УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

24
грудня 2007 року                                                                                        м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Громіка Р.Д.

суддів  - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.

при секретарі -
Щуровській О.Д.

розглянувши     апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.10.2007р. по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, ціна позову
3566 грн.40 коп., -

встановила:

Позивач
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди на суму 3566, 40 гривен, мотивуючи свої вимоги тим, що у неї у підсобному
господарстві на праві приватної власності знаходились дві корови і дві телиці
віком 2 роки вагітністю 3 місяці. По взаємній домовленості між жителями села,
випас великої рогатої худоби здійснювався без найму пастуха на пасовищах села
Бурдівка, по черзі самими власниками худоби згідно встановленого графіку. В
обов'язки пастуха входить: вигін вранці на пасовище великої рогатої худоби,
обідній водопій у встановленому місці, охорона та збереження худоби,
попередження потрави на полях сільськогосподарського призначення, присадибних
та садових ділянках села та дачних масивів, пригін у кінці світлового дня
великої рогатої худоби в село Бурдівка, повідомлення власників худоби про
захворювання тварин чи про неадекватну поведінку тварини протягом світового дня
його випасу та інше. 04 листопада 2006 року по графіку випас громадського стада
здійснював відповідач. Після випасу худоби у той день відповідач додому пригнав
тільки дві корови і одну телицю, що належали позивачу, а телицю по кличці
„Кармеліта" не пригнав. Не повернулась вона додому і протягом ночі.
Позивач 04.11.2006 року ввечері заявила відповідачу претензії з приводу пропажі
тварини - телиці „Кармеліти", на що відповідач не зміг пояснити, де ділася
телиця, мотивуючи тим, що позивач не зустріла тварин на тирлі. Вночі ніхто не
шукав телицю, наступного дня, тобто 05.11.2006 року, труп тварини було знайдено
на пасовищі біля сусіднього села Богнатово позивачем та членами її сім'ї.
Розтин трупу тварини зроблено ветлікарем ОСОБА_3 у присутності свідків
06.11.2006 року. Лікар зробила висновок про причини падежу тварини, а саме:
здавлювання грудної клітки скупченням великої кількості газів в черевній
порожнині - асориксія, через поїдання твариною великої кількості кормів легкого
бродіння (молодої зеленої трави). Смерть тварини можна було попередити при
своєчасному виявленні її здуття і надання їй

Головуючий
у суді першої інстанції: Ільяшук А.В.               Справа
№22ц-5672/07р.

Доповідач:
Громік Р.Д.                                                           Категорія
ЦП 23

ветеринарної
допомоги на протязі перших 6 годин, повідомивши власника тварини або
ветеринарного лікаря. Міри боротьби із здуттям знає кожний власник корів, а в
крайньому випадку тварину можна було дорізати, спустити кров і м'ясо було б
придатне у їжу. Відповідач нічого подібного не зробив, халатно і недобросовісно
віднісся до обов'язків пастуха громадського стада, не забезпечив охорони
тварини під час випасу та допустив поїдання нею великої кількості молодої
зеленої трави, тим самим не звернув уваги, що телиця відстала від стада,
залишилася на полі, у зв'язку з чим він і не зміг пояснити причину відсутності
телиці ввечері 04.11.2006 року. Бездіяльність відповідача призвела до завдання
майнової шкоди позивачу. Майнову шкоду позивач оцінює у сумі 3500 гривень -
вартість чистого м'яса з живої ваги телиці масою 350 кг (50% чистої ваги = 175 кг х 20 гривен
(вартість 1 кг телятини на період 04.11.2006 року), а також оплата праці ветеринара
по проведенню експертизи тварини у сумі 66, 40 гривен. Добровільно відшкодувати
збитки відповідач не бажає. Позивач просить суд стягнути на її користь з
відповідача 3566, 40 гривен відшкодування матеріальної шкоди.

У
судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та
просила їх задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 проти позову заперечували та просили суд
відмовити у його задоволенні у зв'язку з тим, що відсутня вина відповідача у
настанні шкоди, оскільки в обов'язки пастуха не входить доставка корів по
домоволодінням господарів, і скільки корів здали господарі у стадо 04.11.2006
року, стільки ж і пригнав відповідач о 16 годині на тирло. До 19 години ніхто з
жителів села претензій до відповідача не заявляв і тільки о 19 годині до
відповідача додому прийшов син позивача ОСОБА_5 та заявив, що у них пропала
телиця. Відповідач заперечив, що позивач йому корів і телиць не здавала і він
їх не бачив у стаді, але запропонував вранці пошукати пропажу разом з сином
позивача. 05.11.2006 року відповідач об'їхав маршрут, по якому гнав стадо, але
телиці не знайшов. Через декілька хвилин додому до відповідача приїхав син
позивача ОСОБА_5 та повідомив, що знайшов мертву тварину і вказав місце
знахідки. Відповідач проти цього заперечив, вказавши, що на тому місці він
вранці телиці не бачив. У відношенні відповідача було відмовлено у порушенні
кримінальної справи за відсутністю у його діях складу злочину. Тому він вважає,
що позов безпідставний, не доведений доказами та не підлягає задоволенню.

Рішенням
Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.10.2007р. позов ОСОБА_2
був задоволений.

