АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа № 22-ц-2088-Ф/07
Головуючий суду першої інстанції                                                                   Кисельов
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції                                                    Ломанова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого
- судді                   Ломанової Л.О.,

суддів                                          Притуленко
О.В., Мудрової
В.В.

при
секретарі                              Петриченко О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Керченської міської ради АР Крим, треті особи - ОСОБА_2, Рибоколгоспу ім. Войкова, про визнання права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Керченського міського суду АР Крим від 23 жовтня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Керченської міської ради АР
Крим про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно,
зведене на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивач є власником домоволодіння за зазначеною
адресою. На території цього домоволодіння були самочинно зведені об'єкти
нерухомого майна із дотриманням будівельних та санітарних норм, право власності
на які просить визнати позивач.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 23 жовтня 2007 року у позові відмовлено
повністю.

Не
погодившись зі вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення її позову.

Вимоги
апеляційної скарги мотивовані невідповідністю. висновків суду обставинам справи
та порушенням судом норм матеріального права. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що
судом не було враховано те, що вона має право користування земельною ділянкою,
на якій містяться об'єкти самовільного будівництва, а також те, що позов
стосується права власності на будівлі, а спір про земельну ділянку відсутній.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, колегія судів дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з
вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє

2

законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,
що право власності на самочинно зведені об'єкти нерухомого майна може бути
визнане лише за наявності права власності або користування позивача земельною
ділянкою, на якій розташовані спірні об'єкти.

З таким
висновком погоджується колегія суддів.

Відповідно
до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною
2 наведеної статті встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, проте на
підставі частини 3 цієї ж статті право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї
мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Єдині
підстави набуття права на землю громадянами та юридичними особами встановлені
частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України - воно здійснюється шляхом
передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Перелік
документів, що посвідчують право на земельну ділянку, встановлений статтею 126
цього Кодексу, відповідно до частини 1 якої право власності на земельну ділянку
і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними
актами.

Матеріали
справи не містять доказів наявності у позивача передбачених наведеними нормами
документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Твердження
апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення не була врахована та обставина, що земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1, на якій розташовані спірні об'єкти, була юридично закріплена
за батьком позивача, а нею успадковане його право користування цією ділянкою,
колегія суддів не бере до уваги з таких підстав.

З
матеріалів справи дійсно вбачається, що рішенням Керченської міської ради АР
Крим від 21 січня 1958 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, 600 м2 з
яких були зареєстровані за ОСОБА_3, а 53 м2 -надані у тимчасове користування
(а.с. 51). Будинок на зазначеній земельній ділянці, площею 653 м успадкувала
позивач, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 5).

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані докази не
можуть підтверджувати наявність права власності позивача на зазначену земельну
ділянку, оскільки зазначені документи в якості правовстановлюючих на землю
чинним земельним законодавством не передбачені.

Твердження
апеляційної скарги про відповідність самовільно збудованих об'єктів санітарним,
пожежним та будівельним нормам, а також про відсутність заперечень сусідів
проти визнання за позивачем права власності на ці об'єкти, з

3

наведених вище
підстав - відсутності відповідних документів про право ОСОБА_1 на земельну
ділянку - не мають правового значення.

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність у апеляційній
скарзі та матеріалах справи підстав для скасування оскаржуваного рішення, тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Керченського міського суду АР
Крим від 23 жовтня 2007 року - залишенню без змін.

На
підставі вищевикладеного, керуючись статтею 303, пунктом 1 частини 1 статті
307, частиною 1 статті 308, пунктом 1 частини 1 статті 314 та статтею 315
Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у
цивільних справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 23 жовтня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили.