Справа №22ц-2006/07       Головуючий
по 1-й інстанції: Костюченко
05                        Доповідач
апеляційного суду:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої
Буренкової К.О.,  суддів Довжук Т.С.
,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання  Гапєєвій Т.В.,

за
участю позивача ОСОБА_1  та представника
відповідачки ОСОБА_2.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 липня 2007 p.,  ухвалене за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу жилого будинку частково недійсним,  визнання угоди дійсною,  реальний поділ жилого будинку та визначення
порядку користування земельною ділянкою,

встановила:

В
березні 2004 р. ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про
визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позивач
зазначав,  що йому на праві власності
належить 61/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1,  а
ОСОБА_3 є власником 49/100 частини цього ж будинку.

Цей
будинок розташований на земельній ділянці площею 705 кв. м.  Між ним та відповідачкою не досягнуто згоди
щодо користування даною земельною ділянкою.

Посилаючись
на наведене,  позивач просив суд
визначити порядок користування даною земельною ділянкою між ним та
відповідачкою,  виходячи із належних
кожному із них часток в праві власності на жилий будинок.

Згодом
позивач звернувся з заявою про уточнення та доповнення позовних вимог,  в якій просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу жилого будинку від 7 грудня 2000 р. №625,  зареєстрований товарною біржею «Сангай»,  в частині придбання ним 43/100 даного будинку
і визнати за ним на момент укладення угоди право власності на 49/100 цього ж
будинку; визнати договір недійсним в частині придбання ним огорожі №14; визнати
дійсним цей договір в іншій частині; провести реальний поділ жилого
будинку,  визнавши за ним право власності
на приміщення,  зазначені на плані БТІ
під літ. А і А-1,  які

складаються
із жилих кімнат А-3,  А-5,  А-6,
А-7,  кухні 1-1,  столової 1-2,
коридора 1-4;
виділити йому в користування земельну ділянку площею 430 кв. м.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 30 червня 2007 р. позов ОСОБА_1  щодо
визнання частково недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку та
визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Постановлено
визначити порядок користування земельною ділянкою,  розташованою по вул.  9 Повздовжня,
у м. ' Миколаєві на підставі висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 12 травня 2006 р. відповідно до ідеальних часток кожної із сторін
в праві власності на жилий будинок,   а
саме:

· виділити
в користування ОСОБА_1  земельну ділянку
площею 430 кв. м,  в т.ч.: під будівлями
162,  75 кв. м; для індивідуального
користування 267, 3 кв. м;

· виділити
ОСОБА_3
земельну ділянку площею 274, 95 кв.
м,  в т.ч. під
будівлями - 84,  9 кв. м; для
індивідуального користування - 190,  05
кв. м.

Визначено
межу між земельними ділянками,  які
виділені в користування кожній із сторін.

В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду скасувати,  а
справу повернути на новий розгляд. Відповідачка посилається на те,  що рішення ухвалено з порушенням положень
цивільного та земельного законодавства,
а також вимог процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд,
із наступних підстав.

Відповідно
до вимог п.5 ч.1  ст.  311 ЦПК рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд,
якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений ухваленням додаткового рішення судом першої" інстанції*.

Із
матеріалів справи вбачається,  що позивач
подав до суду заяву про уточнення та доповнення позовних вимог,  в якій просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу жилого будинку від 7 грудня 2000 р. №625,  зареєстрований товарною біржею «Сангай»,  в частині придбання ним 43/100 даного будинку
і визнати за ним на момент укладення угоди право власності на 49/100 цього ж
будинку; визнати недійсним договір в частині придбання ним огорожі №14; визнати
дійсним цей договір в іншій частині; провести реальний поділ жилого будинку
(а.с.  65-67). Ці вимоги позивач та його
представника підтримували в судових засіданнях,
про що свідчать протоколи судових засідань (а.с.  89-104,
159,  163-164).

Із
матеріалів справи також вбачається,  що
ухвалами Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 12 жовтня 2005 p.,  10
березня 2006 р. по справі було призначено додаткові судові будівельно-технічні
експертизи,  якими перед експертом було
поставлено питання щодо визначення можливих варіантів реального поділу
вказаного жилого будинку і це питання розглядалося експертом (а.с.  105,
11).

Проте
суд не звернув увагу на невиконання експертом вказаних ухвал в зазначеній
частині та не вирішив вимоги позивача щодо визнання недійсною угоди
купівлі-продажу жилого будинку від 7 грудня 2000 р. №625,  зареєстрованої товарною біржею «Сангай»,  в частині придбання ним 43/100 даного будинку
і визнання за ним на момент укладення угоди права власності

ухвалила:

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 30 липня 2007 р. скасувати,  а справу
повернути на новий розгляд до того ж суду,
але іншому судці.

Ухвала
апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня її проголошення.