВПЗ ВАТ „Північний ГЗК" звернулася до суду зі скаргою до ОСОБА_1. та
начальника ІВЦ ВАТ „Північний ГЗК" з вимогою спростувати через газету
„Прогрес" ВАТ „Північний ГЗК" неправдиву інформацію про діяльність
ВПЗ.

Позивач
неодноразово уточнював свої позовні вимоги,
остаточно в жовтні 2006 p.,  вимагає
стягнути зі ОСОБА_1. та ВАТ „Північний ГЗК",  по 7500 грн. на відшкодування моральної шкоди
та спростувати через газету „Прогрес" ВАТ „Північний ГЗК" неправдиву
інформацію.

В позовній заяві
позивач вказував,  що 15.08.2003 р. в
газеті „Прогрес" ВАТ „Північний ГЗК" опубліковано замітку „ Сила
профспілок у єдності та солідарності" автор якої ОСОБА_1 - голова профкому
металургів і гірників ВАТ „Північний ГЗК",
який діяв як фізична особа,  а не
як посадова особа профспілкової організації. Автор в публікації зазначив що
„членами Вільної профспілки залізничників може бути тільки працівник УЗТ,  так написано в статуті ВПЗ".

Але ця
інформація не відповідає дійсності так як спростовується п.п. 1.1, 4.1 Статута ВПЗ ВАТ
„Північний ГЗК".

14 жовтня 2003
року,  головою ВПЗ ВАТ „Північний
ГЗК" керуючись  ст.  37
Закону України „ Про
друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні",  був направлений лист за № 133 головному
редактору газети „Прогрес" -
Н.Г. Моторній,  із пропорцією,  опублікувати спростування неправдивої
інформації у запланованому найближчому випуску газети „Прогрес". У
відповідності із зазначеною статтею,
редакція зобов'язана була в строк,
що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги,  опублікувати спростування,  і письмово повідомити заявника про строк і
час публікації спростування.

Однак,  начальник інформаційно - видавальницького
центру комбінату - Жицький
О.Л.,  надав відповідь за № 16-62/60,  в якій зазначав,
що законних підстав для опублікування спростування на основі діючого
законодавства у головного редактора газети „Прогрес" - Моторної
Н.Г.,  немає.

Газета виходить
тиражем 1500 примірників,  відмова редакції газети,  спростувати неправдиву інформацію,  сприяло її поширенню у багатотисячному
колективі підприємства,  про те,  що працівники інших структурних
підрозділів,  не мають права вступати до
ВПЗ ВАТ „Північний ГЗК". Поширена публікація принижує честь,  гідність та ділову репутацію
організації,  на підставі неправдивої
інформації,  був обмежений вступ до
профспілки в результаті якої профспілкова організація зазнала моральної шкоди.
Тому відповідальність редакції газети повинна бути солідарна із автором
публікації.

Представник позивача в судовому засіданні
позов підтримав.

Представник
відповідача ОСОБА_1. позов не визнав,
пояснив,  що ОСОБА_1 статтю для
публікації готував не сам,  а її зміст
було ухвалено на засіданні профкому,  з
використанням інформації,  що міститься в
статуті ВПЗ,  що діяв з 27.03.2001 р. по 10.04.2003 p.,
яким було передбачено що членами ВПЗ можуть бути лише
працівники УЗТ. Ніяких висловів у статті,
що ганьблять або принижують репутацію ВПЗ немає. Зміст статті відповідає
дійсності.

Представник
відповідача ВАТ „Північний ГЗК",
який є засновником газети „Прогрес" позов не визнав,  вказавши,
що відповідальність за порушення законодавства несуть автори
матеріалів,  а редакція не несе відповідальність
за публікацію відомостей,  які не
відповідають дійсності,  якщо вони є
дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб об'єднань
громадян,  так як ОСОБА_1 є головою
профспілки ВАТ „Північний ГЗК". Позивач не надав доказів спричинення йому
моральної шкоди.

Суд заслухавши
учасників процесу,  свідка,  перевіривши матеріали справи,
вважає,  що позов
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом
установлено,  що 15.08.2003 р. у газеті
„Прогрес" ВАТ „Північний ГЗК" на сторінці 5 було
опубліковано статтю В. Шведа „Сила профспілок у єдності та

солідарності" в абзаці 10
якої було зазначено,
По - друге,  коли працівник комбінату

вступає в
профспілку зачитати йому Статут профспілки (до речі,  членом вільної профспілки залізничників (ВПЗ)
може бути тільки працівник УЗТ,  так
записано в Статуті ВПЗ)"... (а.с. 10). 14.10.2003 р. позивач звернувся до головного редактора газети
„Прогрес" з листом №
133 „Про спростування недостовірної інформації"",  (а.с.
11-12) на що 31.10.2003 р. начальник інформаційно - видавничого центру
ВАТ „Північний ГЗК" відмовив в опублікуванні спростування,  пославшись на те,  що ОСОБА_1 несе повну відповідальність за
підбір та точність наведених фактів,  як
голова профкому металургів та гірників комбінату (а.с.  13).

