УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7
листопада 2007 року                                                                                             м.
Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого
судді Косогор Г.О.

суддів: Ісаєвої
Н.В., Ткачук О.О.

при секретарі
Зелінському О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі
цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю
« Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного обладнання » на рішення
Ізмаїльського міськрайрайонного суду Одеської області від 21 червня 2007 року у
цивільній справі за позовом ТОВ « Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного
обладнання » до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майна, -

встановила:

Позивач
звернувся до суду з вищезезначеним позовом.

Відповідач позов
у судовому засіданні не визнав.

Рішенням суду у
задоволені позову було відмовлено.

На
рішення суду ТОВ « Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного обладнання »
приніс апеляційну скаргу в який просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та
перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст.
10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому
засіданні встановлено, що згідно статуту ТОВ «ІЗРТО» та установчого договору,
засновниками підприємства були: 1. ТОВ «ІЗРТО» у особі голови правління
відповідача ОСОБА_1 - 10%(2000 грн. у статутному фонді); 2. директор
підприємства ОСОБА_2 - 10% та дружина відповідача ОСОБА_2 -80%(9600 грн.). Як
вбачається з нотаріально посвідченого 15.09.2004 р. договору про розподіл майна
та майнових прав подружжя, укладеного між відповідачем та його дружиною
ОСОБА_2, а також з матеріалів та висновків правоохоронних органів по відмовному
матеріалу ЖРЗПЗ № 3556, викладених у постанові від 20.10.2006 p.,
вказане у позовній заяві та інше майно було поділено між відповідачем та його
дружиною, і майно, вказане у позовній заяві, було виділено відповідачу і на
момент розгляду справи знаходилось у будинку по АДРЕСА_1.

Свідок
ОСОБА_2, який був
директором підприємства, підтвердив, що вказане у позовній заяві майно, було
придбано Прозоровими для себе і весь час знаходилось у їх будинку по АДРЕСА_1,
було оформлене як на збереження по актам відповідачу, 14, 09.2004 р. був
складений акт про повернення майна відповідачем підприємству і тоді ж ним був
складений акт про передачу майна ОСОБА_2, а по договору від 15.09.2004 р.
Прозорови здійснили поділ майна.

Справа №
22ц-4123/07                                                                           Категорія
44

Головуючий у
першій інстанції Топтигін М.Л. Доповідач Ісаєва Н.В.

Вказані
обставини також підтверджуються актом прийому-передачі майна від 14.09.2004 p., договором про
розподіл майна та майнових прав подружжя від 15.09.2004 р., у якому вартість
майна підприємства визначена у 100 грн. і воно передане ОСОБА_2, а вказане у
позовній заяві майно виділено відповідачу - актом огляду майна від 18.10.2006 p., згідно якому
вказане майно по теперішній час знаходиться у будинку у відповідача; постановою
правоохоронних органів від 20.10.2006 р. по відмовному матеріалу, якою
підтверджується також поділ майна Прозоровими по договору та знаходження його у
відповідача. З викладених матеріалів справи вбачається, що сторони складали
акти прийому-передачі без наміру створення правових наслідків, а такі
правочини, згідно ст. 234 ЦК
України, є недійсними. У договорі від 15.09.2004 р. про розподіл майна та
майнових прав подружжя вказано, що сторони гарантують, що вказане у договорі
майно нікому іншому не належить, не входить до фонду юридичних осіб, на нього
не має прав третіх осіб, сторони не приховують обставин, які мають істотне
значення для договору, вказаним договором не порушено інтереси інших осіб,
сторони не приховують інших правочинів, і що будь-які попередні домовленості,
які мали місце до укладання договору і не відображені у його тексті, після
підписання договору не матимуть правового значення.

З огляду
на вказане, розписка від імені відповідача від 15.09.2004 р., у якій відповідач
зобов'язується сплатити вартість майна у зв'язку з його втратою, протирічить
дійсності та матеріалам справи і суд вірно погодився з доводами відповідача про
те, що вказана розписка виконана не ним та є недійсною. З приводу недійсності
вказаної розписки відповідач звертався до правоохоронних органів, яким колишня
дружина відповідача не надала оригінал розписки. Розписка виконана печатним
текстом, завірена печаткою підприємства, що не передбачено при оформленні
розписок фізичними особами та підтверджує пояснення відповідача про те, що розписка
була виготовлена кимсь на підписаному ним чистому аркуші з печаткою, яким могла
скористатися колишня дружина. До того ж, розписка безіменна, в ній не вказано
кому вона видана, в той час, як попередні акти про вказане майно, у т.ч.1
складений акт від 14.09.2004 р. за день до розписки, підписувалися відповідачем
та директором підприємства ОСОБА_2 На підставі викладеного, суд дійшов до
правильного висновку, що позов є необгрунтованим та не підлягав задоволенню.

Таким чином, суд
дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 не надав доказів для визнання угоди
купівлі-продажу недійсною на підставах, предбачених цивільним законодавством
України.

Враховуючи
викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст. 303, ч.1 п. 1 ст. 307, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315, 319 ЦПК України, судова
колегія,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ТОВ « Ізмаїльський завод ремонтно-технологічного обладнання » відхилити.

Рішення
Ізмаїльського міськрайрайонного суду Одеської області від 21 червня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до
Верховного Суду України на протязі двох місяців.