Справа  №2-16807
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28  квітня  2007
року
Центрально-Міський  районний  суд м.Горлівка Донецької області у складі:

головуючого - Тарасенко С Б. при секретарі
- Цабевській К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу
за позовом закритого акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» до
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про стягнення
заборгованності за спожиту теплову енергію

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованності за
спожиту теплову енергію з відповідачів. В обгрунтування своіх вимог посилався
на те, що відповідачі ОСОБА_1,ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 На протязі з
червня 2003 року по
червень 2006 року ЗАТ
«Горлівськтепломережа»надавало відповідачам послуги з теплопостачання квартири,
але відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі сплачювали вартість наданих
послуг з теплозабезпечення квартири, в результаті чого виникла заборгованність
у розмірі 940,07грн. В добровільному порядку відповідачі вказану
заборгованність не сплачують, тому просить стягнути з відповідачів на свою
користь вказану заборгованність та судові витрати, а саме, держмито у розмірі 51 грн., витрати по
сплаті інформаційно-технічних послуг у розмірі 30 грн.

Відповідачі ОСОБА_1,ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до ЗАТ
«Горлівськтепломережа» про визнання житлово-комунальноі угоди неукладеною. Своі
вимоги обгрунтували тим, що відносини між сторонами за Законом Украіни «Про
житлово-комунальні послуги» складаються виключно за угодою, тому виконавець
зобовьязан підготувати, а споживач в свою чергу - укласти угоду, підготовлену виконавцем на підставі
Типовоі угоди. На час предьялення позову відповідачем-позивачем з
позивачем-відповідачем угода про надання послуг з теплопостачання укладена не
була, що є свідченням відсутності будь-яких зобовьязань з іх боку. Крім того
вважають, що таким чином позивач-відповідач застосовує агресивну підприємську
практику, яка проявляється у вимозі сплати спожитоі тепловоі енергіі без іхньоі
на то згоди на іі споживання, що заперечено вказаним законом. Просять угоду про
надання житлово-комунальних послуг з теплопостачання з ЗАТ
«Горлівськтепломережа» визнати неукладеною.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача підтримав позовні
вимоги, наполягав на іх задоволенні в повному обсязі.

Відповідачі-позивачі ОСОБА_1,ОСОБА_2, представникОСОБА_1
за довіренністю ОСОБА_2 позов не визнали в повному обсязі, посилаючись на те,
що у позивача-відповідача немає законних підстав вимагати здійснювати
розрахунок з ними, оскільки виконавцем послуг є житловий орган, на балансі
якого перебуває будинок, де вони мешкають і тому між ними та
позивачем-відповідачем не може бути будь-яких правовідносин.

Третя особа - комунальне
підприємство «Кіровський» в судове засідання не зьявився, письмово просив суд
розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали по справі, суд вважає
встановленим наступне.

Позивачі-відповідачі ОСОБА_1,ОСОБА_2 є співласниками квартири з центральним
опаленням АДРЕСА_2 у
звьязку з іі приватизацією і зареєстровані за вказаною адресою.

Позивач-відповідач є постачальником послуг з теплопостачання та гарячого
водопостачання до вказаного будинку,а відповідачі-позивачі - користувачами
цих послуг.

Виконавцем вказаних послуг є житловий орган - комунальне підприємство «Кіровський» м.Горлівки, на
балансі якого перебуває будинок, де проживають відповідачі-позивачі.

Між тим, згідно до розпорядження голови обласноі державноі адміністрації
від 12.02.1996 року
«Про внесення змін щодо порядку розрахунків населення за надані
житлово-комунальні послуги» введено на теріторіі області зміни про прорядок
розрахунків населення за житлово-комунальні послуги, в тому числі, за теплову
енергію та гаряче водозабезпечення, які передбачають оплату за роздільними
розрахунковими книжками або рахунками безпосередньо з підприємствами, які
надають послуги.

Згідно з п.4.1.договору
№578 від 04.12.2001 року між
позивачем-відповідачем та житловим органом КП «Кіровський» розрахунки за
користування тепловою енергією у жилих будинках провадяться безпосередньо між
споживачем /населенням/ та «постачальником», крім того п.4.2. договора передбачено, що
оплата за отримання населенням послуг за опалення та гаряче водозабезпечення
провадиться квартиронаймачами/володільцями квартир/ «постачальнику» за
показаннями приладів обліку, а за іх відсутності - за встановленими тарифами.

У судовому засіданні встановлено і не оспорується сторонами, що будинок, в
якому мешкають відповідачі-позивачі, приладами обліку не обладнаний.

Таким чином, оплата за користування послугами, які надає позивач-відповідач
повинна провадитись на підставі тарифів. Тарифи щодо сплати за послуги з
опалення та гарячого водозабезпечення населенню визначені розпорядженням голови
обласноі державноі адміністрації від 05.08.1996 року №541 у визначені у додатку
№3, що відповідає вимогам п.10 постанови КМУ від 30.12.1997 року №1497 «Про
затвердження Правил надання населенню послуг з водотеплозабезпечення та
водовідведення» /із змінами та доповненнями, внесеними постановами КМУ від
06.05.2001 року №450,від 25.12.2002 року №1973 та від 15.05.2003 року №71
/далі-постанова/.

Згідно з п.23 вказаноі постанови розрахунковим періодом для встановлення
розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного
за розрахунковим місяця, якщо договором не встановлено інших термінів. У п.ЗЗ
Постанови вказано, що споживач зобовьязаний своєчасно оплачувати надані послуги
щомісячно, сплачувати іх вартість за встановленими тарифами.

З матеріалів справи вбачається, що квартира
відповідачів-позивачів має опалювальну площу 32 кв.м і оплата за послуги позивачем-відповідачем
нараховувалась відповідно до встановлених тарифів, щодо розміру якіх
відповідачі-позивачі за період з червня 2003
року по червень 2006
року своіх заперечень не надавали.

Всього
нараховано за вказаний період 940,07
грн.

Судом також встановлено, що позивач-відповідач регулярно надає всім
мешканцям АДРЕСА_3, тобто, і відповідачам-позивачам послуги з теплопостачання,
що підтверджено актами на включення опалення від 16.10.2003 року, від 05.11.2004
року, від 20.10.2005
року, а відповідачі-позивачі не спростували вказаноі обставини. Вони
фактично визнали те, що дійсно користувалися цими видами послуг, але вважають,
що послуги були неналежноі якості, однак підтвердити це будь-якими доказами не
можуть, до державних установ, таких як санепідстанція, виконком міськради,
відділ по захисту прав споживачів та таке інше, не зверталися, бо вважали що
нема змісту та було обмаль часу у звьязку із хворобою члена родини. Зверталися
до виконкому лише в 1990
році, але акти комісіі не збереглися.

Не заслуговують на увагу доводи відповідачів-позивачів про те, що оскільки
між сторонами не було укладено угоду про надання послуг, позовні вимоги не
відповідають задоволенню.

Як зазначено у ч.1ст.4 Закону Украіни «Про житлово-комунальні послуги»
законодавство у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції
Украіни і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільних, житлового
заонодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють
відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

У судовому засіданні встановлено, що фактично між сторонами існували і
існують правовідносини по наданню житлово-комунальних послуг і користуванню
такимим послугами, які витікають із зазначених вище нормативно-правових актів.
Позивач-відповідач виконував своі обовьязки по наданню таких послуг, а
відповідачі-позивачі, будучи споживачем цих послуг, своі зобовьязання по іх оплаті
не виконували у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.510
ЦК Украіни якщо кожна із сторін у зобовьязанні має одночасно і права і
обовьязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовьязана вчинити на
користь другоі сторони і одночасно кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неі.

У данному випадку
позивач-відповідач, виконавши своі зобовьязання по наданню послуг, має законні
підстави вимагати від відповідача оплати за надання ім цих послуг.

Неукладення договору з позивачем-відповідачем по наданню послуг не звільняє
іх від виконання обовьязків по оплаті отриманих послуг. Відповідачі-позивачі не
зверталися до суду з приводу спонукання укласти такий договір з
позивачем-відповідачем.

Судом встановлено, що квартира,в якій мешкають відповідачі-позивачі,
перебуває у іх спільній власності.

Важливий принцип для інституту права власності,
закріплений у положенні ст.13 Конституції Украіни про те, що «власність
зобовьязує». Це означає, що власник повинен не лише користуватися майном,
вилучати з цього корисні властивості, а й турбуватися про нього, нести на його
утримання певні витрати. Цей конституційний принцип знайшов свій розвиток у
ст.322 ЦК Украіни,
в якій передбачено, що власник зобовьязаний утримувати майно, що йому належить
якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак справедливо, що кожний
співласник відповідно до розміру своєі частки майна має братии участь у
різноманітних витратах на утримання, управління та збереження спільного  майна,
у  сплаті  податків
і  зборів,  а
також  нести

відповідальність перед третіми особами за забовьязаннями, повьязаними зі
спільним майном.

Згідно ст.ст.67,68 ЖК Украіни плата за комунальні послуги /теплова енергія
та інші послуги/ береться крім квартирноі плати за затвердженими тарифами,
наймач зобовьязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відносини
між позивачем і відповідачем у наданні послуг з теплопостачання регулюються
Правилами надання населенню послуг з водо-,теплопостачання та водовідведення,
затвердженими постановою КМУ від 30.12.1997
року №14 97. Тому
довід відповідачів-позивачів про те, що вони не зобовьязані сплачувати
позивачу-відповідачу певні суми за постачання тепловоі енергіі через
відсутність між ними і позивачем-відповідачем договору про це, не заслуговує на
увагу, оскільки між позивачем-відповідачем і відповідачами-позивачами договірні
відносини про надання тепловоі енергіі склалися фактично. Вимоги
позивача-відповідача щодо стягнення на свою користь сум заборгованності з
відповідачів-позивачів відповідають вимогам чинного законодавства і
підтверджуються відповідними доказами.

Зважаючи на наведене суд вбачає наявність підстав для задоволення вимог
позивача-відповідача в повному обсязі та стягнення з відповідачів-позивачів
вказаноі суми заборгованнності та судових витрат.

Стосовно зустрічних вимог відповідачів-позивачів щодо визнання договору про
надання житлово-комунальних послуг з постачання тепловоі енергіі неукладеним,
суд вважає, що дані вимоги не грунтуються на законі, бо як встановлено в
судовому засіданні, правовідносини між сторонами склалися фактично та
відповідають вимогам чинного законодавства.

За таких обставин суд вважає можливим залишити зустрічний позов без
задоволення.

Зважаючи на наведене, на підставі ст.13 Конституції Украіни, ст.ст.67,68 ЖК
Украіни, ст.4 Закону Украіни «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.204,322,510ЦК Украіни,
Правил надання послуг населенню з водо-, теплозабезпечення та водовідведення,
затверджених постановою КМУ №1497 від 30.12.1997 року/п.8/, керуючись
ст.ст.213,215  ЦПК Украіни

ВИРІШИВ

Задовольнити позовні вимоги закритого акціонерного товариства
«Горлівськтепломережа» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в дольовому порядку на користь закритого
акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» заборгованність за теплову
енергію у сумі 940,07 грн. за
період з червня 2003 року по
червень 2006 року,
судового збору у розмірі 51
грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі ЗО грн.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до закритого
акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» про визнання договору про
надання житлово-комунальних послуг з постачання тепловоі енергіі неукладеним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області через даний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,

з подачею іі копіі до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4ст.295 ЦПК
Украіни.