Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 січня
2007 року.                 Констянтинівський
міськрайонний суд Донецької області

у складі:

головуючого
судді                                             Соларєвої
Т.О.

при
секретарі                                                     Кльоповій
Л.В.

за участю:

позивача                                                            ОСОБА_1

представника
відповідача                                 Савенкова О.Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Констянтинівка справу за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Костянтинівка Донецької області про відшкодування моральної шкоди,   -

встановив:

17
листопада 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.   Костянтинівка Донецької області про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного захворювання. Посилався на те,   що з 1955 року до 2000 року він працював
вогнетривником в БУ треста "Донбасдомнаремонт",   під час роботи отримав професійне
захворювання-сілікоз,   вузлувата форма.
При огляді у МСЕК 05.04.2004 року йому було встановлено втрату професійної
працездатності по профзахворюванню у розмірі 20 % безстроково. У зв"язку з
професійним захворюванням він погано почувається,   відчуває себе вирваною з життя хворою
людиною,   у якої немає ніяких життєвих
перспектив,   крім фізичного болю і
страждань. Просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди
грошову компенсацію у розмірі 30000 грн.

У
судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги,   посилався на ті ж обставини,   що і в позовній заяві. Представник
відповідача позов не визнав і просив відмовити у задоволенні позову. Посилався
на те,   що позивач не надав суду доказів
заподіяння йому моральної шкоди,   а
саме,   висновок МСЕК про встановлення
йому факту заподіяння моральної шкоди,
а також на те,   що Законом
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" зупинена на 2007
рік дія положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,   які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 р. (з наступними змінами),   в частині відшкодування моральної шкоди.
Суд,   заслухавши пояснення позивача,   допитаного як свідка,   представника відповідача,   свідків,
дослідивши надані докази вважає,
що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,   що під час роботи в вогнетривником в БУ
треста «Донбасдомнаремонт» позивач отримав професійне
захворювання-сілікоз,   вузлувата
форма,   що підтверджується актом
розслідування професійного захворювання від 11.04.2004(а.с.  11-13). При огляді у МСЕК 05.04.2004 року позивачеві
було встановлено втрату професійної працездатності по профзахворюванню у
розмірі 20 % безстроково (а.с.   14).
Вказане ушкодження здоров'я спричиняє позивачеві фізичний біль,   порушило його нормальні життєві
зв'язки,   що потребує від нього додаткових
зусиль для організації його життя,   бо
він часто перебуває на лікуванні - останній раз з 20.12.2006 до 5.01.2007 з
діагнозом: хронічне обструктивне захвоорювання легенів 3 стадії,   середньої тяжккості,   фаза загострення. Пневмосклероз,   вузлувата форма (а.с.   15,
35,  36 ). Позивач погано себе
почуває,   не може виконувати роботу по
господарству,   йому важко дихати,   він весь час знаходиться вдома,   тому відчуває себе вирваним з життя. Вказані
обставини підтверджуються письмовими доказами,   наведеними вище,   а також поясненнями позивача,   допитаного як свідка,   свідків ОСОБА_2  ОСОБА_3,
які в судовому засіданні пояснили,
що позивач отримав професійне захворювання на виробництві,   внаслідок чого часто хворіє,   йому важко дихати і ходити,   через це позивач дуже переживає. З огляду на
вказане суд дійшов висновку про те,   що
позивачеві ОСОБА_1 внаслідок отримання професійного захворювання на виробництві
заподіяна моральна шкода,   яка полягає в
тому,   що

