Справа № 22ц-2163                                     Головуючий у 1 інстанції
21                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

01 березня 2007 року                              Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого
Осипчук О.В.,

суддів                     Біляєвої
О.М,, Рецебуринського Ю.Й.,

при секретарі
Писаревій Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом Добропільського міжрайонного
прокурора в інтересах ОСОБА_1до Державного підприємства „Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних
підприємств" Державного підприємства „Донвуглереструктуризація" (далі
- ДП
"Донвуглереструктуризація") та Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропілля, 3-я
особа -Територіальна
державна інспекція праці у Донецькій області, - про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання
виконати приписи територіальної державної інспекції у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2., який є
представником ОСОБА_1., звернувся до Апеляційного суду Донецької області з
апеляційною скаргою на рішення Добропільського міськрайонного суду від 20 грудня 2006 року, яким
відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній
скарзі апелянт просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог, оскільки порушені норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування
скарги ОСОБА_2. посилався на те, що рішенням Добропільського міського суду від 2001 року частково задоволені
вимоги ОСОБА_1. про стягнення недоплачених сум. Щодо коефіцієнта 2,38, то він не був
прийнятий до уваги в зв'язку з відсутністю доказів про необхідність його
застосування, тому вважає посилання на це рішення помилковим. Крім цього, суд
не врахував, що прокурором не були заявлені вимоги про перерахунок сум
відшкодування. Апелянт не погоджується з висновком суду, який суперечить п.6
ч.З Постанови Кабінету Міністрів України №
50 від 18.01.2003 року,
щодо неможливості застосування коефіцієнту 1,43 і тим, що приписи територіальної державної інспекції
праці в Донецькій області можуть не виконуватися, оскільки особи, що їх не
виконали, не притягувалися до відповідальності.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2. підтримав доводи апеляційної скарги,
просив її задовольнити.

2

Прокурор Конакова В.О., ОСОБА_1.,
його представник ОСОБА_3 вважають скаргу обґрунтованою, просили її
задовольнити.

Представник ДП
"Донвуглереструктуризація" Петрухин С.А. просив відхилити апеляційну
скаргу, рішення суду 1 інстанції
залишити без змін.

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля та 3-я особа - Територіальна
державна інспекція праці у Донецькій області - просили розглянути справу у відсутність їх представників;
про дату, час і місце розгляду справи повідомлені.

Суд першої
інстанції встановив, що територіальною державною інспекцією праці в Донецькій
області в 2003-2004 роках
були проведені перевірки правильності нарахування сум відшкодування шкоди. За
результатами перевірок було видано припис №
270 від 31.10.2003 року і № 3 від 14.01.2004 року на ім'я
директора Селидівської дирекції по ліквідації шахт УДКР
„Укрвуглереструктуризація"; №
15 від 19.01.2004 року на
ім'я директора УДКР „Укрвуглереструктуризація" щодо застосування
коефіцієнту 2,38 до
щомісячних сум відшкодування шкоди та відкорегування середнього заробітку на
коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів з 01.02.1992 року - 1,43 та його застосування
до розрахунку щомісячних сум відшкодування шкоди.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив з того, що рішенням Добропільського міського
суду від 04 грудня 2002 року ОСОБА_1
було відмовлено в задоволенні вимог про застосування коефіцієнта підвищення
тарифних ставок і окладів 2,38.
Рішення набрало чинності, тому встановлений судом факт не може
оспорюватися. Що стосується застосування коефіцієнта 1,43 з 01.02.1992 року, про що
зазначено в приписах, то інспектором праці постанови про їх невиконання не
виносилися, в той час як діюче законодавство передбачає певний порядок
виконання припису та відповідальність осіб за його невиконання. Крім цього,
приписи видані на посадових осіб Селидівської ДЛШ УДКР
„Укрвуглереструктуризація" та безпосередньо УДКР
„Укрвуглереструктуризація", яка з Єдиного державного реєстру підприємств
та організацій України не виключена. ДП .Донвуглереструктуризація", згідно
розподільчого балансу, не є правонаступником УДКР
„Укрвуглереструктуризація".

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення
суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно статті 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи і дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог.

Відповідно до
вимог частини 1 статті 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на
всій території України.

3

З матеріалів
справи видно, що рішенням Добропільського міського суду від 04 грудня 2002 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1. до УДКР
"Укрвуглереструктуризація" та відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропілля про відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, в застосуванні коефіцієнта
2,38 відмовлено.
Рішення набрало чинності.

Між тим приписи № 3 від 14.01.2003 року, № 270 від 31.10.2003 року, № 15 від 19.01.2004 року були
винесені після набрання вказаним рішенням суду законної сили і фактично його
оспорюють, що неприпустиме згідно з частиною 2 статті 223
ЦПК України.

Крім цього, суд
правильно послався на те, що приписи видані на ім'я керівників одного
підприємства, в той час як позов пред'явлено до іншого підприємства.

Таким чином,
позивачем не надано суду доказів порушення відповідачем прав та охоронюваних
законом інтересів позивача.

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що діями відповідача
права позивача не порушені, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Рішення суду є
обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального закону.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не
відносяться до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує
можливість зміни або скасування оскаржуваного судового рішення. Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду
залишає без змін.

Керуючись ст.ст.307 ч.І п.1, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_2відхилити.

Рішення
Добропільського міськрайонного суду від 20
грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців з часу набрання законної сили.