УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
листопада  2007 року                                                                                            м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого - Михайлова В.О.,

суддів -
Гончаренко В.М. ,  Короткова В.Д.,

при секретарі -
Куриленко О.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2про визначення часток у спільній сумісній власності,  визначення порядку користування квартирою,  зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 про
визначення часток у спільній сумісній власності,  визначення порядку користування квартирою за
апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Київського районного суду м.  Одеси від 5 липня 2007 року,

встановила:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2про визначення часток у спільній сумісній
власності та визначення порядку користуванняАДРЕСА_1,  загальною площею 48, 7 кв.м. ,  житловою площею 29, 5 кв.м.  . Свої вимоги мотивував тим,  що спірна квартира належить йому і його сину
ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 28.04.1994 року. У вказаній квартирі він проживав з
дружиною ОСОБА_3,  яка померла у 1983
році. Після смерті дружини він деякий час мешкав у квартирі сам.  Потім у 2002 році у квартиру переїхав
відповідач зі своєю дружиною і вселився у кімнату 11, 9 кв.м. ,  поставив на двері кімнати замок,  провів до себе окремий телефон і кабельне
телебачення. Протягом 6-й місяців у них були дружні стосунки,  але потім відповідач став влаштовувати
скандали,  заявляти,  що позивач взагалі не має права на цю
квартиру та погрожувати здати його у психіатричну лікарню. 8 лютого 2002 року
відповідач і його дружина здійснили свою погрозу і примусово помістили його у
психіатричну лікарню. Однак лікарі встановили,
що він психічно здоровий,  після
чого його було виписано з лікарні. Він не може себе добре почувати у своїй
квартирі,  оскільки з боку відповідача
постійно відчуває неповагу до себе,
погрози,  знущання. В зв'язку з
вищевикладеним просив визнати,  що частки
в спірній квартирі є рівними - по 1А частині,
а також визначити порядок користування квартирою з урахуванням
того,  як він склався,  виділивши йому кімнату площею 17, 6
кв.м.  з балконом,

Справа №
22ц-4341/07                                                        Категорія    -5

Головуючий у
першій інстанції - Таварткіладзе О.М.

Доповідач - Михайлов В.О.

а відповідачу
виділити кімнату,  де той проживає і
зараз - площею 11, 9 кв.м. ,  іншу площу
залишити в загальному користуванні.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав і звернувся до суду із зустрічним позовом,  в якому зазначив,  що вказану квартиру отримала його мати
ОСОБА_3,  яка померла у 1983 році. Після
смерті матері він переоформив квартиру на своє ім'я. Квартира складається з
двох кімнат 11, 9 та 17, 6 кв.м.  В
останній кімнаті є вихід на балкон. Він витратив багато грошей на ремонт ванної
кімнати,  туалету і кухні,  так як у батька грошей не було. У нього на
утриманні знаходиться дружина - пенсіонерка,
гіпертонік,  за якою потрібно
постійно доглядати,  тому йому потрібна
більша кімната з балконом.  Крім того,  він був комісований зі Збройних Сил СРСР та
за станом здоров'я йому теж потрібна більша кімната. Так як йому та його
батькові належить по 1/2 частині спірної квартири,  то він готовий компенсувати різницю площі
своєму батькові у грошовому еквіваленті. Крім того,  зазначав,
що ОСОБА_1не надав оригіналу документу,
що підтверджує його право власності на квартиру.

ОСОБА_1зустрічний
позов не визнав,  пояснив,  що він є людиною похилого віку і за станом
здоров'я він повинен мати вихід на балкон. Просив виділили йому кімнату,  де він проживає багато років. Крім того,  він не проти,
щоб балконом користувались відповідач та його дружина і для цього він дозволяє
та буде дозволяти прохід через свою кімнату.

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від 5
липня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, а
зустрічний позов задоволений частково,
визначені частки у спільній сумісній власності по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2по 1/2 частині за кожним,
визначений порядок користування спірною квартирою і виділено у
користування ОСОБА_1жилу кімнату площею 17, 6 кв.м. ,  а у користування ОСОБА_2 - жилу кімнату
площею 11, 9 кв.м. ,  решта площі
залишена в загальному користуванні.

В
апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_2 ставить питання про його скасування
та постановления нового
рішення про задоволення його позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права
та неповне дослідження обставин справи.

Розглянувши
матеріали справи, заслухав доповідь судді-доповідача,  доводи апеляційної скарги та пояснення на
неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з
таких підстав.

Задовольняючи
позовну заяву ОСОБА_1 і частково позовну заяву ОСОБА_2, суд обгрунтовано
виходив з того, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від
28.04.1994р. спірна квартира належить їм на правах спільної сумісної власності
(а.с. 5), що також підтверджено довідкою КП „ОМБТ1 та РОН" (а.с. 80).

Вирішуючи
спір, суд також виходив з того, що сторони не заперечують про належність
кожному з них по 1/2 частині спірної квартири. Тому суд обгрунтовано
задовольнив їх вимоги в цій частині і визначив їх частки в квартирі по 1/2.

Як
вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник лише щодо визначення
порядку користування кімнатами в квартирі.

Задовольняючи
в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 і відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд
обґрунтовано виходив з того, що між сторонами фактично склався порядок
користування житловими приміщеннями в квартирі, якими вони користуються вже
тривалий час. При цьому суд також обгрунтовано врахував, що ОСОБА_1є людиною
похилого віку, інвалідом 2-ї групи, ветераном війни.

Твердження
апелянта, що рішенням суду він був позбавлений частки своєї власності без
компенсації за неї слід визнати безпідставним і таким, що не відповідає
вимогам  ст. 364 ЦК України, яка
передбачає право на одержання  від інших
співвласників

грошової або
іншої матеріальної компенсації вартості його частки при виділі частки п майна в
натурі.

Вирішуючи
спір, суд обґрунтовано виходив з того, що виділ у натурі частки із спільного
майна є неможливим.  Визначивши частки у
спільній сумісній власності рівними, суд, відповідно до встановлених обставин
визначив і порядок користування приміщеннями в спірній квартирі.

Такі висновки
суду відповідають матеріалам справи і вимогам закону.

Наведені
у скарзі доводи не дають підстав вважати,
що судом були допущені порушення вимог норм матеріального та
процесуального закону, що можуть бути підставою для зміни або скасування
постановленого рішення.

Керуючись  ст.
ст. 218, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеси від
5.07.2007р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.