Справа № 22-1370                            Головуючий у 1
інстанції - Бердій М. А.
№ 41                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11
грудня 2007 року                                                                                                м.  Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області

у складі: головуючого  судді                                                 СобіниІ.М.

суддів                                                          -     Гордійчук C.O.,
ШимківаС. С.

з участю
секретаря судового засідання    -                         Чалої Н.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 18
жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства "Рембуд" про стягнення заборгованості по заробітній платі
та моральної шкоди,  -

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду від 18 жовтня 2007 року ОСОБА_1. відмовлено у
задоволенні позову до відкритого акціонерного товариства "Рембуд" про
стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди за
недоведеністю позовних вимог.

Не
погодившись із рішенням суду,  ОСОБА_1
подала на нього апеляційну скаргу,  в
якій зазначає,  що висновки суду не
відповідають обставинам справи,  судом
допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

На її
думку,  порушення норм матеріального
права полягає у незастосуванні судом при вирішенні спору положень ч.3  ст.  32
КЗпП України,  згідно якої про зміну
істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці та ін.,  працівник повинен бути повідомлений не
пізніше,  ніж за два місяці. Таким
чином,  відповідач повинен був
нараховувати їй заробітну плату згідно наказу № 53 від 17 липня 2006 року ще 2
місяці після видання наказу № 56/1 від 10 серпня 2006 року. Висновок суду про
те,  що на час розгляду справи в суді
наказ № 56/1 від 10 серпня 2006 року є чинним і що він скасував наказ № 53 від
17 липня 2006 року не відповідає обставинам справи. У цьому наказі не
відображено,  що наказ № 53 скасовується.

Також
судом допущено порушення  ст.  10 ЦПК України щодо змагальності сторін. Нею
доведено чинність наказу про № 53 про покладення на неї додаткових трудових
обов'язків та те,  що про існування
наказу № 56/1 вона не була належним чином повідомлена. Цей наказ виданий заднім
числом.

Також судом не
з"ясовано наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Просить
скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її
позовних вимог.

Перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
беручи до уваги пояснення учасників процесу,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Статтею
11 ЦПК України встановлено,  що суд
розглядає цивільні справи не інакше,  як
за зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу,
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб,  які беруть участь у справі.

Згідно  ст.  303 ЦПК
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Кожна
сторона зобов"язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи
рішення про відмову у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того,
що на час розгляду справи наказ № 56/1 від 10 серпня 2006 року є
чинним.  Позивачка не ставила вимогу про
визнання цього наказу незаконним та про його скасування. У зв"язку з цим
її позовні вимоги в частині невиплати їй зарплати в розмірі 2% доплати до
окладу від суми реалізованої продукції за місяць є недоведеними.

З таким
висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не може.

З
матеріалів справи вбачається,  що
позивачка перебувала у трудових стосунках з відповідачем.  Прцювала на посаді інженера з комплектації матеріалів.

Наказом
№ 53 від 17 липня 2006 року на неї були покладені обов"язки зі збуту
готової продукції з окладом 770 грн. плюс 2% від суми реалізованої продукції за
місяць (а.с.  5).

Оскільки
позивачка не зверталася до суду з позовом про визнання наказу № 56/1 від 10
серпня 2006 року незаконним,  позовні
вимоги у встановленому ЦПК порядку не доповнила,  місцевим судом правомірно застосовано правила  ст.
10, 60 ЦПК України.

У той же
час,  місцевим судом не враховано,  що в період дії наказу № 53 відповідачем було
реалізовано продукції на суму 30 679 грн. 35 коп. (а.с.  20).

2% від цієї суми
становитимуть 613 грн..

З
урахуванням обставин справи дані кошти підлягають стягненню в користь
позивачки.

Протилежного
відповідачем не доведено і судом не встановлено.

Покликання
автора апеляційної скарги на порушення норм ч.3
ст.  32 КЗпП України не знайшли
свого підтвердження.

Враховуючи
те,  що суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального права,  його
висновки не відповідають обставинам справи,
оскаржуване рішення підлягає частковій зміні з ухваленням в цій частині
нового рішення.

Керуючись  ст.
ст.  11,  27 ч. 2,
303,  309 п.п.3,  4 ч. 1,
313-316 ЦПК України,  на
підставі  ст.  ст.
21, 116, 232 КЗпП України,
колегія судців,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Рівненського міського суду від 18 жовтня 2007 року скасувати.

Стягнути
з відкритого акціонерного товариства "Рембуд" в користь ОСОБА_1
заборгованість по доплаті до заробітної плати в сумі 613 грн. (шістсот
тринадцять гривень) та в доход держави судовий збір в сумі 51 грн..

В решті
апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили негайно. Воно може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його
проголошення.