Справа №22-ц-2070/07                                                  Суддя
першої інстанції Щербина С.
41                                                Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої:                                                                      Буренкової
К.О.,

суддів:                                                                     Довжук
Т.С. ,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю:
представника відповідачів Новикової Л.Г. та Антипченка В.К.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.  Миколаєві
цивільну справу

за апеляційною
скаргою представника позивачів ОСОБА_1

на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 липня 2007 р. за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою відповідальністю „Хелмерс Україна" (далі - ТОВ „Хелмерс
Україна") про стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому
2007 р. ОСОБА_2. і ОСОБА_3.  звернулись
до суду з позовами до ТОВ „Хелмерс Україна" про стягнення вихідної
допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позивачі
зазначали що працювали у відповідача з 15 травня 2002 р. відповідно: майстром
столярів та столяром.  Наказом від 26
грудня 2006 р. були звільнені з роботи за власним бажання,  згідно до заяв,  яких вони не писали. Тому за захистом порушених
трудових прав вони звернулись до прокуратури та Департаменту праці та
соціального захисту населення (далі - Департамент).

Під час
перевірки,  яку провів 23 січня 2007 p.,
фахівець указаного Департаменту звернення позивачів
підтвердилось У зв'язку з чим,  в той же
день відповідним наказом по підприємству позивачі були поновлені на роботі з 26
грудня 2006 р. Таке повідомлення вони отримали 25 січня 2007 р.

26 січня
2007 р. до трудових книжок позивачів адміністрацією відповідача були внесені
відповідні записи. А вони,  в свою чергу
подали заяви про звільнення з роботи за власним бажанням.  Після чого,
наказом датованим тим же днем,
позивачі були звільненні з роботи з підстав,  передбачених
ст.  38 КЗпП України,  з виплатою заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Вважаючи
свої права порушеними,  в зв'язку з
тим,  що відповідач не дотримав вимог
трудового законодавства при розірванні трудового договору,  та посилаючись на положення  ст.  44
КЗпП України,  позивачі просили стягнути
з відповідача вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку та
по 2000 грн. моральної шкоди кожному.

Рішенням
Заводського районного суду від 17 липня 2007 р. в задоволенні обох позовів відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивачів,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про
повне задоволення позову.

Вислухавши
суддю - доповідача,  пояснення
представників відповідача та дослідивши надані сторонами докази,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Суд
першої інстанції в межах заявлених позовних вимог повно та всебічно дослідив
обставини справи,  дав належну оцінку
доказам,  які надали сторони,  і дійшов вірного висновку,  що відповідно до  ст.  44
КЗпП України,  вихідна допомога
виплачується працівникові у розмірі,
передбаченому колективним договором,
але не менше тримісячного середнього заробітку лише в тому випадку,  коли трудовий договір припиняється внаслідок
порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю,  колективного чи трудового договору (статті 38
і 39 КЗпП України).

В той же
час,  з матеріалів справи
вбачається,  що наказом генерального
директора ТОВ „Хелмерс Україна" від 23 січня 2007 р. порушення трудових
права позивачів було усунуте. їх поновили на роботі з 26 грудня 2006 p.,
виплатили втрачений заробітку за час вимушеного прогулу
та внесли необхідні зміни до трудових книжок.

26 січня
2007 р. позивачі подали власноручно написані заяви про звільнення з роботи за
власним бажанням у зв'язку з тим,  що
вони вже перебувають у трудових відносинах з іншим підприємством (а.с.  11,
43-44). З тексту зазначених заяв вбачається що вони також просили
звільнити в день подачі заяви. В зв'язку з чим,
в той же день,  позивачі були
звільненні з роботи за власним бажанням,
на підставі  ст.  38 КЗпП України,  з відповідними записами в їх трудових книжках
(а.с.  14-16,  47-49) та виплатою компенсація за
невикористані відпустки.

Правильно
встановивши такі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку,  районний суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову про виплату вихідної допомоги.

Також
вірно місцевий суд відмовив у задоволенні вимог позивачів про відшкодування
моральної шкоди,  оскільки їх звернення
до відповідних органів,  компетенцією
яких є сприяння громадинам в захисті порушених прав,  та добровільне відновлення відповідачем
трудових прав позивачів,  є достатньою
компенсацією моральної шкоди завданої ОСОБА_2. та ОСОБА_3.  незаконним звільненням,  яке мало місце 26 грудня 2006 р.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують указані висновки суду першої
інстанції,  а тому не можуть бути
підставою для скасування рішення,
ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313 - 315 ЦПК України
року,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника позивачів ОСОБА_1 відхилити,  а рішення Заводського районного суду м.  Миколаєва від 17 липня 2007 р. -залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.