Справа № 22ц-626/2007                        Головуючий у першій
інстанції - ІЛЬЧЕНКО
Категорія - цивільна                                                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007 року                                                                                                    м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі.

головуючого-судді      ІВАНЕНКО Л.В.

суддів:                 ГУБАР В.С., ШЕМЕЦЬ Н.В.

при
секретарі:    РАЧОВІЙІЛ.

за участю:           ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ВАТ „УКРНАФТА" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 1 лютого 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ВАТ „УКРНАФТА" про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2007 р. ОСОБА_2
звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в якому просив поновити його на
посаді диспетчера будівельно-монтажного цеху у ВАТ „Укрнафта"
Нафтогазовидобувного управління „Чернігівнафтогаз".

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 1 лютого 2007 року позов
задоволено, поновлено ОСОБА_2. на роботі на посаді диспетчера
будівельно-монтажного цеху ВАТ „Укрнафта" Нафтогазовидобувного управління
„Чернігівнафтогаз" з 23
листопада 2006 року,
стягнуто з ВАТ „Укрнафта" Нафтогазовидобувного управління
„Чернігівнафтогаз" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 5153 грн. 74 коп., стягнуто з
ВАТ „Укрнафта" Нафтогазовидобувного управління „Чернігівнафтогаз" на
користь держави 51 грн. 30 коп. судового
збору, а на користь ТУ ДСА України в Чернігівській області 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ. Рішення в частині
поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за місяць в розмірі 2267 грн. 87 коп. допущено до
негайного виконання.

В апеляційній
скарзі ВАТ „Укрнафта" просило скасувати вказане рішення, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність
обставин, які суд вважає доведеними. Зокрема, апелянт вважав, що позивач весь
робочий день 22 листопада
2006 р.
знаходився на роботі, а тому мав в цей день реальні підстави для звільнення
позивача. Апелянт посилався на те, що суд не мав правових підстав вважати, що в
день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову
непрацездатність, оскільки 22.11.2006 позивач працював. Крім того, відповідач
вказував, що позивач звільнений з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України
обґрунтовано, оскільки хоча Постановою Держкомпраці і секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24 посада позивача
не віднесена

2

до категорії
осіб, з якими укладаються договори про повну матеріальну відповідальність,
проте з ним такий договір був укладений і він безпосередньо обслуговував
товарно-матеріальні цінності. Апелянт стверджував, що суд безпідставно стягнув
з нього середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 листопада по 25 грудня 2006 p., оскільки в цей
період позивач перебував на лікарняному, а тому при проведенні перерахунку слід
було враховувати отримання позивачем допомоги за листком непрацездатності.

Вислухавши
доповідача, пояснення представника ВАТ „Укрнафта", який просив скаргу
задовольнити, а рішення суду скасувати, пояснення ОСОБА_2., його представника
ОСОБА_3., які проти задоволення скарги заперечували та дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

По справі
встановлено, що ОСОБА_2 з 11
січня 1978 р.
перебував в трудових відносинах з НГВУ „Чернігівнафтогаз" ВАТ
„Укрнафта", а з 2 червня 2004 р. працював на
посаді диспетчера будівельно-монтажного цеху.

Згідно наказу № 1164-к від 22.11.2006 року ОСОБА_2
було звільнено з роботи 22
листопада 2006 року у
зв'язку з втратою довір'я за п.2 ст. 41
КЗпП України.

Звільнення
відбулось у зв'язку з тим, що 30.11.2007
виконробом ОСОБА_4. за домовленістю з диспетчером ОСОБА_2 та енергетиком
ОСОБА_5. вивезено за територію БМЦ 2
м3 бетону М-300 на суму 706,28
грн. та завезено його на територію приватної особи, яка передала водію а/к № 1 ЦТТ ОСОБА_6. гроші
в сумі 600 грн.,
які останній передав ОСОБА_2., а ОСОБА_2 в свою чергу ОСОБА_7.

Звільнення
проведено за згодою профкому, який відбувся 22 листопада 2006
p..

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 з 22
листопада 2006 р.
перебував на стаціонарному лікуванні в Прилуцькій ЦРЛ, що підтверджується
листком непрацездатності (а.с.
12), який є належним доказом по справі на підтвердження знаходження у стані
непрацездатності, а тому звільнення позивача під час хвороби суперечить ч. З
ст. 40, ч. 2 ст. 41 КЗпП України,
які не допускають звільнення працівника за ініціативою адміністрації під час
хвороби.

За таких
обставин, доводи апелянта про те, що позивач 22 листопада 2006
р. працював повний робочий день не можуть бути враховані апеляційним судом,
оскільки в справі наявні докази про знаходження позивача у хворобливому стані.

Згідно з
положеннями п. 2 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір може бути розірваний тільки з працівниками, що безпосередньо
обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, тобто з такими, з якими
може бути укладено договір про повну індивідуальну відповідальність або які
(незалежно від можливості укладення цього договору) зайняті прийманням,
зберіганням, транспортуванням, відпуском або розподілом матеріальних цінностей.

3

З посадової
інструкції диспетчера будівельно-монтажного цеху НГВУ „Чернігівнафтогаз" було
встановлено, що функціями диспетчера є забезпечення виробництва цеху
механізмами, автотранспортом та раціональне їх використання і функції щодо
безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей до його
обов'язків не входять.

Таким чином, посада
диспетчера будівельно-монтажного цеху НГВУ „Чернігівнафтогаз" відповідно
до вимог чинного трудового законодавства не потребує укладення договору про
індивідуальну матеріальну відповідальність, а його фактичне укладення не може
бути підставою для звільнення позивача в даному випадку за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Узагальнюючи
вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_2. за
п. 2 ст. 41 КЗпП України
відбулось з порушенням вимог трудового законодавства.

Також вірним є
висновок суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і
він відповідає ст. 235 КЗпП
України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України від 6
лютого 1995 р. № 100.

Твердження
апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував того, що позивач з 22 листопада 2006 р. по 25 грудня 2006 р. перебував на
лікарняному і судом не була відрахована одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не
може враховуватись, оскільки, як встановлено в засіданні апеляційного суду,
зазначений лікарняний лист не був зданий позивачем для оплати і цієї обставини
не заперечувалось апелянтом в судовому засіданні.

Враховуючи
наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а
рішення суду залишенню без зміни, оскільки воно ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.
307,308,313-315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
ВАТ „УКРНАФТА" - відхилити,
а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 1 лютого 2007 року - залишити без
зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.