РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
липня  2007 року Дзержинський районний
суд м.Харкова

В
складі       -   головуючого- судді        -
НаумовоїС.М.

При
секретарі                                                   -        ГубськійН.О.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м .Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася до
Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2про стягнення боргу
в сумі 50500 гр, а також витрати на адвокатську допомогу в сумі 6000 гр, сплата
державного мита в сумі 505 гр та за інформаційне -технічне забезпечення 35 гр
^посилаючись на те, що 18.12.2003 р між ним та відповідачем, був укладений
договір позики (розписка), здіно договору він передав відповідачу грошову суму,
яка дорівнюється еквівалнтну 3000 доларві США.
Ця сума відповідачу була потрібна для виготовлення устаткувань по
виробництву древісного вугілля. Строк виконання зобов* язання по договору позики був зв*язаний зі строком
завершення робіт по виготовленню устаткувань і строк 2 місяці.

Не
очикуючи закінчення строку договору позики, відповідач 20.01.2004 року
звернувся до нього з проханням позичити 4000 доларів СІНА для завершення робоіт
по виготовленню устаткувань, про що був укладений договор позики.

12.02.2004
року він уклав з відповідачем ще один договір позики на суму, дорівнену в
еквіваленті 3000 доларів США.
Строк виконання зобов*язання 2 місяці.

Але до
теперешнього часу відповідач добровільно позику не повернув. У зв*язку з чим
,він змушений був звернутися до прокуратури Дзержинського району Харкова про
порушення відносно ОСОБА_2справи за шахрайство.

Але
порушенні кримінальної справи відносно ньогомовлено на підставі п.2 ст. 6 КПК
України.

.   В судовому засіданні позивач позов
підтримаві просивйого задовольнити Представник позивача підтримав позов і
просив його задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не
визнав і суду пояснив, Що розписки , на які посилається позивач, не є договором
позики. Приблизно в кінці листопада 2003 року між ним, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
був укладений попередній усний договір про спільну діяльність , в якому чітко
було обумовлено участь кожного з них в процесі досягнення спільної
господарської мети , тобто організація виробництва древісного вугілля.. Його
участь в даній домовленості складала трудова, він повинен був виготовити
устаткування для виробництва древісного вугілля. ОСОБА_1 передав йому гроші для виготовлення устаткування по
виробництву древісного вугілля. Тому, 18.12.2003 року з переданої суми грошей
3000 доларів США в пгт Диканька була виготовлена піч по виробництву древісного
вугілля, і в розписці чітко прописано, що він отримав ці гроші для виготовлення
устаткувань, вказано що роботи по виготовленню устаткувань він повинен був
виконати протягом двох місяців, а не гроші. Також саме, 12.01.2004 року він
отримав 3000 доларві США
і 20.01.2004 року отримав 4000 доларів США. на виконання робіт, та зобов*язався повернути гроші лише
у випадку не виконання робіт-виготовлення устаткувань.

Під час
виготовлення устаткувань в Диканьку приїжджали ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3, бачили як все праювало. Робота
виконана. Одночасно у лютому 2004 р він почав будівництво двох устаткувань в м.
Кролевець та одного с.
Зноб-Новгородському Сумскої області. В травні 2004 р всі устаткування були
запущені і почалося виробництво древісного вугілля. Потім вони стали готувати
документи на відкриття підприємства, під назвою фірми «ДАНБУТІМПЕКС» , був
виготовлений технічний паспорт на піч для отримання древісного металургійного
вугілля ПДМУ. Неодноразово позивач отримував від нього гроші,які склали 8700
доларів США, що
можуть підтвердити свідки.Три установки знгаходяться у пощивача. Тому , вважає,
що нічого уому не повинен.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнала, оскільки вважала, що
відносини , які склалися між сторонами відображають їх спільну сумісну
діяльність по виготовленню древісного вугілля. Надані розписки позивачем не є
підтвердженням того, що відповідач позичав гроші у позивача.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,вислухав пояснення свідків,
прийшов до наступного.

Відповідно до
вимог ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Судом
встановлено :  згідно розписок від 18
грудня 2003 року, 12 січня 2004 року ,20 січня 2004 року, вбачається, що
ОСОБА_2отримав від ОСОБА_1, для виготовлення устаткувань на виробництво
древісного вугілля суму, дорівнену 3000 доларів США,3000 доларів США, 4000 доларів США. Роботу по
виготовленню устаткування зобов*язується закінчити на протязі 2 місяців.  Зобов*язався повернути гроші лише у випадку
не виконання робіт-виготовлення устаткувань.
(а.с. 5-7)

Суд вважає, що
відповідно до вимог ст. 1046 ЦК
України, вказані розписки не є підтвердженням того, що між сторонами був
укладений договір позики.

Це є
підтвердженням того, що між сторонами був укладений договір про сумісну трудову
діяльність і розподіл обов*язків. Сам це також підтверджується листом позивача
ОСОБА_1., який він надіслав ОСОБА_2 В листі він пропонував зустрітися з метою
визначення їх подальших виробничих відносин , що підтверджує факт сумісної
діяльності , партнерських стосунків, а не боргових.

Також в цьому
листі перелічені в хронологічному порядку розписки по датам і відповідно
грошовим сумам і вказав , що остання розписка була надана 20.01.2004 року , а
не 12.02.2004 року, як це вказано в позовній заяві. (а.с.26)

Окрім того , в
судовому засіданні свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6 підтвердили факт сумісної трудової
діяльності, які склалися між сторонами, а також те що устаткування робили і
вони є.

Окрім цього,
згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов*язанні встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін) Зобов*язання ,
строк ( термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк(термін)
виконання боржником обов*язку не встановлений або визначений моментом
пред*явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий обов*язок у семиденний строк від дня

пред*явлення вимоги, якщо обов*язок негайного виконання
не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог
ст.257 ЦК України
загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з
розписок, яку видав відповідач, строк виконання сплинув. Тобто встановлений
строк виконання зобов*язання, а саме 2 місяця. З цього часу настає загальна позовна
давність у три роки, як передбачено ст. 257 ЦК України..

Строк звернення
до суду сплинув 20 січня 2007 року.

Позивач
звернулася до суду за захистом своїх прав лише тільки 12.02. 2007 року, що
вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Дзержинського районного суду
м.Харкова (а.с.3), тобто пропустив 3 -х річний строк для звернення.

Відповідно
до вимог ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом,
не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Підстав
для поновлення строку у суду не має, оскільки позивач не привев ніяких поважних
причин для поновлення цього строку.

Позивач
звертався до прокуратури Дзержинського районам. Харкова про порушення відносно
ОСОБА_2 кримінальної справи за шахрайство В порушенні кримінальної справи було
відмовлено (а.с. 27)

На
підставі вищевикладеного суд відмовляє ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог у
зв*язку з пропуском 3-х річного терміну для звернення до суду за захистом
порушених прав, а також у зв*язку з тим, що позовні вимоги не знайшли свого
підтвердженя в судовому засіданні..

Керуючись
ст. 10,11,130,209,212-215,217,218 ЦПК України , ст. 256,257,259,1046 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу в сумі 50500 гр, а також витрати на
адвокатську допомогу в сумі 6000 гр, сплата державного мита в сумі 505 гр та за
інформаційне -технічне забезпечення 35 гр - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду через Дзержинський

районний суд м.Харкова шляхом подачі у 10 денний строк з дня проголошення
рішення

заяви про апеляційне оскарження і після цього в 20 денний строк подати
апеляційну

скаргу, з подачею її копії до апеляційної інстанції, або в порядку частини
4 ст. 295 ЦПК

України.