УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007
року жовтня місяця 24 дня                 Судова
колегія судової палати в цивільних

справах
апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів                             - Градовського Ю.М.

-
Артеменко І.А.

при секретарі - Пащенко Т.П.

за
участю: представник ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 -ОСОБА_5, ОСОБА_1,
в інтересах ОСОБА_1
- адвокат ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 22 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу шляхом визнання права власності на предмет
застави, треті особи - ОСОБА_4, ЗАТ КБ
"ПриватБанк" в особі філії "Південне головне регіональне управління
"ПриватБанка",

встановила:

7
листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення
боргу шляхом визнання права власності на предмет застави - житловий будинок
АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 568 кв.м., треті особи -
ОСОБА_4, ЗАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії "Південне головне
регіональне управління "ПриватБанка", вказуючи, що ОСОБА_2 отримала у
ЗАТ КБ "Приватбанк" кредит у розмірі 20 000 доларів США під 13 %
річних на строк до 13. 05. 2008 року відповідно до договору про відкриття
карткового рахунку №ODG0G/L від 12.
05. 2003 року. Також відповідно до кредитного договору №321 Е від 10. 09. 2004
року вона отримала кредит на 15 000 гривень під 32% річних на строк до 13. 07.
2005 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2майновий
поручитель ОСОБА_3 передав кредитору у заставу житловий будинок АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці площею 568 кв.м. В зв'язку з тим, що між
позивачем та ОСОБА_2були укладені договори поруки від 23. 07.2004 року №1847/Р
та від 10. 09. 2004 року № ЕР/1 відповідно до яких позивач поручився перед
кредитором ЗАТ КБ "Приватбанк"
і так як ОСОБА_2з 2005 року перестала виконувати обов'язки по виконанню
договорів, позивач виконав зобов'язання ОСОБА_2за договорами та виплатив
кредитору кошти в сумі 117841, 35 грн. по кредитному договору   №ODG0G/L від 12.
05. 2003 року та по кредитному

Справа №
22ц-4723/07                                                                       Категорія
ЦП: 18

Головуючий у
першій інстанції - Федусік А.Г. Доповідач - Суворов В.О.

договору №321 Е
від 10.09.2004 року кошти в сумі 11851, 19 грн., всього на суму 129692, 54
грн. Також позивач відшкодував судові витрати в розмірі 9924, 4 грн. В зв'язку
з виконанням зобов'язань він просить визнати за ним право власності на предмет
застави житловий будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 568
кв.м.

Рішенням
суду від 22 червня 2007 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок розташований на
земельній ділянці площею 568 кв.м. по АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2на користь
ОСОБА_1 сплачені
ним витрати на оплату держмита в розмірі 1400 грн. та оплату
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового судового рішення, яким відмовити в задоволенні позову в
зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4,
перевіривши законність рішення суду в межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 553 ЦК України
за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за
виконання ним свого обов'язку.

Поручитель
відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно
ст. 556 ЦК України
після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До
поручителя, який виконав зобов'язання, забезпеченого порукою, переходять усі
права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його
виконання.

Статтями
589, 590 ЦК України
встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення
стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно
до ст. 20 Закону України „Про заставу" заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи договором.

Судом
першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння
АДРЕСА_1.

12
травня 2003 року за заявою ОСОБА_2ЗAT КБ „Приват-Банк" надав кредит у
розмірі 20 000 доларів США. Відповідно до умов договору ОСОБА_2зобов'язана
сплачувати не менш як 467, 81 доларів США з метою повернення кредиту та 1, 17 %
від суми кредиту за користування.

Для забезпечення
кредитного договору 12 травня 2003 року ОСОБА_3 передав в заставу домоволодіння
АДРЕСА_1.

Відповідно
до договору від 13 травня 2003 року ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання як
поручитель виконання ОСОБА_2обов'язків за кредитним договором.

Відповідно
до п.3.2 та п. 3.6 договору застави звернення стягнення на предмет застави
проводиться на підставі рішення суду. За вибором заставодержателя звернення
стягнення на предмет застави може проводитися шляхом відчуження його собі у
власність в рахунок погашення боргових зобов'язань позичальника по кредитному
договору.

10
вересня 2004 року ОСОБА_2на підставі договору отримала у ЗАТ КБ „ПриватБанк"
кредит в розмірі 15 000 грн. зі сплатою 32 відсотка річних за користування
кредитною сумою. У той же день ЗАТ КБ
„Приват Банк" уклав договір поруки з ОСОБА_1

З серпня
2004 року ОСОБА_2припинила виконувати умови кредитного договору від 12 травня
2003 року, та також не виконала умови кредитного договору від 10 вересня 2004
року.

В
зв'язку з зазначеним, позивачу 27 серпня 2004 року банк направив лист про
необхідність погашення заборгованості по договору від 12 травня 2003 року, а 16
листопада 2004 року йому був направлений лист про погашення заборгованості по
договору від 10 вересня 2004 року.