З дослідженої в
судовому засіданні копії Статуту Вільної профспілки залізничників Відкритого
акціонерного товариства „Північний ГЗК" (а.с.  16-24) вбачається,  що його було затверджено 30.03.2001 p.,  а конференцією ВПЗ ВАТ „Північний ГЗК"
від 22.02.2003 р. до нього було внесено зміни та доповнення,  які зареєстровані Малою Радою Об'єднання
вільних профспілок залізничників України 10.04.2003 p..

Умови прийняття
в члени профспілки визначені п. 4.1 Статуту,
з якого слідує,  що членом
профспілки на основі вільного волевиявлення можуть бути робітники і службовці,  які працюють на ВАТ „Північний
ГЗК",  признають цей Статут і
програму профспілки,  своєчасно сплачують
членські внески,  беруть участь в діяльності
профспілкової організації,  виконують її
рішення і не являються членами інших профспілок (а.с. 21).

Суд вважає,  що оприлюднені в газеті „Прогрес" в
газеті „ Сила профспілок у єдності та солідарності" від 15.08.2003 р.
відомості про те,  що „... членом вільної
профспілки залізничників (ВПЗ) може бути тільки працівник УЗТ,  так записано в Статуті ВПЗ",  не відповідають дійсності.

Відповідно до
ч.1  ст.
7 ЦК (1963 р.) громадянин чи організація вправі вимагати по суду
спростування відомостей,  що не
відповідають дійсності або викладені неправдиво,  які порочать їхню честь,  гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди
їхнім інтересам,  якщо той хто поширив
такі відомості,  не доведе,  що вони відповідають дійсності.

Суд вважає,  що відповідач ОСОБА_1 мотивуючи свої
заперечення в тому числі і тим,  що він
діяв від імені юридичної особи - профспілки металургів і гірників ВАТ
„Північний ГЗК" та,  що відомості
про членство в ВПЗ ВАТ „Північний ГЗК",
які він надав для опублікування в статті,  відповідають дійсності зазначених обставин не
довів,  чим не виконав вимоги  ст.
ст.  10, 60 ЦПК
України,  відповідно до якої кожна
сторона повинна довести ті обставини,  на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд
критично відноситься до поданого представником відповідача
ОСОБА_1. витягу із протоколу №
68 засідання профкому ВАТ „Північний ГЗК" профспілки трудящих
металургійної та гірничо -
добувної промисловості та доданого до нього тексту замітки (а.с.
104, 105-106),  в яких
мова йде про те,  що стаття ОСОБА_1.
обговорювалася на засіданні профкому,  а
в її тексті дійсно спочатку зазначено посаду ОСОБА_1.,  як голови профкому,  так як,
це свідчить,  що її автором був
дійсно ОСОБА_1,  але вона не є зверненням
профкому об'єднання громадян,  яке
опубліковано в газеті.

Твердження
представника відповідача ОСОБА_1.,  що
текст замітки думкою профкому,  і позовні
вимоги повинні заявлятися до юридичної особи,
суд вважає необгрунтованим оскільки в тексті в замітці що був
опублікований спочатку зазначені прізвище,
ініціативи автора,  а потім його
посада (місце роботи). Яких небудь даних у публікації,  що стаття є колективною думкою профкома,  або дослівним відтворенням офіційного виступу
ОСОБА_1.,  як посадової особи об'єднання
громадян на засіданні профкому,  чи при
інших обставинах,  не має.

Крім цього в
офіційній відповіді начальника інформаційно - видавничого центру ВАТ „Північний
ГЗК" про відмову опублікування спростування зроблено посилання на
законодавчий акт без назви „ ст. 35 Закону України за № 1552-1,  зокрема ч.3",  найменування якого представники відповідачів
не змогли назвати суду,  та який суд може
розшифрувати як  ст. 35 Закону СРСР „Про
пресу та інші засоби масової інформації",
ч.3 якої навпаки передбачає відповідальність,  в тому числі і редакції (газети),  хоча суд вважає,  що даний законодавчий акт не діє,  так як після нього прийняті Закони України,  що регламентують відповідні правовідносини

У пункті 3
Постанови Пленуми Верховного Суду України № 7 від 28.09.1990 р. „ Про
застосування законодавства,  що регулює
захист,  честі,  гідності і ділової репутації громадян та
організації-" вказано,  що до
відомостей,  що порочать особу,  слід відносити ті з них,  які принижують честь,  гідність і ділову репутацію громадянина або
організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору
додержання законів.

Таким
чином,  оприлюднення мінімум серед
робітників та службовців ВАТ „Північний ГЗК",  в тому числі серед членів ВПЗ ВАТ „Північний
ГЗК" та осіб,  які б бажали стати
членами цієї профспілки відомостей,  які
не відповідають дійсності - того,  що
членами цієї профспілки мають право бути тільки працівники управління
залізничного транспорту ВАТ „Північний ГЗК" створювало у них думку,  що ВПЗ ВАТ „Північний ГЗК" не
додержується вимог законодавства в своїй діяльності,  зокрема в питанні членства в профспілці,  принижує честь,  гідність і ділову репутацію організації.

Відповідно
до ч.2  ст. 7 ЦК України (1963 p.),  якщо відомості які вказані в частині першій
цієї статті були розповсюджені через засоби масової інформації,  вони повинні бути спростовані в тому ж
друкованому виданні.

Крім цього  ст.  47 Закону України
„Про інформацію" передбачено відповідальність за порушення законодавства
про інформацію. Так ч. 2 вказаної статті передбачено відповідальність для осіб
винних у поширені відомостей,  що не
відповідають дійсності,  ганьблять честь
і гідність особи.

Редакція газети
„Прогрес" зобов'язана під заголовком „Спростування",  одним із шрифтів,  яким була набрана стаття „Сила профспілок у
єдності та солідарності",  на тих
самих місцях шпальти,  у термін,  що не перевищує одного місяця з моменту набрання
рішенням суду законної сили,  надрукувати
спростування такого змісту „надрукована інформація про членство у Вільній
профспілці залізничників ВАТ „Північний ГЗК" у статті „Сила профспілок у
єдності та солідарності" на сторінці 5 газети „Прогрес" від 15.08.2003
р. за підписом В. Шведа,  про те,  що членом вільної профспілки залізничників
(ВПЗ) може бути тільки працівник УЗТ,  не
відповідає дійсності. Згідно зі змінами внесеними до Статуту ВПЗ ВАТ „Північний
ГЗК" 22.02.2003 р. членами цієї профспілки можуть бути всі робітники і
службовці,  які працюють у ВАТ „Північний
ГЗК",  признають Статут і програму
цієї профспілки,  беруть участь в діяльності
профспілкової організації,  сплачують
членські внески,  виконують її рішення і
не являються членами інших профспілок".

Згідно з ч.3
ст. 7 ЦПК України (1963р.),
організація,  у відношенні якої
розповсюджені відомості,  що не
відповідають дійсності та завдають шкоди її інтересам,  честі,
гідності або діловій репутації,
вправі разом зі спростуванням таких відомостей вимагати відшкодування
майнової та моральної шкоди,  завданої їх
розповсюдженням.  Про це йде мова також і
в  ст. 49 Закону України „Про інформацію" та  ст.  440-1 ЦПК України 1963 p.,
ст.  ст.  23 ч.2 п.4, 94, 1167 ЦК України 2003 p..

Суд дійшов висновку,  що позивачу завдана моральна шкода,  оскільки поширені про нього відомості не
відповідають дійсності,  порочать та
принижують ділову репутацію профсоюзної організації,  спрямовані на зниження її престижу та підрив
довіри до її діяльності. Вказані обставини відповідно до п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995
р. № 4 свідчать
про заподіяння моральної шкоди.

Згідно з п.9
постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 розмір
відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових
втрат (їх тривалості,  можливості
відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема,  враховується ступінь зниження престижу,  ділової репутації,  добровільне - за власною ініціативою чи за
зверненням позивача - спростування інформації редакції засобу масової
інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності,  виваженості та справедливості.

Таким чином при
визначені розміру компенсації за моральну шкоду,  що підлягає стягненню за даним позовом з
відповідачів,  суд враховує що: - публікацією було
знижено ділову репутацію профсоюзної,
тоб-то громадської організації,  в
яку добровільно обєдналися фізичні особи з метою захисту своїх трудових,  соціально - економічних прав та інтересів (а.с.
17);

інформація що не
відповідає дійсності не була добровільно спростована відповідачами до цього
часу,  хоча вони мали можливість
перевірити її достовірність як до,  так і
після публікації,  звернення позивача з
позовом до суду шляхом ознайомлення зі Статутом Вільної профспілки
залізничників ВАТ „Північний ГЗК",
яка не чинила їм в цьому перешкод.