він
відчуває фізичний біль,  а також у
моральних переживаннях у зв'язку з професійним захворюванням,  що порушило його нормальні життєві зв'язки та
потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Висновок суду
про заподіяння ОСОБА_1 внаслідок професійного захворювання моральної шкоди
відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України,  які викладені в постанові від 31 березня 1995
р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди",  де зазначено,
що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних та фізичних страждань,
або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода
може полягати,  зокрема у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я (п. 3). Правовідносини,  які виникли між сторонами у зв'язку з
відшкодуванням моральної шкоди,
заподіяної внаслідок травмування на виробництві при виконанні трудових
обов'язків,  що спричинило шкоду
здоров'ю,  регулюються Законом України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності"
від 23 вересня 1999 р. (з наступними змінами). Згідно частини 1  ст.  9
Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 р. (з
наступними змінами) відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника,  здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності". Згідно з п/п "є" п. 1 частини
1  ст.
21 та частини 3  ст.  28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професіонального захворювання,
які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку
зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності
факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових
умов щодо відшкодування моральної шкоди. Частиною 3  ст.  34
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності"
передбачено,  що моральна шкода,  заподіяна умовами виробництва,  яка не спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодується Фондом соціального страхування за заявою потерпілого з
викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів. Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від
27 січня 2004 р. у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про
офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності"
(справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування)
положення частини 3 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" треба розуміти як визначення порядку,  процедури та розмірів відшкодування Фондом
соціального стахування від нещасних випадків моральної шкоди,  заподіяної умовами виробництва,  в окремому випадку - лише у разі відсутності
втрати потерпілим професійної працездатності. Тому суд приходить до
висновку,  що положення  ст.  21
та  ст.
28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професіонального
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" поширюються на спірний випадок,  оскільки суд дійшов висновку про наявність
факту заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв'язку з отриманням травми на
виробництві,  і з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди грошова
компенсація. Визначаючи розмір суми,  що
підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди,  суд враховує конкретні обставини справи,  характер та ступінь моральних страждань,  яких зазнав і продовжує зазнавати
позивач,  істотність вимушених змін у
його життєвих стосунках. Виходячи із принципу справедливості,  як того вимагає  ст.  41
Конвенції про захист прав людини і основних свобод,  суд вважає,
що на користь позивача підлягає стягненню сума на відшкодування
моральної шкоди в розмірі 8000 гривень. Посилання представника відповідача на
те,  що відсутній висновок МСЕК про
встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачеві,  що нещасний випадок на виробництві з
позивачем стався по причині необережності самого позивача,  а не через умови виробництва,  а також на те,  що Законом України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" зупинена на 2007 рік дія положень Закону України
"Про загальнообов*язкове
державне   соціальне   страхування
від   нещасного   випадку
на   виробництві   та

професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 р. (з наступними змінами),  в частині відшкодування моральної шкоди,  не можуть бути прийняті судом як підстави для
відмови з задоволенні позовних вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 57 ЦПК України,  доказами у справі є будь-які фактичні
дані,  на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,  що
обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, допитаних як свідків,
показань свідків,  письмових
доказів,  речових доказів,  висновків експертів.

Згідно
зі  ст. 212 ЦПК України висновок експерта
не має для суду наперед встановленого значення та переваги над іншими джерелами
доказів,  підлягає перевірці та оцінці за
внутрішнім переконанням суду,  яке має
грунтуватися на всебічному,
повному,  об*єктивному всіх
обставин справи у сукупності.

Зупинення
на 2007 рік дії положень Закону України "Про загальнообов*язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 р. (з наступними змінами),  в частині відшкодування моральної шкоди не
відміняє зазначених положень Закону і не позбавляє постраждалих права на
відшкодування моральної шкоди. Крім того,
відповідних змін до вказаних норм Закону внесено не було,  а фінансування Фонду відповідно до  ст. 40 зазначеного Закону здійснюється не за
рахунок державного бюджету,  кошти на
здійснення страхування від нещасного випадку не включаються до складу
Державного бюджету України.

На підставі  ст.
ст.  21,  28,  34
Закону України "Про загальнообов*язкове державне соціальне

страхування від нещасного випадку на виробництві та професіонального
захворювання,  які спричинили

втрату працездатності" від 23 вересня 1999 р. (з наступними
змінами),  частини 1  ст.  9
Закону України

"Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 р. (з наступними
змінами),  постанови Пленуму Верховного
Суду

України від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про
відшкодування моральноїшкоди",

керуючись ст.   ст.
10,  11,  60,
209,  212, 214-215 ЦПК
України,  суд,  -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути
з виконавчої дирекції Фонда
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань в м.  Костянтинівка Доценької
області на користь ОСОБА_1моральну шкоду,
заподіяну внаслідок професійного захворювання,  у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

В решті позовних
вимог відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької
області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.