17
лютого 2005 року банк направив ОСОБА_2та ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень
договору від 12 травня 2003 року шляхом погашення суми кредитної
заборгованості.

В
зв'язку з тим, що вказана кредитна заборгованість так і не була сплачена, банк
03 та 08 серпня 2006 року направив позивачу листи з вимогами погасити
заборгованість ОСОБА_2по кредитному договору.

08
серпня 2004 року позивач відповідно до умов договорів від 23 липня 2004 року та
10 вересня 2004 року сплатив ЗАТ КБ
„Приватбанк" суму заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 139 616 грн. 94
коп.

Таким
чином, судова коле гія погоджується з висновком суду першої інстанції, що
позивач, сплативши 139 616 грн. 94 коп. виконав зобов'язання ОСОБА_2по
кредитним договорам, відповідно до договорів поруки, в зв'язку з чим, до нього
перейшли права кредитора. В зв'язку з зазначеним, судова колегія вважає, що
позивач має право пред'являти вимоги на звернення стягнення на предмет застави.
Оскільки відповідно до умов договору застави позивач має право звернути
стягнення на предмет застави, тому його вимоги про визнання за ним права
власності на спірний дім як на предмет застави обґрунтовані і підлягають
задоволенню.

Доводи
апеляційної скарги про те, що справа була розглянута в відсутність ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, які не сповіщалися про час та місце слухання справи, в
зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, з наступних
підстав.

Відповідно
до ч.8 ст.76 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку,
особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до
суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку вважається повідомленою.

При розгляді
справи, в зв'язку з неявкою апелянта та відповідачів судом першої інстанції
зроблено запит до адресно-довідкового бюро при ВГІР ФО ГУМВС України в Одеській
області, на який отримано відповідь з адресами відповідачів та третьої особи.

Призначаючи
розгляд справи на 28 листопада 2006 року суд направив телеграми, в яких
зазначав по якій справі викликаються вказані особи, дату та час слухання
справи, та вказав місце слухання справи. Однак вказані телеграми не вручені, в
зв'язку з тим, що квартира закрита по повідомленням для отримання телеграми
ніхто не з'явився.

Справа
відкладена слуханням на 23 січня 2007 року. Судом першої інстанції направлені
судові повідомлення та телеграми зазначеним особам. Однак з вищевказаних
підстав судова повістка не вручена апелянту та відповідачам. На судових
повістках є відмітка паспортиста, що особи прописані за вказаною адресою,
проживають, але двері квартири не відчиняють.

Справа
відкладається слуханням на 13 лютого 2007 року. Аналогічним чином апелянту та
відповідачам були направлені судові повістки, але вручені не були оскільки
вказані особи відмовилися відчиняти двері.

Справа
відкладена слуханням на 02 березня 2007 року. 16 лютого 2007 року кур'єр суду
намагався вручити повістки, але йому не відчинили двері та не отримали повістки
в зв'язку з чим він усно повідомив про час, дату та місце слухання справи, про
що свідчать складені акти.

Справа
неодноразово призначалася до слухання однак відкладався її розгляд, так як
відповідачі та апелянт відмовлялися від отримання судових повісток.

Останній
раз справа призначена слуханням на 22 березня 2007 року, відповідачам та
апелянту направлені судові повістки через посадових осіб дільниці №3 КП ДЕЗ
„Північний". Представниками дільниці №3 КП ДЕЗ „Північний" вказані
повістки вручені не були, оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 відмовилися
відчиняти двері, отримати повістки та в усному порядку були повідомлені про час
та місце слухання справи.

Суд
розглянув справу в відсутності вказаних осіб та постановив рішення. Судова
колегія вважає, що апелянт та відповідачі в відповідності до ст. 76 п.8 ЦПК
України були сповіщенні про час та місце слухання справи. Тому судова колегія
не приймає до уваги вказаний довід апеляційної скарги.

В
апеляційній скарзі вказано, що рішення суду підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення
про відмову в задоволенні позову в зв'язку з тим, що відповідачі самочинно
перебудували дім, в результаті чого змінився об'єкт застави. Судова колегія не
погоджується з даним доводом, оскільки в відповідності до ст. 331 п.2 ЦК України відповідачі
не придбали право власності на спірне домоволодіння. Крім того, самочинно
реконструюючи дім відповідачі порушили умови договору, відповідно до якого в
односторонньому порядку не мали право переробляти заставлене майно.

Також не
заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що спірна будівля знаходиться під
арештом, з наступних підстав. Постановою Приморського районного суду міста
Одеси від 15 жовтня 2007 року та постановою державного виконавця державної
виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі від 03
жовтня 2007 року знятий арешт з спірного домоволодіння.

Судова
колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в
зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін.

На підставі
наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22
червня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.