РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,

Данчука В.Г., Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до газети
Київської міської ради “Хрещатик” про спростування недостовірної інформації та
захист честі, гідності, ділової репутації, за касаційною скаргою газети
Київської міської ради “Хрещатик” на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 серпня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2005 року ОСОБА_1. звернулася в суд із позовом
до газети Київської міської ради
“Хрещатик” про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування
недостовірної інформації.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що редакція газети
опублікувала ряд статей, в яких поширила про неї недостовірну інформацію, яка
принижує честь, гідність і ділову репутацію.

Зокрема, просила спростувати:

- відомості, викладені 17 березня 2005 року в статті
“Вкрали “Дніпро”, а саме:

“Повертаючись до оповіді про “вкрадений” у держави готель “Дніпро”, варто
нагадати ще одну прикрість, яка спіткала його кілька років тому. Тоді на шию
чотиризірковому красеню вмостився іноземний інвестор. Цікава деталь: гроші
надійшли в Україну з Австрії і того ж дня зникли з України в напрямку сонячного
Кіпру. Але така “дрібничка” аж ніяк не завадила чужоземному благодійникові
щомісяця вимагати від готелю до сотні тисяч доларів і анітрохи не непокоїла
тодішнє керівництво “Дніпра”;

- відомості, викладені 1 квітня 2005 року в статті
“Дніпро” вкрали двічі”, а саме:

“Тіньова комбінація з австрійським інвестором розпочиналася прозоро.
…Проте. 1 вересня 2000 року всупереч усім відомим в економічній науці критеріям
оптимальності та без будь-якого додаткового внеску з боку інвестора  пані ОСОБА_1 і пан ОСОБА_2 вносять зміни до
договору за якими сума щомісячних відшкодувань із 35 тисяч доларів зростає до
50 тисяч, а строк дії угоди збільшується аж до 30 червня 2015 року, що є
економічно недоцільним для готелю. …(бо аж 10 відсотків “прикарманеного”
вирішили повернути законним власникам), або ж що спритники спробували
“замаскувати” цією реінвестицією сумнівну “економічну” оборутку, яку ніхто,
здається, й не збирався виявляти”;

“…Згадаємо “незлим, тихим словом” ще одного учасника угоди - підрядника з
Греції, директора кіпрської фірми “Пакова інвестмент ЛТД” ОСОБА_3. Його ввели
до групи формально - щоб “транзитно” перерахувати чоловікові протягом доби 1
мільйон 701 тисячу 620 доларів, котрі надійшли в Україну від австрійця. Після
цього підрядник зник. Наголосимо: зазначена вище сума перебувала в Україні
менше доби”;

“…директор готелю “Дніпро” ОСОБА_1 і головний бухгалтер
ОСОБА_4 безпідставно переказали кіпрській фірмі принаймні 1 мільйон 306,6
тисячі доларів США. Те що “накопали”, передали Генеральній прокуратурі України.
На підставі цих документів наглядова інстанція Києва порушила кримінальну
справу. Слідчий прокуратури Печерського району столиці в своїй постанові
вказав: керівники готелю “зловживаючи службовим становищем, умисно, на користь
третіх осіб, безпідставно перерахували фірмі “Пакова інвестмент ЛТД” 1 мільйон
306,6 тисячі доларів США, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.”

“…Та
повернемося до майже двомільйонної австрійської інвестиції, зареєстрованої            30 липня 1999 року, яку протягом
доби після надходження на рахунок “Дніпра” переказали кіпрському підряднику -
компанії “Пакова інвестмент ЛТД”

“…може й ОСОБА_5, якому допомогла проштовхнути тіньову схему ОСОБА_1,
створивши на базі державного підприємства відкрите акціонерне товариство та
згодом “поступившись” лише на деякий час своїм місцем ставленикові ОСОБА_5-
пану ОСОБА_6, котрий блискуче зробив свою справу.”

“…щодо неї також порушено кримінальну справу за
зловживання службовим становищем”;

- відомості, викладені
22   квітня   2005 року
в  статті   “Дніпро”, ми разом”, а саме:

“…а прокуратура Печерського району м. Києва встановила: ця пані разом з
головним бухгалтером означеного товариства, “зловживаючи службовим становищем,
умисно в інтересах третіх осіб” безпідставно переказала за кордон понад 1,3
мільйона доларів”.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29
серпня 2005 року, залишеним без зміни ухвалою колегії суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2006 року, позов
задоволено. Зобов'язано редакцію газети Київської міської ради “Хрещатик”
спростувати відомості, визнані судом такими, що не відповідають дійсності та
порочать честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1., викладені в номерах
газети “Хрещатик” від 17 березня 2005 року в статті “Вкрали Дніпро”, від 1
квітня 2005 року в статті “Дніпро вкрали двічі”, від 22 квітня 2005 року в
статті “Дніпро, ми разом!”, шляхом опублікування протягом п'ятнадцяти днів
після вступу рішення суду в законну силу на десятій сторінці газети
резолютивної частини рішення місцевого суду.

