Справа №2-184/07
РІШЕННЯ

Ім'ям України

8 лютого
2007 року                                              Біляївський
районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді
Крапкової С.В. при секретарі Куцюк А.С. за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Біляївка справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності та поділ сумісного майна подружжя і за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільно
нажитого майна

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право
власності на &frac12;  частину сумісно нажитого майна, що
складається з будинку, розташованого в АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що з травня 1991 року він перебував у фактичних
шлюбних стосунках з відповідачкою, а ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрував з нею шлюб.

Посилаючись на те, що в грудні 1991 року, тобто в період сумісного
проживання, вони на спільні кошти придбали вказаний будинок та збудували
надвірні споруди просить визнати за ним право власності на &frac12;  його частину та розділити цей будинок в
натурі.

Відповідачка
позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала і звернулась із зустрічним позовом, в якому
просить розірвати з ним шлюб та визнати за нею право власності &frac12;  частину квартири, що розташована в АДРЕСА_2

Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира була придбана ними в період
шлюбу на спільні кошти і є їх спільною сумісною власністю.

Посилаючись на те, що позивач зневажливо ставився до неї, ображав її
гідність, що стало причиною припинення їх подружніх стосунків у 2004 році,
просить розірвати шлюб між ними, на примирення не згодна.

ОСОБА_2 зустрічний позов відповідачки визнав частково - тільки в частині
розірвання шлюбу. Вимоги про визнання за відповідачкою права власності на 1/2
частину квартири в АДРЕСА_2 не визнав. При цьому пояснив, що вказану квартиру
він придбав у грудні 1998 року фактично для свого сина, який в ній і проживає
постійно разом зі своєю сім'єю, на гроші, які одержав від продажу власної
квартири в квітні 1998 p., а тому вважає, що спірна квартира є його особистою
власністю.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, а зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони
перебувають у шлюбі з 1ІНФОРМАЦІЯ_1. В жовтні - листопаді місяці 2004 року
стосунки між ними погіршились, що привело до припинення подружніх стосунків,
які сторони до цього часу не поновили, спільне господарство не ведуть і
наполягають на розлученні.

Суд вважає, що при таких обставинах збереження шлюбу між ними суперечило б
інтересам подружжя, а тому виходячи з вимог ст. 112 СК України вважає
необхідним шлюб між ними розірвати.

З виписки з протоколу НОМЕР_3 загальних зборів уповноважених членів
колгоспу ім. Котовського від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 36) вбачається, що збори
прийняли рішення про продаж ОСОБА_3 будинку, розташованого в АДРЕСА_1 по
балансовій вартості і обов'язок по нотаріальному оформленню договору від імені
колгоспу було покладено на ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 між ОСОБА_4., який діяв від імені колгоспу
ім. Котовського, та ОСОБА_3, була укладена угода про купівлю-продаж вказаного
будинку, яка була посвідчена секретарем

-
Августівської сільської ради. Вартість будинку - 6607 крб. була сплачена
відповідачкою за прибутковими ордерами від ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ІНФОРМАЦІЯ_6
(a.c. 37).

З пояснень сторін в судовому засіданні та довідки сільської ради НОМЕР_2
від ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 117) вбачається, що до реєстрації шлюбу сторони з
березня 1991 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто спірний
будинок відповідачка придбала до реєстрації шлюбу з позивачем.

В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на
момент купівлі будинку вони жили однією сім'єю, вели спільне господарство і на
його придбання відповідачка витратила частково його особисті кошти, одержані
від продажу дачної ділянки, але відповідні докази, які б свідчили про його
матеріальну участь в придбанні будинку суду не надав.

Згідно ст. 23 КпШС України (в редакції 1969 p.), що діяв на той
час, спільною сумісною власністю вважалось майно, нажите подружжям під час
шлюбу. Але на час придбання будинку сторони в шлюбі не перебували.

Пленум ВС
України в п. 12 постанови "Про застосування судами деяких норм Кодексу
про шлюб та сім'ю України" 16 від 12.06.98 року роз'яснив, що судам слід
мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовуються до спорів
про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17
Закону "Про власність", відповідно норм ЦК і з урахуванням
роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22
грудня 1995 р. №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист
права приватної власності".

Положення ст. 74 СК України до вказаних правовідносин не можуть бути
застосовані, так як цей Кодекс набрав чинності з 1.01.2004 року і регулює
відносини, що виникли з дня набрання ним чинності.

Виходячи з викладеного, будинок, розташований АДРЕСА_1 є особистою власністю
відповідачки ОСОБА_3, а тому його не може бути визнано спільною сумісною
власністю сторін і відповідно права на його поділ позивач не має.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3
придбала тільки житловий будинок, а з довідки сільської ради НОМЕР_1
вбачається, що в період з 1992 по 1995 рік на присадибній ділянці були
збудовані без належного дозволу надвірні споруди: гараж, сарай, огорожа, а
другий сарай був реконструйований у літню кухню. Враховуючи те, що вказане
будівництво та реконструкція були проведені без відповідного дозволу сільської
ради воно є самочинним, а тому не може бути предметом спору.

Згідно договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 79) ОСОБА_2 придбав
квартиру в АДРЕСА_2. Як він пояснив в судовому засіданні, вказану квартиру він
придбав на гроші, виручені від продажу в квітні 1998 року квартири в АДРЕСА_3,
для свого сина, який на цей час зареєстрований і проживає в ній.

Ці обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_9
(а.с. 118) та довідкою про склад сім'ї (а.с. 114), які свідчать про те, що на
придбання спірної квартири відповідач витратив свої особисті кошти і вона була
куплена не для їхньої з позивачкою сім'ї, а для проживання сина. В свою чергу
позивачка не надала докази, які б вказували на те, що квартиру вони придбали
спільно на їх сімейні кошти.

В зв'язку з цим, посилання позивачки на те, що квартира є
їх спільною сумісною власністю тільки з-за того, що придбана в період шлюбу,
суд до уваги не приймає.

При цьому суд виходить також з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України,
викладених в ч. З п. 9 вищевказаної постанови.

Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира в
АДРЕСА_2 є особистою власністю ОСОБА_2, а тому позивачка не має права на її
частину.

Таким чином, суд вважає необхідним сторонам в задоволенні
позовних вимог про поділ спільно нажитого майна відмовити.

Керуючись
ст. ст. 10, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. ПО, 112, 60, 62, 71, 74 СК
України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3 про визнання права власності
та поділ спільного майна подружжя відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Розірвати шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 Августівською сільською
радою Біляївського р-ну Одеської обл., " актовий запис НОМЕР_4

При одержані
свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАГСу стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
держмито на користь держави у розмірі по 8 грн. 50 коп. з кожного.

ОСОБА_3 в позові
до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна відмовити.

На рішення суду може бути подана заява про його
оскарження протягом 10 діб до Біляївського районного суду, та апеляція протягом
20 діб з дня подачі вказаної заяви до Одеського апеляційного суду, черей
Біляївський районний суд.