Справа  №22ц-648/2007                                                          Головуючий
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Бойко
О.В.,

суддів - Шевченка
В.М.,    Шарапової О. Л.

при секретарі - Пільгуй Н.В.,

з участю - ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2. - ОСОБА_3,
представника ВАТ „Ніжинський жиркомбінат" - Глушка В.І., представників Новозаводського відділу ДВС
Чернігівського міського управління юстиції Міщенка Є.О., та Коломієць О.О., представника
ВАТ „Райффайзен банк АВАЛЬ" -
Іллюшка О.М., представника Державної акціонерної компанії „Національна
мережа аукціонних центів" -
Ковтуна О.М. ,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ
"Інтрансавтострой", ВАТ "Ніжинський жиркомбінат", ДАК
"Національна мережа аукціонних центрів", філії "Чернігівський
аукціонний центр та ДВС в Новозаводському районі м. Чернігова про виключення
майна з акту опису і арешту, визнання недійсними прилюдних торгів та визнання
права власності на частку у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року ОСОБА_1
звернулась до суду з зазначеним та уточненим при судовому розгляді позовом до
відповідачів про виключення з акту опису і арешту майна приміщення магазину
ІНФОРМАЦІЯ_1, площею 703,6
кв. М, що розташований в м. Чернігові по АДРЕСА_1; визнання за нею
права власності на 1/2 частку у зазначеному нежитловому приміщенні, визнання
недійсними прилюдних торгів по продажу зазначеного магазину, проведених 23 серпня 2006 року філією
"Чернігівський аукціонний центр" ДАК "Національна мережа
аукціонних центрів". В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що

2

приміщення
магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 та майно в ньому за вказаною адресою належить її чоловіку
ОСОБА_2., воно набуте в період шлюбу з нею та ведення сумісного господарства, і
що вона не давала згоди на розпорядження приміщенням магазину, в тому числі і внесення
його в якості застави, окрім того на цей час ОСОБА_2. придбав приміщення
магазину за сімейні кошти. Крім того, вона не давала своєї згоди на придбання
приміщення ОСОБА_2 з прилюдних торгів.

Оскаржуваним
рішенням Деснянського районного суду в задоволенні зазначених позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, а
справу направити на новий розгляд. Доводами апелянта є посилання на неправильне
застосування судом норм процесуального права, суд розглянув справу за її
відсутності, чим позбавив її можливості надати докази та довести їх
переконливість. Судом першої інстанції неправомірно відмовлено в прийнятті її
письмової заяви про уточнення позовних вимог від 05.02.2007 року та не розглянуто її клопотання про призначення
будівельно-технічної експертизи.

Заслухавши
доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про
необхідність відхилення апеляційної   скарги
з таких підстав.

Відповідно до
положень ст.ст. 20, 26 Закону
України „Про власність" право власності на вклади у статутному фонді
господарського товариства належить останньому, а не його учаснику.

Як вбачається з
матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.12.2005 року державним
виконавцем ВДВС у Новозаводському районі м. Чернігова, відповідно до виконання
примусового напису, був складений акт опису й арешту майна, а саме: приміщення
магазину ІНФОРМАЦІЯ_1, площею 703,6
кв. м., розташованого в м. Чернігові поАДРЕСА_1, яке належало
приватному виробничо-комерційному підприємству "Інтрансавтострой".

29 грудня 2004
року між ВАТ "Ніжинський жиркомбінат" та ВПКП
"Інтрансавтострой" був укладений договір іпотеки, предметом якого
стало зазначене приміщення.

07 квітня 2006
року було зареєстровано ВАТ "Інтрансавтострой", яке стало
правонаступником ВПКП "Інтрансавтострой", внаслідок чого приміщення
магазину перейшло у власність правонаступника.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог суд обґрунтовано виходив з того, що приміщення
магазинуІНФОРМАЦІЯ_1, яке було предметом іпотеки було у власності ВПКП
"Інтрансавтострой", правонаступником якого стало ВАТ
"Інтрансавтострой", тобто приміщення було зареєстровано за
зазначеними юридичними особами, які є власниками магазинуІНФОРМАЦІЯ_1, і тому,
оскільки ОСОБА_2. не є власником магазинуІНФОРМАЦІЯ_1, то вимоги позивачки про
визнання за нею права власності на 1/2 частку та поділ зазначеного майна є
безпідставним.

Виходячи з
наведеного, що ОСОБА_2. ,
як учаснику підприємства, господарського товариства належить не абсолютне
право на майно, на яке

3

претендує
позивачка, а він лише має право на отримання дивідендів, виплати вартості
частини майна товариства, і виходячи з положень ст.ст. 61, 63 СК України
закріплене за підприємством та господарським товариством майно на правах
власності, не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за ким
обов'язково ОСОБА_2. було б
узгоджувати свою поведінку із позивачкою при укладенні договору іпотеки, суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для
визнання за позивачкою права власності та поділу магазинуІНФОРМАЦІЯ_1,
виключення зазначеного магазину з акту-опису і арешту майна від 29 грудня 2005 року та визнання
прилюдних торгів, які були проведені 23.08.2006
року недійсними.

Доводи
апеляційної скарги, що справу було розглянуто за її відсутності чим були
порушені правила п.3 ст.169
ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду. Оскільки, як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 ,
будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи 10 січня 2007 року до суду не
з'явилась, а 19 січня ц.
р. позивачка брала участь у судовому засіданні, даючи пояснення по суті
позовних вимог і в судовому засіданні була оголошена перерва до 7 лютого 2007 року, про що
були повідомлені сторони, у т.ч.
і ОСОБА_1, яка на зазначену дату до суду не з'явилась. Виходячи з
наведеного, що позивачка не вперше не з'явилась у судове засідання 7 лютого 2007 року, знаючи про
розгляд справи, а суд не визнав її явку обов'язковою, то у суду першої
інстанції не було перешкод, виходячи з вимог ст. 169 ЦПК України розглянути справу на підставі наявних у ній
доказів.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд не розглянув всі вимоги у зв'язку з чим
рішення підлягає скасуванню не можуть бути підставою для задоволення
апеляційної скарги. Оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1
подавалась заява про уточнення позовних вимог, а саме : про визнання
магазинуІНФОРМАЦІЯ_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та
виділення їй в натурі 1/2 частки в зазначеній будівлі (а.с. 169). Однак, як
вбачається зі змісту мотивувальної та резолютивної частини рішення суд по суті
відмовив ОСОБА_1 у визнанні їй права власності на частку у приміщенні
магазинуІНФОРМАЦІЯ_1. Виходячи з наведеного відсутні правові підстави для
визнання зазначеного магазину об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя та виділення позивачці в натурі 1/2 частки у вказаному магазині,
поскільки для виділення майна в натурі необхідно мати частку у праві власності,
а суд відмовив позивачці у задоволенні такої її вимоги. Таким чином рішення
суду має вичерпні чіткі висновки по суті предмету позовних вимог ОСОБА_1, а
порушення процесуального закону, на які посилається апелянт в скарзі не призводять
до порушення основних цивільно-процесуальних норм та не можуть бути підставою
для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.ст.
303, 307-308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

4

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова
від 7 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня її проголошення.