Справа
№2076
інстанції Реутова В.І.
Категорія 21___________________________________ Доповідач
Лук'янова С.В.__________
РІШЕННЯ

Іменем України

1 березня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого судді Круглікової К.С. суддів Лук'янової
С.В., Олейникової Л.С.

при секретарі
Андра О.А.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі міста Горлівки на рішення Центрально-Міського
районного суду міста Горлівки Донецької області від 8 грудня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі міста Горлівки про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача і представника
відповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд

встановив:

У листопаді 2006 року позивач
звернувся в суд до відповідача із зазначеним позовом, в обґрунтування якого
вказав, що з 20 липня 1977 року він працював
у ШБУ №3 тресту
„Артемшахтобуд" підземним прохідником, електрослюсарем і внаслідок
шкідливих і небезпечних умов праці отримав професійні захворювання, які потягли
за собою стійку втрату професійної працездатності. 25 березня 2006 року його
звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України через стан здоров'я. 22 березня 2006 року МСЕК вперше
встановила йму втрату професійної працездатності у розмірі 50% за сукупністю: 30% - хронічний
бронхіт і 20% - вібраційна
хвороба. Зазначені професійні захворювання спричинили йому моральну шкоду, у
відшкодування якої він просив стягнути з відповідача 35 тисяч гривень
(а.с.3-5).

Рішенням
Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 8 грудня 2006 року частково
задоволено вказаний позов і з відповідача на користь позивача у відшкодування
моральної шкоди стягнуто 18
тисяч гривень. Цим рішенням встановлено, що позивач більше 25 років працював
на підземних роботах у шкідливих умовах виробництва, де придбав професійні
захворювання хронічний бронхіт і вібраційну хворобу. 22 березня 2006 року МСЕК вперше
встановила позивачу втрату професійної працездатності за сукупністю зазначених
професійних захворювань у розмірі 50%.
Ушкодження здоров'я спричиняє позивачу моральні і фізичні страждання,
обмежує його можливості вести звичний спосіб життя. Тому суд прийшов до
висновку про те, що

2

позивачу спричинена моральна шкода.
Визначаючи розмір суми у відшкодування моральної шкоди, суд врахував глибину
фізичних і моральних страждань позивача, погіршення стану його здоров'я,
ступінь втрати професійної працездатності (а.с.35-40).

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування вказаного рішення і ухвалення
по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення
суду не відповідає фактичним обставинам справи і добутим у справі доказам по
встановленню заподіяння моральної шкоди і ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права. 1
січня 2006 року
набрав чинності Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", п.27
ст.77 якого зупинив норму Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" про відшкодування
моральної шкоди; тому відсутня норма права, на яку послався позивач в
обгрунтування позову. Довідка МСЕК підтверджує спричинення позивачу
матеріальної шкоди; для встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди
також необхідний висновок МСЕК, але позивач такого висновку не надав. Суд не
врахував вимоги ст..233 КЗпП
України, згідно яким строк позовної давності у разі заподіяння працівнику
моральної шкоди внаслідок небезпечних і шкідливих умов праці становить три
місяці; суд прийняв до розгляду позовні вимоги, за якими сплив строк позовної
давності, а питання про його поновлення позивачем не порушувалося. У
відповідності до вимог ст..237-1
КЗпП України належним відповідачем по справі про відшкодування моральної
шкоди повинен бути власник підприємства, на якому позивач отримав ушкодження
здоров'я. Позивач не надав належних доказів в обгрунтування свого позову. Судом
дана невірна оцінка доказам, а також оцінка глибині фізичних та душевних
страждань позивача у зв'язку з ушкодженням здоров'я, не врахована залишкова
працездатність позивача (а.с.48-49).

В судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача повністю підтримав доводи
апеляційної скарги; позивач не визнав апеляційну скаргу і просить залишити без
зміни рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої
інстанції - скасуванню
з ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову через
наступне.

Відповідно
вимогам п.4 ч.І ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Надані позивачем
докази підтверджують, що 22
березня 2006 року
МСЕК вперше встановила позивачу стійку втрату професійної працездатності у
зв'язку з професійними захворюваннями (хронічний обструктивний бронхіт і вібраційна
хвороба) у розмірі 50% безстроково
(а.с.14-15, 19).

1 січня 2006 року набрав
чинності Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", п.27
ст.77 якого зупинив на 2006
рік дію абзацу 4 статті 1, підпункту
„є" пункту 1 частини 1 стаття 21, частини 3 статті 28, частини 3 статті 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди працівникам, яким
спричинено ушкодження здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Призупинення
дії зазначеного Закону не дає

3

підстав для його застосування, але суд першої інстанції
не звернув на це уваги і частково задовольнив вказаний позов.

Враховуючи викладене,
апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції
неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду від 8 грудня 2006 року підлягає
скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову
на підставі п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Керуючись ст.ст.
303, 307 ч.І п.2,
309 ч.І п.4,
313, 316, 317 ЦПК
України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі міста Горлівки задовольнити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 8 грудня 2006 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1у
задоволенні позову до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі міста Горлівки про відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному
порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення.