Справа №22ц-1930/07        Суддя І -ї інстанції: Костюченко Г.С.
5                      Доповідач
апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої
Буренкової К.О.,

суддів Довжук
Т.С. ,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю позивачки ОСОБА_1,  її
представника ОСОБА_2 та прокурора Берези А.В.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

прокурора
Ленінського району м.  Миколаєва

на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 7 червня 2007 p.,  ухвалене
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири
дійсним та визнання права власності на квартиру,

встановила:

В квітні
2007 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на це майно.

Позивачка
зазначала,  що ОСОБА_3 являлася
власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

12
березня 2007 р. між нею (позивачкою) та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір
купівлі-продажу цієї квартири,
відповідно до умов якого вона (позивачка) сплатила відповідачці вартість
цього майна у сумі 10000 грн. Всіх істотних умов щодо купівлі-продажу квартири
вони досягли,  а вона (позивачка) їх
виконала. Проте відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення цього
договору.

Посилаючись
на наведені обставини,  ОСОБА_1 просила
про задоволення позову.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 7 червня 2007 р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено
визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

За
ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі прокурор просить рішення суду скасувати як незаконне,  та ухвалити нове рішення,  яким відмовити позивачці в задоволенні її

вимог.
Прокурор посилається на те,  що воно
ухвалено з порушенням положень матеріального права та вимог процесуального
права,  що призвело до порушення прав
неповнолітньої дитини відповідачки.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  їх представників,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційну скаргу слід відхилити із наступних
підстав.

Згідно
ч.2  ст.
220 ЦК 2003 р. та п.4 постанови №3
Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними» (зі змінами,  внесеними

постановами
від 25 грудня 1992 р. №13 та від 25 травня 1998 р. №15),  якщо угода,
що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково
однією з сторін,  а друга сторона
ухиляється від її нотаріального посвідчення,
суд за вимогою сторони,  яка
виконала угоду,  її правонаступників,  прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції правильно
виходив з того,  що оскільки сторонами
було досягнуто згоди з усіх істотних умов при укладенні договору
купівлі-продажу спірної квартири,  вони
виконали його умови,  але відповідачка
ухиляється від нотаріального її оформлення,
то в відповідності до положень ч.2
ст.  220 ЦК України є підстави для
визнання даної угоди дійсною.

Такий
висновок суду підтверджується матеріалами справи,  зокрема: змістом договору купівлі-продажу
спірної квартири від 12.03.2007 p.; витягом з
реєстру прав власності; розпискою від 20.03.2007 p.,  із змісту якої видно,  що ОСОБА_3 фактично отримала від ОСОБА_1 10
000 доларів США в рахунок вартості спірної квартири; витягом із рішення
Миколаївського міськвиконкому від 24 листопада 2006 p.,  яким відповідачці надано дозвіл на продаж
однієї кімнати в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1; протоколом судового
засідання від 7.06.2007 p.,  із якого видно,  що
відповідачка визнала позов. Дане рішення ОСОБА_3 не оспорювалося.

Доводи
прокурора щодо порушення прав неповнолітньої ОСОБА_4 безпідставні,  оскільки відповідачка,  яка є її матірю,  розпорядилася зазначеною квартирою в звязку з
виїздом в квітні 2007 р. разом з донькою на постійне місце проживання до
Російської Федерації,  що підтверджується
довідками відділення громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ММУ УМВС України у
Миколаївській області від 20.03.2007р.,
26.07.2007 p.,  відомостями
паспортної служби цього ж відділу внутрішніх справ.

Оскільки
рішення ухвалено з додержанням положень матеріального права та вимог
процесуального права,  то колегія не
вбачає підстав для його скасування.

Керуючись  ст.
ст.  303,  305,
307,  308,  315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу прокурора відхилити,  а рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 7 червня 2007 р. залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня. її проголошення.