З урахуванням
вказаних обставин та відповідно до
ст.  451 ЦК України
(1963р.),   ст.  1190
ЦК України (2003 р.) суд
вважає за необхідне та достатнє стягнути з кожного з відповідачів по 5000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Дії вчинені
редакцією газети „Прогрес" ВАТ „Північний ГЗК" по опублікуванню
інформації,  що не відповідає
дійсності,  та відмова від добровільного
її спростування не звільняють її від відповідальності згідно зі  ст.  47 -1 Закону України
„Про інформацію",   ст.  ст.  36, 37, 42 Закону України
„Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні",   ст.  17 Закону України
„Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист
журналістів",  так як:

у статті було
оприлюдено інформацію,  що не відповідає
дійсності,  а не лише оціночні судження,  як стверджують відповідачі;

у вимозі
позивача поданій редакції газети,  мова
йшла не про зміну тексту статті,  а про
опублікування спростування інформації,
що не відповідала дійсності;

текст  ст.  37 Закону України
„Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні,  навпаки зобов'язує редакцію газети
опублікувати спростування,  так як стаття
автором якої є ОСОБА_1 не відноситься до тої інформації,  за яку,
згідно зі  ст. 42 цього ж
Закону,  редакція відповідальності не
несе. По своїй суті стаття є виразом думки фізичної (приватної) особи,  так як спочатку зазначені прізвище та
ініціали автора,  а потім його посада
(місце роботи). Яких - небудь даних у статті,
що це є дослівним відтворенням офіційного виступу ОСОБА_1. як посадової
особи об'єднання громадян не має. Крім цього в офіційній відповіді начальника
інформаційно - видавничого центру ВАТ „Північний ГЗК" про відмову
опублікування спростування посилання на
ст.  42 вказаного закону
відсутнє взагалі;

ст.  17 Закону України „Про державну
підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів"
стосується лише правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди завданої
політичній партії,  виборчому блоку,  посадовій особі.

Керуючись  ст.
ст.  7, 440-1, 451 ЦК України (1963 p.),
ст.  ст. 23, 94, 1167, 1190 ЦК (2003
p.),   ст.  ст.  47, 47-1, 49 Закону України
„Про інформацію",   ст.  ст.  36, 37, 42 Закону України
„Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні",   ст.  17 Закону України
„Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист
журналістів",   ст.  ст.
10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву Вільної профспілки залізничників Відкритого акціонерного товариства
„Північний ГЗК" до ОСОБА_1 та Відкритого акціонерного товариства
„Північний ГЗК" про захист честі,
гідності,  ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати
таким,  що не відповідають дійсності
оприлюднені в газеті „Прогрес" в статті „Сила профспілок у єдності та
солідарності" від 15.08.2003 р. відомості про те,  що „... членом вільної профспілки
залізничників (ВПЗ) може бути тільки працівник УЗТ,  так записано в Статуті".

Редакцію
газети „Прогрес" зобов'язати під заголовком „Спростування",  тим із шрифтів ,  яким була набрана стаття „ Сила профспілок у
єдності та солідарності",  на тих
самих місцях шпальти,  у термін,  що не перевищує одного місяця з моменту
набрання рішення сили,  надрукувати
спростування такого змісту „надрукована інформація про членство у Вільній
профспілці залізничників ВАТ „Північний ГЗК" у статті „ Сила профспілок у
єдності та солідарності" на сторінці № 5 газети „Прогрес" від
15.08.2003 р. за підписом В. Шведа,  про
те,  що членом вільної профспілки
залізничників (ВПЗ) може бути тільки працівник УЗТ,  не відповідає дійсності. Згідно зі змінами
внесення до Статуту ВПЗ ВАТ „Північний ГЗК" 22.02.2003 р. членами цієї
профспілки можуть бути всі робітники і службовці,  які працюють у ВАТ „Північний ГЗК",  признають статут і програму цієї
профспілки,  беруть участь в діяльності
профспілкової організації,  сплачують
членські внески,  виконують її рішення і
не являються членами інших профспілок".

Стягнути
на користь Вільної профспілки залізничників Відкритого акціонерного товариства
„Північний ГЗК" зі ОСОБА_1 та Відкритого акціонерного товариства
„Північний ГЗК" з кожного по 5000 грн. на відшкодування моральної
шкоди,  387 грн. 50 коп. витрат позивача
по сплаті судового збору (держмита),  а
всього 5387 грн. 50 коп..

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Стягнути
зі ОСОБА_1 та Відкритого акціонерного товариства „Північний ГЗК" по 7 грн. 50 коп. на користь
держави,  з кожного,  витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області,  через Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу шляхом подачі в 10-и денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-и днів апеляційної
скарги,  або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.