В
апеляційні скарзі апелянтом ставиться питання про скасування рішення суду в
зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи,
неповно були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, апелянт просить
скасувати рішення суду, та постановити нове, яким в задоволені позову ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом
першої інстанції було правильно встановлено, що позивач була власницею чотирьох
голів великої рогатої худоби, а саме двох корів і двох телиць віком 2 роки та
вагітністю 3 місяці. Цей факт не заперечував і сам відповідач і його
представник, а також підтвердили всі свідки, допитані судом у судовому
засіданні. У листопаді 2006 року громадську худобу випасали жителі села згідно
графіку, тобто по черзі по дворам. 04.11.2006 року худобу пас відповідач
ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином. По звичаю, який склався у даній
місцевості, в обов'язки пастуха входив вигін стада на пасовище вранці, обідній
водопій в установленому місці, охорона та збереження стада, попередження
потрави посівів худобою, повернення худоби в кінці світового дня в село
Бурдівка,  повідомлення господарів худоби
про хвороби тварин та іншу неадекватну

поведінку худоби
на протязі світового дня його випасу. Крім цього, при виявленні здуття великої
рогатої худоби у результаті переїдання зеленої маси, пастух повинен надати
термінову допомогу тварині самостійно, або викликати ветлікаря. Як допомогти
тварині знає кожний власник великої рогатої худоби. 04.11.2006 року позивач
вигнала у стадо 2 корів та двох телиць, одна з яких по кличці „Кармеліта"
ввечері на тирло не була пригнана відповідачем і додому самостійно не прийшла.
Позивач і її син ОСОБА_5 заявили претензії відповідачу з приводу зникнення
телиці о 19 годині 04.11.2006 року. На що відповідач не зміг пояснити, чому
телиця не прийшла із стадом. Наступного дня вранці відповідач самостійно шукав
телицю „Кармеліту", але не знайшов у місці, де пас стадо. Позивач з сином
знайшли вказану телицю у балці 05.11.2006 року по шляху, де рухалося і паслося
стадо, про що повідомили відповідача та його дружину -представника по справі.
Відповідач відмовився виїхати на місце знахідки та став заперечувати, що пас
тварину 04.11.2006року. Позивач із свідком ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повідомили про
необхідність присутності відповідача при розтині тварини ветеренарним лікарем
06.11.2006 року, на що той не заперечував але 06.11.2006 року на виклик комісії
не вийшов, та на місце розтину самостійно не з'явився. Розтин тварини проведено
ветлікарем ОСОБА_3 у присутності позивача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, та
зроблено висновок про причину загибелі тварини. Причиною падежу телиці
виявилося те, що вона переїла зеленої маси швидкого бродіння в результаті чого
у неї розвилася асориксія - здавлювання грудної клітки через накопичення
великої кількості газів у черевній порожнині. Таку причину загибелі тварини
ОСОБА_3 підтвердила під присягою у судовому засіданні. Результати розтину
зафіксовані у протоколі розтину трупа тварини від 06.11.2006 року, підписаному
ветлікарем та свідками і позивачем без заперечень. Встановлено дату загибелі
тварини -04.11.2006 року та вага тварини 350 кг - встановлена шляхом вимірів по
спеціальній методиці. Як вбачається з висновку дослідження експертизи №274 від
06.11.2006 року у тварини збудника сибірської язви не виявлено, а також не
вказано про наявність у неї інших захворювань інфекційного характеру. У
постанові про відмову у порушенні кримінальної справи від 15.11.2006 року УІМ
Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області у відношенні ОСОБА_1, ст.
лейтенантом Драгуш І.Н. встановлено, що ОСОБА_2 вигнала на випас 04.11.2006
року чотири голови великої рогатої худоби, одна з тварин, а саме телиця віком 2
роки - не повернулася із стада ввечері того ж дня. ОСОБА_1 пас стадо у районі
села Богнатово і дачного масиву „Богнатово-2", де і була знайдена загибла
тварина 05.11.2006 року. Постанова ніким не оскаржена та набрала чинності. У
ній встановлено місце, час і день загибелі тварини та особу, яка пасла стадо
04.11.2006 року, тобто ОСОБА_1. ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду для
відшкодування збитків.

Суд
першої інстанції на цих підставах обґрунтовано дійшов до висновку, що позовні
вимоги доведені матеріалами справи, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5.
Суд правильно критично оцінив пояснення свідків ОСОБА_10, яка пасла стадо разом
з ОСОБА_1 влітку та обставин справи не знає а також пояснення відповідача
ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_4 та їх сина ОСОБА_1, оскільки вони є
зацікавленими у результаті розгляду справи особами.

Відповідальність
відшкодувати завдані збитки в силу ст. 1166 ЦК України наступає при наявності шкоди, протиправності
поведінки заподіювана шкоди, наявності причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи та шкодою, вини заподіювана шкоди.

Суд
першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач при здійсненні
випасу худоби 04.11.2006 року недотримувався умов випасу худоби, недбало
ставився за доглядом тварин, що і призвело до загибелі телиці „Кармеліти",
- тобто по справі є наявність всіх умов настання відповідальності за
матеріальну шкоду, завдану позивачу.

За таких
обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що
позов оснований на законі, доведений у судовому засіданні та підлягає
задоволенню.

Висновок
суду першої інстанції відповідає вимогам ст.
1166 ЦК України
та

фактичним обставинам справи, які доведені в суді першої
інстанції.

Відповідно
до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач
не довів в судовому засіданні ні в суді першій інстанції, ні в суді апеляційній
інстанції обставини, на які посилався як на підставу своїх заперечень, а саме,
відсутності вини в заподіянні позивачу збитків.

Твердження
відповідача в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені
в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав
для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на
думку колегії суддів, законних підстав для скасування рішення суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 303-304, 307 ч.1
п.1, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.10.2007р. по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, ціна позову
3566 грн.40 коп. - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.