УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного

Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області про
відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від                       22 листопада 2006 року
та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від                      13 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському
районі                м. Горлівки
Донецької області (далі - ВВД ФСС) про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що перебував у трудових відносинах з ВО "Артемвугілля"
"Шахта ім. В.І. Леніна". Під
час виконання трудових обов'язків 22.01.2001 р. з ним трапився нещасний
випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму. Висновком МСЕК від
12.06.2001 р. йому вперше встановлено 50 % втрати професійної працездатності. В
подальшому його було звільнено з роботи за п. 2             ст. 40 КЗпП України внаслідок
стану здоров'я, який перешкоджав продовженню роботи.

Посилаючись на те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я йому спричинено й
моральні страждання, позивач просив суд стягнути з відповідача на його
користь  37500 грн.  моральної шкоди.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької
області від 22.11.2006 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області
від 13.03.2007 р., у позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно
до  вимог ст. 214 цього Кодексу - під час
ухвалення рішення суд, зокрема,  вирішує
питання яка саме правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того, що нещасний випадок на виробництві
стався з позивачем до набрання чинності Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі -
Закону), на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди за
рахунок ВВД ФСС, а тому дія цього Закону на спірні правовідносини не
поширюється.

Однак погодитися з таким висновком судів не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Закону  право
на отримання потерпілим страхових виплат внаслідок виробничої травми настає з
дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Судами встановлено, що позивачу стійку втрату професійної працездатності
вперше встановлено висновком МСЕК від 12.06.2001 р., тобто після набрання  Законом чинності з 1.04.2001 р.

Таким чином, судом першої інстанцій при вирішенні спору помилково не
застосовано норми Закону, що підлягав застосуванню, у зв'язку з чим не було
з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи,
пов'язані з фактом заподіяння позивачу моральної шкоди та визначення її
розміру.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені
порушення закону судом першої інстанції уваги не звернув.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст. 336, 338  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних  справах  Верховного
Суду  України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області
від 22 листопада 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13
березня 2007 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л.
Сенін

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.  Охрімчук

Я.М.
Романюк