УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 липня
2007 року                                                                     м.  Донецьк

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі: Червинська М. Є.,  Висоцької B.C.,  Олєйникової Л.С. , розглянувши в попередньому
судовому засіданні в м.  Донецьку справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3
про захист честі та гідності,
відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_4 про захист честі,  гідності та відшкодування моральної шкоди за
касаційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м.  Києва від
8 червня 2004 року та рішення Апеляційного суду м.  Києва від 1 квітня 2005 року,

встановила:

В
вересні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3
про захист честі та гідності,
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те,  що
розповсюджені тривалий час відповідачами усно та письмово відомості не
відповідають дійсності,  порочать його
честь та гідність. В уточнених позовних вимогах позивач просив зобов'язати
спростувати відомості,  викладені у
зверненнях ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3,  стягнути з відповідачів моральну шкоду відповідно
100 000 грн. та 20 000 грн.,  а також
зобов'язати їх принести йому письмові вибаченні.

В жовтні
2003 року ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 звернулися
із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист честі,  гідності,
ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,  посилаючись на те,  що протягом тривалого часу ОСОБА_1
розповсюджував у різних підприємствах,
установах та організаціях відомості про них,  які не відповідають дійсності та порочать їх
честь,  гідність та ділову репутацію.
Вони просили зобов'язати ОСОБА_1 спростувати розповсюджені ним неправдиві
відомості шляхом відкликання всіх направлених ним письмових скарг та листів. В
уточнених позовних вимогах ОСОБА_2  та
ОСОБА_3 просили суд зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в 10-денний термін
спростувати неправдиві відомості  шляхом
відкликання всіх зазначених

Справа №
33ц - 1616 кс 07                                Категорія : 14

Головуючий у 1-й
інстанції Горяйнов A.M.

Доповідач
Висоїдька B.C.

листів,   скарг та заяв,   а також стягнути компенсацію завданої
моральної шкоди : з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2   50 000 грн.,   з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   - 20 000 грн.,   з ОСОБА_1 - на користь ОСОБА_3   - 10 000 грн. Ухвалою суду в якості
співвідповідача за позовом ОСОБА_2
,   ОСОБА_3   притягнута ОСОБА_4

Рішенням
Печерського районного суду м.   Києва від
8 червня 2004 року,   позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано такими,
що не відповідають дійсності відомості про ОСОБА_1,   розповсюджені у заявах мешканців будинку
АДРЕСА_1 до Генерального прокурора України;
у заяві ОСОБА_3   від 1.12.1999
року до Печерського РУГУ
МВС України в м.   Києві; у поясненнях
ОСОБА_3   інспектору Печерського РУГУ МВС
України в м.   Києві від 2.12.1999 р.; у заяві
ОСОБА_2   Печерському РУГУ МВС України в
м.   Києві від 3.12.1999 p.; у заяві
ОСОБА_2   до начальника ГУ МВС України від
10.07.2002 р.; у скарзі
ОСОБА_2   до заступника начальника ГУМВС
України в м.   Києві від 7.08.2002 р.; у скарзі
ОСОБА_2   до Міністра МВС України від
18.06.2003 р.; у заяві
ОСОБА_3   до Печерського РУГУ МВС України
в м.   Києві від 4.07.2003 р.; у заяві
ОСОБА_2   до Печерського РУГУ МВС України
в м.   Києві від 7.07.2003 р.; у скарзі
ОСОБА_2   до прокуратури Печерського
району м.   Києва від 30.07.2003 р.; у письмових
поясненнях ОСОБА_2   Печерському РУГУ МВС
України в м.   Києві від 29.08.2003 р.; у заяві
ОСОБА_2   до Печерського РУГУ МВС України
в м.   Києві від 29.08.2003 р.; у заяві
ОСОБА_2   до прокурора м.   Києва від 9.10.2003 р.; у заяві
ОСОБА_2   до прокурора Печерського району
м.   Києва від 15.10.2003 р; у заявах
ОСОБА_2   до управління адміністративної
служби міліції ГУ МВС України
в м.   Києві від 12.07.2002 року,   7.08.2002 року та 2.07.2003 року.

Зобов'язано
ОСОБА_2   та ОСОБА_3   принести ОСОБА_1 письмові вибачення. На
користь позивача стягнуто на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2   7 000 грн. та судові витрати 350 грн.; з
ОСОБА_3   -5 000 грн. та 250 грн.
відповідно. В решті позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду м.   Києва від 1 квітня
2005 року рішення Печерського районного суду м.   Києва від 8 червня 2004 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні його вимог. В решті рішення залишено без змін.

ОСОБА_2  ,
ОСОБА_3,   та ОСОБА_1 звернулися з
касаційними скаргами на зазначені судові рішення,   в обґрунтування яких посилаються на
неправильну оцінку наданим ними доказів та порушення норм матеріального і
процесуального права,   в зв'язку з чим
ОСОБА_2  ,   ОСОБА_3
ставлять питання про скасування судових рішень та ухвалення рішення про
задоволення їх позовних вимог,   а
ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в
силі рішення суду першої інстанції,   що
помилково було скасовано апеляційним судом.

Колегія
суддів дійшла висновку,   що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в
задоволенні вимог ОСОБА_2   та
ОСОБА_3   суд першої інстанції,   с
висновками якого обґрунтовано погодився суд апеляційної

інстанції,  виходив з того,  що звернення особи до правоохоронних органів
за захистом своїх прав не може розглядатися як поширення неправдивої
інформації,  ОСОБА_3 та ОСОБА_2  не доказали,
що метою ОСОБА_1 при розповсюдженні інформації було приниження їх честі,  гідності та ділової репутації.
Відомості,  поширені ОСОБА_1 та ОСОБА_4
носять оціночний характер,  оскільки були
викладені у вигляді запитів,  оцінки
дій,  не містили фактичних даних,  а оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх правдивості.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції в частині задоволенні позову ОСОБА_1 та
відмовляючи в задоволенні його позову,
апеляційний суд виходив з того,
що правовідносини сторін виникли під час дії Цивільного Кодексу України
1963 року. ОСОБА_1 не надано доказів того,
що метою ОСОБА_2  та ОСОБА_3  при зверненні до правоохоронних органів було
приниження його честі,  гідності та ділової
репутації.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу,  про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалено з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення. Наведені у касаційній скарзі доводи висновок апеляційного
суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційні
скарги ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Печерського районного суду м.  Києва від
8 червня 2004 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_1,  рішення Апеляційного суду
м.  Києва
від 1 квітня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.