У касаційній скарзі редакції газети Київської міської
ради “Хрещатик” ставиться питання про скасування зазначених судових рішень і
направлення справи на новий розгляд у суд першої інстанції, оскільки в
опублікованих статтях висловлені оціночні судження щодо фактів, викладених у
постановах слідчих прокуратури, первинних документах, поширених прокуратурою,
ГоловКРУ України, Державним управлінням справами Президента України, та інших
документах. Інформація, поширена відповідачем, у порушення вимог ст. 277 ЦК
України безпідставно визнана недостовірною та такою, що порочить честь,
гідність і ділову репутацію позивачки.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постановлені у справі судові рішення -
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з таких
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачем не
доведено достовірність інформації, поширеної відносно позивачки.

Проте з таким висновком погодитися не можна тому, що
судами неправильно застосовані закони, які підлягають застосуванню, та не
враховані міжнародно-правові зобов'язання України в сфері свободи слова,
свободи вираження поглядів.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування
цієї інформації (ст. 277 ЦК України).

Відповідно до Конституції України та ст. ст. 270, 275,
297 ЦК України фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, так і
право на захист свого особистого немайнового права.

Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з
офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її
достовірність і в силу вимог ч. 2 ст. 302 ЦК України не несе відповідальність у
разі її спростування.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України “Про інформацію” ніхто
не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних
суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні
дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вираження
гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості.

Додаткові підстави звільнення  від відповідальності засобів масової
інформації та журналістів визначаються Законами України: “Про друковані засоби
масової інформації  (пресу) в Україні”,
“Про телебачення і радіомовлення”, “Про інформаційні агентства” та “Про
державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист
журналістів”.

Статтею Європейської конвенції про захист прав людини та
основних свобод (далі - Конвенція), ратифікованою Україною, передбачено право
кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати й передавати інформацію та ідеї без втручання
органів державної влади і незалежно від кордонів.

Втрутитися в процес реалізації цієї норми національна
влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції.

У порушення вимог зазначеного національного та
міжнародного законодавства місцевий і апеляційний суди не розмежували недостовірну
інформацію, яка порочить позивачку, від думок, поглядів редакції газети
“Хрещатик”, викладених із використанням літературного псевдоніму, стосовно
суспільно-значимих фактів, пов'язаних із приватизацією державного підприємства
“Готельний комплекс “Дніпро”, ВАТ
“Готель “Дніпро”, укладенням ним договору про спільну діяльність від 4
червня 1999 року, договорів про спільну інвестиційну діяльність за участю
іноземного інвестора, інших додаткових угод, та фактами порушень кримінальних
справ, пов'язаних із діяльністю службових осіб готелю, керівником якого була
позивачка.

Аналізуючи зазначені факти, зокрема: зміст, направленість
і виконання договорів, розподіл прибутків від сумісної діяльності, факти
внесення іноземної інвестиції, порушення кримінальних справ та зміст постанов,
редакція газети у своїх статтях обґрунтовує свою оцінку зазначеним фактам і
діям позивачки як керівника готельного комплексу, яка не підлягає перевірці
судом на предмет достовірності.

Редакція газети як захисник інтересів громадськості
використала своє право критики, висловлення своє думки в процесі обговорення
питань, що становлять громадський інтерес.

Так, у зазначених публікаціях, аналізуючи договори про
спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора, меморандум
юридичної фірми “Кисіль і партнери” від 19 серпня 2004 року, лист Головного
контрольно-ревізійного управління України про отримання 22 липня 1999 року
готелем від інвестора - австрійського товариства з обмеженою відповідальністю
“Альфа Проект холдінг” 1 701 620 доларів США та їх переказ 23 липня 1999 року
фірмі Республіки Кіпр “Пакова інвестмент
ЛТД”, додаткову угоду № 29-08/03 про щомісячні виплати готелем не
менше                   50 000 доларів
США прибутку іноземному інвестору, редакція висловлює стосовно керівництва  готельного комплексу “Дніпро” своє негативне
судження. По-своєму оцінює дії позивачки стосовно змін угод, переказів грошей,
цитує постанову слідчого про порушення кримінальної справи та інші матеріали,
зокрема документи органів прокуратури.

Аналіз змісту опублікованих статей говорить про те, що
вони направлені не на приниження честі, гідності чи ділової репутації
позивачки, а на доведення до широкого кола людей фактів незаконної приватизації
та укладення необгрунтованих правочинів із державним майном.

Оскільки в статтях відсутня недостовірна інформація, а за
висловлювання оціночних суджень редакція не може бути притягнута до
відповідальності, то в суду не було підстав для задоволення позовних вимог, а
тому судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

в и р і ш  и л а :

Касаційну скаргу газети Київської міської ради “Хрещатик”
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29
серпня 2005 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2006 скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1до газети Київської міської
ради “Хрещатик” про спростування недостовірної інформації та захист честі,
гідності, ділової репутації відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко