УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 Липня
2007 року                                                                                            м. Донецыс

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого                            Черемиської М. Є.,

суддів:          Висоцької В.С. , Олєйникової Л.С. ,
Новосядлої В.М. , Жданової B.C.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ЖЕК-103, Комунальне підприємство по утриманню житлового
господарства  Голосіївського району м.
Києва про визнання такими, що втратили право користування житлом та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-і особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, ЖЕК-103,
Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства в Голосіївському
районі м. Києва про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням,

встановила:

В лютому
2004 року позивач ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_2 та
ОСОБА_8 і просив визнати їх такими, що втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1 в зв"язку з переїздом їх на інше місце проживання в АДРЕСА_2.

В ході
судового розгляду справи ОСОБА_1 відмовився від позовних вимог до ОСОБА_7, яка
добровільно виселилась та знялась з реєстрації на спірному житлі.

Відповідно
до копії свідотства про смерть від 6 квітня 2004 року встановленого
відповідачка ОСОБА_6 померлаІНФОРМАЦІЯ_1.

Справа №
33ц-1229 св 07                                                           Категорія ЦП: 13

Головуючий у
першій інстанції Волік І.М.                             АПП:

Доповідач
Олєйникова Л.С.

В червні
2004 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_1 і просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 і усунути перешкоди в
користуванні спірною квартирою.

Зазначав,
що він проживає в спірній квартирі з дня свого народження, тобто з 1978 року, а
в 1995 році був прописаний в цій квартирі.Не проживає'на вказаній жилплощі з
березня 2004 року, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає користуватися цією квартирою.

Рішенням
Голосіївського районного суду м.  Києва
від 24 листопада 2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 25 лютого 2005 року, позов ОСОБА_1 задоволено.ОСОБА_2 визнано таким,
що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. В
зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ЖЕК-103 та КПЖГ
Голосіївського району в м. Києві про вселення та усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням відмовлено.

У  касаційній
скарзі  ОСОБА_2   просить
скасувати  ухвалу  суду апеляційної інстанції і направити справу
на новий розгляд ,  посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.  Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.  Законним є
рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно із
законом.  Обґрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житлом
та відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням , з яким погодився апеляційний суд м. Києва ,
місцевий суд виходив з того,  що
відповідач ОСОБА_2 на спірній житловій площі АДРЕСА_1 не проживає без поважних
причин більше шести місяців підряд, починаючи з травня 2003 року. При цьому
будь-яких перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинив.

Проте з такими
висновками суду погодитися не можна.

Відповідно
до вимог  ст.  111ЩК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з. П. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 р. із змінами,
внесеними згідно з  Постановами Пленуму
Верховного Суду України №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, № 15 від 25.05.98
суд може

визнати особу
такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної
позивачем підстави, передбаченої  ст. 71
або  ст. 107 ЖК .Змінити підставу позову
суд вправі тільки за згодою позивача.

Як
вбачається із матеріалів справи,  ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом та просив визнати таким , що втратив право
користування житловим приміщенням ОСОБА_2 в зв"язку з переїздом на інше
постійне місце прожйвання, посилаючись на
ст. 107 ЖК України.

В
судовому засіданні позивач не заявляв вимог про зміну підстав позову, тому суд
не мав права самостійно змінити підстави позову.

Перевіряючи
рішення місцевого суду, апеляційний суд помилково вказав, що суд правомірно
змінив підстави визнання відповідача ОСОБА_2 таким , що втратив право
користування спірною квартирою зі  ст.
107 ЖК України на  ст. 71 ЖК України.

Крім
того, в грудні 2003 року до суду завернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування
житловою площею , але місцевий суд не розглянув вказані вимоги позивачки,
залучив її до справи в якості третьої особи,
не вирішено питання відносно вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6, яка
померлаІНФОРМАЦІЯ_1 та апеляційний суд не звернув на це уваги.

Оскільки
з огляду на викладене,  суди першої
інстанції та апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального
права та на порушення норм процесуального права не встановили всіх фактичних
обставин,  які мають значення для
правильного вирішення справи,  рішення
судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись
статтями 336,  338 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області,

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Голосіївського районного суду м.  Києва
від 24 листопада 2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 лютого
2005 року скасувати,  а справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.