копія
Справа № 2-948/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі

головуючого Катаєвої Е.В.

при секретарі Юзефович Ю.А.

за участю адвоката Назімкіна &B.C.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в залі суду №10 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_3 за участю третіх осіб органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Третього відділу реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції міста Одеси про скасування усиновлення,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом про скасування усиновлення звернувся ОСОБА_2 , вказав, що за рішенням Суворовського районного суду від 17.10.2001 року міста Одеси було дозволене удочеріння громадянки України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1народження ним та відповідачкою. Після удочеріння дитині було змінено прізвище на ІНФОРМАЦІЯ_2 ім'я на ІНФОРМАЦІЯ_2, сторони записані батьками дівчинки. Посилаючись на статтю 238 СК України і те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3. між сторонами та ним і дитиною склались незалежно від його волі стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання, зустрічі і добрі стосунки. Крім того, при вирішенні питання про удочеріння відповідачка приховала від нього стан здоров'я дитини, а саме що дитина така слабка, постійно хворіє. На теперішній час через погіршення матеріального стану та стану здоров'я не має умов для забезпечення нормального життя дівчинки.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали просили позов задовольнити, скасувати усиновлення громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, громадянином України ОСОБА_2 виключити відомості про нього як батька з актового запису про народження цієї дитини.

Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила, що всі доводи, які наведені позивачем є надуманими, не відповідають дійсним обставинам справи і є результатом не склавшихся взаємовідносин між нею та позивачем, який був ініціатором удочеріння і коли бажав спілкуватись з дочкою, був для неї прекрасним батьком, дитина досі його любить, згадує і чекає. Крім того, на її думку справжньою причиною пред'явлення ОСОБА_2 позову є намагання позбавити неповнолітню ОСОБА_3 права на житлову площу за його адресою, про що свідчить пред'явлення позову про втрату права користування житлом до пред'явлення даного - про скасування усиновлення.

Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні враховуючі інтереси дитини вважала не можливим та не доцільним скасування усиновлення, посилаючись на висновок №01-08-8/897 від 19.06.2007 року.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10., дослідивши та проаналізувавши надані у сукупності докази, суд встановив наступне.

Малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1народження, після того як від неї у пологовому будинку відмовилась мати, була влаштована до Будинку дитини №3 міста Одеси. За рішенням Суворовського районного суду від 17.10.2001 року міста Одеси було дозволене удочеріння громадянки України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1народження громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з

наступними змінами її прізвища на ІНФОРМАЦІЯ_2 ім'я на ІНФОРМАЦІЯ_2, та внесенням відомостей про батьків в актовий запис про народження дитини.

До жовтня 2006 року ОСОБА_2 добросовісно виконував свої батьківські обов'язки щодо ОСОБА_3 намагався створити найкращі умови для розвитку дитини.

Проте сім'я сторін розпалася, і 03.08.2005 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Сторони проживають окремо, відносини між ними носять неприязний характер. Позивач створив нову сім'ю, зареєстрував 11.03.2006 року шлюб, від якого народилася інша дитина.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються і тому в силу частини 1 статті 61 ЦПК України вважаються судом встановленими.

ОСОБА_2 як на правову підставу задоволення позову посилався на всі три обставини, які передбачені статтею 238 Сімейного Кодексу України якщо.1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивач не довів, що між ним, як усиновлювачем, та дитиною, незалежно від волі усиновлювача склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що мати усиновлюваного перешкоджала позивачеві спілкуватись з дитиною, або що позивач звертався до органів опіки та піклування з приводу вирішення питань щодо участі у вихованні усиновлюваної, спілкуванні з нею. Навпаки, в позовній заяві позивач зазначив, що після розірвання шлюбу він не спілкувався з дитиною і ніяким чином не намагався змінити цю ситуацію. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не довів, що стосунки між усиновлювачем та усиновлюваним, на які він посилається, виникли незалежно від його волі, а тому підстав для задоволення позовних вимог за пунктом 3 частини 1 статті 238 СК України немає.

Не довів ОСОБА_2 суду і тієї обставини, що дитина страждала під час удочеріння або страждає на яку-небудь тяжку невиліковну хворобу, оскільки не надав суду жодного належного документа, який би свідчив про це. Як і не надав жодного доказу в підтвердження, що хто-небудь при оформлені документів або при відповідній цікавості перешкоджав в отриманні інформації, приховував її щодо стану здоров'я дитини, можливості медичного обстеження.

Судом не прийняті до уваги ствердження про слабкість дівчинки, постійні захворювання на простуди, так як вони не можуть бути віднесені до тяжких недугів. Крім того, ці ствердження спростовуються довідкою дошкільного навчального закладу „Ясла-садочку" №73 (а.с. 33) з якої вбачається, що дитина відвідує д/у №73 з 12.08.2003 року на підставі витягу із історії розвитку при направленні діагноз - здорова.

Не надав позивач суду і жодного доказу, який би свідчив про погіршення стану здоров'я до такого ступеня, що свідчило б саме про неможливість виконання своїх батьківських обов'язків у зв'язку з тяжкою хворобою, каліцтвом.

На думку суду на теперішній час ОСОБА_4 не одержує того батьківського виховання, яке передбачалось при її удочерінні, через небажання ОСОБА_2 здійснювати його, що скоріше свідчить про неналежне виконання та ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, ніж про підстави скасування удочеріння.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів суд прийшов до висновку, що позивач не довів суду жодної обставини, на яку посилався в обґрунтування своїх позовних вимог і вони задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та статті 238 Сімейного Кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

ВИР ІШ И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 доОСОБА_3 за участю третіх осіб органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Третього відділу реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції міста Одеси про скасування усиновлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.