АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05»
квітня 2007р.                                                                                        м.Одеса

Колегія суддів
судової палати у  цивільних  справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
-Троїцької Л.Л.,

суддів -
Сидоренко І.П., Фальчука В.П.

при секретарі - Басовій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні
скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3на

рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської
області від 22 травня 2006р. по

цивільній справі за позовами ОСОБА_1, що діє в своїх
інтересах та

в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_3

Анатолійовича, ОСОБА_2, 3-ті особи: ОСОБА_7,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, - про визнання права

користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

21.04.2005р. ОСОБА_1. звернулась до суду з даним позовом до відповідачів,
посилаючись на те, що 20.06.1992р. вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5. та з цієї
дати постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1

В спірній квартирі також проживають ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_2та ОСОБА_3.

Відповідачі по
справі не дають письмової згоди на реєстрацію її по вказаній адресі.

На підставі викладеного, просила суд визнати за нею право проживання в
квартирі АДРЕСА_1(а.с.2).

За таких же підстав 08.02.2006р. ОСОБА_1. в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4. звернулась до суду з
вимогами до відповідачів про визнання за ОСОБА_4. право проживання в зазначеній
квартирі (а.с.36).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 травня
2006р. цивільні справи об'єднані в одне провадження (а.с.50).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня
2006р. позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені.

Суд визнав за ОСОБА_4. та ОСОБА_1.
право проживання в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

В частині реалізації права ОСОБА_1.
щодо приватизації вказаної квартири відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2., ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. судові витрати у
розмірі 4,25грн. (а.с.60-63).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2. та ОСОБА_3. просять рішення
суду скасувати, справу направити на новий розгляд, посилаючись на те, що
рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Справа №22ц -500 /2007р.                                                           Категорія
ЦП : 44

Головуючий у
першій інстанції -Шляхтицький О.І. Доповідач - Троїцька Л.Л.

2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду
скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про реалізацію її права щодо
приватизації спірної квартири, посилаючись на те, що рішення в цій частині
постановлено з порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, який виклав
доводи апеляційних скарг, зміст рішення, дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1.,
суд першої інстанції виходив з того, що позивачі проживають в спірній
квартирі з 1992р., проте, відповідної реєстрації за даною адресою не мають у
зв'язку з відсутністю письмової згоди ОСОБА_2. та ОСОБА_3., що передбачено
ст.65 ЖК України.

При цьому, у контексті предмету спору суд порахував
необхідним право проживання розділити як право проживання з відповідною
приватизацією житлової площі та на право проживання щодо фактичного права
користування житлом та правом на відповідну державну реєстрацію згідно з
Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні".

Між тим, з такими
висновками суду колегія погодитись не може.

Вимоги позивачки, як в своїх інтересах так і в інтересах
неповнолітньої доньки, були фактично заявлені в порядку ст.65 ЖК України. При
розгляді справи по суті, суд також керувався ст.65 ЖК України, а вимоги, які
вказані в позовній заяві, про визнання права на проживання даною нормою права
не передбачено.

Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в
установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають
разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а
також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної
згоди не потрібно,

Особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім'ї
наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї право користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем і членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Із матеріалів справи вбачається що наймачем спірної
квартири є ОСОБА_6. (а.с.99). ОСОБА_2. і ОСОБА_3.,як колишні члени сім'ї
наймача, які мешкають в цій квартирі і зареєстровані в ній, ніколи не давали
письмової згоди на вселення в квартиру позивачки ОСОБА_1. і її неповнолітньої
доньки ОСОБА_4.

Між ними на протязі багатьох років виникали житлові
спори, які розглядались в судових органах.

Вказане
підтверджується матеріалами справи і не оскаржується сторонами.

При викладених обставинах, висновки суду про те, що ОСОБА_1., проживаючи в
спірній квартирі з 1992р., набула самостійне право користування в ній з
послідуючою приватизацією, не відповідають вимогам вище вказаної норми ЖК
України.

Більш того, вимоги ОСОБА_1.
не були пов'язані з приватизацією житла, у зв'язку з чим, суд не повинен
був робити будь-яких висновків з цього приводу на майбутнє.

Крім того, колегією встановлено, що задоволення вимог ОСОБА_1. необхідно для
вирішення питання про її реєстрацію за місцем фактичного проживання.

Між тим, колегія вважає, що реєстрація є відповідний адміністративний акт,
який здійснюється згідно до Закону України „Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні".

Із оглянутого у судовому засіданні паспорту ОСОБА_1. вбачається, що
вона зареєстрована по АДРЕСА_2і згідно ст.6 вище вказаного Закону при зміні
місця проживання в межах адміністравно-територіальної одиниці, на яку
поширюються повноваження органу реєстрації, зобов'язана лише письмово
повідомити про це відповідний орган реєстрації.

Доводи позивачки
про те, що вона з 1992 року
проживає в спірній квартирі, здійснює догляд за наймачем цієї квартири і
являється законним представником неповнолітньої

3

доньки
Чезари, яка також мешкає в цій квартирі, не можуть служити правовими підставами
для задоволення її вимог. Судом встановлено, що ОСОБА_1. фактично
проживає в спірному приміщенні і питання про її виселення не заявлено.

З урахуванням викладеного, колегія приходить до висновку,
що вимоги ОСОБА_1. є
необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог ОСОБА_1.
в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4., то вони підлягають задоволенню,
оскільки ОСОБА_5. у
встановленому законом порядку у січня 2004р. удочерив неповнолітню доньку
позивачки - ОСОБА_4і
згідно ч.1 ст.65 ЖК України на її вселення в спірну квартиру згоди інших членів
сім'ї наймача не потрібно (а.с.8).

Оскільки рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права,
воно підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення по суті
заявлених вимог.

Керуючись
ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2006р.
скасувати.

Ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_4задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

У задоволенні вимог ОСОБА_1до ОСОБА_3, ОСОБА_2про
визнання права користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1-відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає чинності негайно, однак, може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі 2-ох
місяців з дня його проголошення.