справа №
РІШЕННЯ

Іменем України

30 липня
2007 р.                                                      Вільногірський
міський суд

Дніпропетровської
області в складі: головуючого судді  Шаповала
Г.І.

при
секретарі                                                                       Головешко
Н.В.

з
участю:  заявника                                                              ОСОБА_1

заінтересованої
особи                                                         ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську,
Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1про встановлення
факту належності часток у спільному майні, заінтересовані особи у справі -
ОСОБА_2та Державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори,

УСТАНОВИВ:

06.07.2007 року
заявник звернулася в суд з  заявою, в
якій зазначила наступне.

Відповідно
до свідоцтва про право власності на житло від 23.12.2002 року їй та її
чоловікові -ОСОБА_3, синові ОСОБА_2на праві приватної спільної сумісної
власності належить АДРЕСА_1

Вказана квартира
отримана ними у власність в порядку приватизації житла.

ІНФОРМАЦІЯ_1її
чоловік ОСОБА_3помер, і на його майно, в тому числі і частку квартири
відкрилась спадщина.

Вона
звернулась в Вільногірську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття
спадщини, де їй було роз'яснено, що для отримання свідоцтва на спадщину
необхідно визначити частки за кожним співвласником, відповідно до п. 224
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства України № 20/5 від 03.03.2004 року.

За таких
підстав вона змушена звертатися з цією заявою до суду, так як іншим шляхом
визначити частки в їхньому спільному майні неможливо.

Без
визначення цих часток вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво
про спадщину, чим порушуються її права спадкоємця, який прийняв спадщину у
встановленому законодавством порядку.

Згідно
ст. ст. 320, 372 ЦК України
вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено домовленістю сторін або законом. Законом
рівність часток визначена. Домовленості між нею, сином та чоловіком стосовно
іншого розміру не було. На протязі всього часу з моменту приватизації квартири
вони вважали, що кожен з них має рівне право на вказану квартиру. Сам факт
отримання квартири в спільну сумісну власність при її приватизації мав місце
тому, що на момент приватизації в 2002 році не мало значення в якій формі
квартира передається у їхню власність.

За таких підстав
заявник вважає, що кожному з них належить по 1/3 частки в їхній квартирі.

Керуючись
ч.2 ст. 256 ЦПК України, ст.ст. 355, 368, 370, 372 України, , заявник прохає
встановити юридичний факт належності часток співвласникам, за яким визначити за
нею та її померлим чоловіком ОСОБА_3, за його життя, за кожним, право на 1/3
частку у АДРЕСА_1

Заявник
в судовому засіданні внесла зміни до заявлених вимог та просить також визначити
за її сином ОСОБА_2право на 1/3 частку у АДРЕСА_1 Заявлені вимоги та їх
обґрунтування, викладені в письмовій заяві, з врахуванням внесених змін,
підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що для вирішення питання про
оформлення її права на спадщину та визначення частки у спільній сумісній
власності на квартиру, яка входить до спадкового майна, необхідно визначити, що
частки у спільній сумісній власності на зазначену квартиру були рівні за життя
померлого чоловіка - ОСОБА_3, тобто на кожного з них трьох припадало по 1/3
частки. Спору з приводу прав власності чи розміру часток немає. В зв'язку з
тим, що один із співвласників помер, визначити частки в спільній сумісній
власності на зазначену квартиру можливо лише в судовому порядку. Заінтересована
особа - ОСОБА_2заявлені вимоги з врахуванням внесених змін підтримав в повному
обсязі. Просить визначити належність за кожним з них права на 1/3 частину
квартири в спільному майні.

Заінтересована
особа - Державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явилася, але була повідомлена належним чином про час та
місце судового засідання. З врахуванням думки заявника, та заінтересованої
особи - ОСОБА_2, які не заперечували
проти  проведення  судового
засідання  за  відсутності
заінтересованої  особи  -

державного нотаріуса, суд на місці ухвалив, на підставі ст.ст.  169 ЦПК
України судове засідання проводити за відсутності заінтересованої особи.

Суд
вважає, що вимоги заявника виникли із правовідносин набуття права спільної
сумісної власності на нерухоме майно - житлову квартиру - внаслідок її
приватизації, та з факту невизначеності розміру часток співвласників у
зазначеному праві спільної сумісної власності на житлову квартиру за життя
одного із співвласників.

На
підставі пояснень заявника, дослідження та оцінки в сукупності представлених в
судове засідання письмових доказів, пояснень заінтересованої особи, керуючись
законом, суд прийшов до висновку, що заява не суперечить закону, обгрунтована,
не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, і тому підлягає
повному задоволенню за наступних підстав.

Згідно
копії свідоцтва про одруження ПІ-УР № НОМЕР_1, виданого 25.11.1961 р. Саївською
сільською Радою П'ятихатського району, Дніпропетровської області, заявниця -
ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4) та ОСОБА_3зареєстрували шлюб 25.11.1961 року,
актовий запис № 32, обом присвоєно прізвище - ОСОБА_1 (ар. с 6).

Згідно
копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 05.02.2007 року відділом
РАЦС Вільногірського міського управління юстиції, ОСОБА_3помер ІНФОРМАЦІЯ_1у м.
Вільногірську, актовий запис про смерть № 31 від 05.02.2007 року (ар. с 7).

Згідно
копії свідоцтва про право власності на житло від 23.12.2002 року, технічного
паспорту, виданого БТІ КП «ВО
ЖКГ м. Вільногірська», АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної
сумісної власності ОСОБА_1, та членам її сім'ї - ОСОБА_3, ОСОБА_1(ар. с 8-Ю).

Згідно
двох квитанцій від 06.07.2007 року заявником сплачено судовий збір у розмірі
08.50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у
розмірі 07.50 грн.

Згідно
ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно
ст. 345 ЦК України,
фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна
та майна, що є в комунальній власності.

Згідно п.11 ч.1
ст. 346 ЦК України,
право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно
ст. З Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19
червня 1992 року N 2482-ХІІ, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної
передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21
квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі
квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в
черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно
ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19
червня 1992 року N 2482-ХІІ, 1. Приватизація державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами,
організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному
управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 2. Передача займаних
квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній
квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається
право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири
(будинку).

Згідно
ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати
особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не
встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно
ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно
ст. 372 ЦК України,
у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними або законом.

Суд
приходить до висновків, що: АДРЕСА_1 належала - ОСОБА_1, її чоловіку - ОСОБА_3
за його життя та її сину - ОСОБА_1на праві приватної спільної сумісної
власності з рівними частками у праві цієї спільної сумісної власності, тобто
кожному по 1/3 частці; право приватної спільної сумісної власності було
належним чином зареєстроване в БТІ ВО ЖКГ м. Вільногірська, Дніпропетровської
області; спору щодо права

власності та
розміру часток немає; відсутність правоустановчого документу, який би,
відповідно до діючого законодавства, посвідчував для ОСОБА_3за його життя,
ОСОБА_1та ОСОБА_2розмір їх часток в праві приватної спільної сумісної власності
на квартиру, являється фактом, який перешкоджає заявнику отримати в порядку
успадкування спадщину, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1після смерті ОСОБА_3усунути
цей недолік можливо лише за рішенням суду.

На
підставі викладеного, а також ст.ст.
3,4,6,11,14-16,316,319,321,325,328,345,346,355, 368,372 ЦК України; Законом
України «Про приватизацію державного житлового фонду», керуючись ст. ст. 212-215,
222,223,234,235,256-259,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву
ОСОБА_1, заінтересовані особи у справі - ОСОБА_2та Державний нотаріус
Вільнопрської державної нотаріальної контори, про встановлення факту наявності
права власності на 1/3 частину квартири, який має юридичне значення,
задовольнити в повному обсязі.

Установити
юридичний факт належності ОСОБА_3, за його життя, ОСОБА_1 та ОСОБА_1по 1/3
частині кожному у їх праві приватної спільної сумісної власності на АДРЕСА_1,
що потрібно заявнику ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, для оформлення права на
спадщину.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана в Вільногірський
міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження або в строк, установлений для подання заяви про
апеляційне оскарження, через Вільногірський міський суд.

Копію
рішення надіслати протягом п'яти днів з часу його проголошення рекомендованим
листом з повідомленням про вручення : заінтересованій особі - державному
нотаріусу Вільнопрської державної нотаріальної контори.