УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2007 р.                                                                                  м.Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської
Н.В.,

Суддів - Громіка
Р.Д.,Журавльова О.Г.,

З участю
секретаря - Бржезицької
В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання договору дійсним, визнання права
власності на будинок, визнання договору дарування недійсним та зустрічним
позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1про усунення перешкод у реалізації права власності з
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2005 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

21.03.2005 р.
ОСОБА_1. звернувся з позовом до ОСОБА_2. про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що 14 .01.05р. він
уклав з відповідачкою, яка діяла на підставі доручення від імені та в інтересах
ОСОБА_4., договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1,який оформлений
у простій письмовій формі,оскільки власниця будинку ОСОБА_4. загубила
правовстановлюючі документи і у нотаріуса посвідчити цей договір не було
можливості.

Відповідно до умов договору відповідачка забов"язалась до 10.03.05р.
отримати дублікати правовстановлюючих документів, після чого оформити договір у
нотаріуса.

23.02.05р. отримавши у нотаріуса дублікати документів, відповідачка в
подальшому ухилилась від нотаріального оформлення договору.

27.02.05р.
ОСОБА_4. померла,
тому її доручення втратило силу.

Оскільки сторони по договору домовилися щодо усіх
істотних умов, позивач повністю виконав умови по сплаті вартості будинку в сумі
45 тисяч доларів США і прийняв майно,
позивач просив визнати договір купівлі-продажу від 14.01.05р. дійсним та
визнати за ним право власності на зазначений будинок.

19.04.05р. ОСОБА_3. звернулась з позовом до ОСОБА_1про
усунення перешкод в реалізації права власності,посилаючись на те, що вона є
власницею житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 15.02.05р., підписаного ОСОБА_4. та посвідченого
нотаріусом. В зв'язку з тим, що цей будинок зайняв ОСОБА_1.,вона просила
забов"язати його усунути перешкоди в реалізації її права власності на
будинок.

Головуючий
1 інстанції - Федусік А.Г.           Справа № 22ц-999/07

Доповідач
- Комаровська Н.В.                         Категорія-12

2

ОСОБА_1. доповнив свої позовні вимоги,пред"явив
позов до ОСОБА_3про визнання недійсним договору дарування спірного будинку від
15.02.05р., оскільки його повторне відчуження суперечить закону.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від
21.10.05р. в задоволені позову ОСОБА_1відмовлено, позов ОСОБА_3задоволений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить про скасування
рішення і ухвалення нового рішення,мотивуючи тим,що судом неправильно
застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,рішення - скасуванню з
таких підстав.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1., суд виходив з того, що при укладенні
договору купівлі продажу будинку від 14.01.05р. між ОСОБА_1. та ОСОБА_2.,яка
діяла на підставі доручення від ОСОБА_4., сторонами не були до держані вимоги
закону про його нотаріальне посвідчення, тому на підставі ч.1 ст.220 ЦК України договір
є нікчемним.

З таким висновком погодитись неможна,оскільки він не ґрунтується на вимогах
закону та доказах,наданих сторонами.

Судом першої інстанції було встановлено,, що 14.01.05р. між ОСОБА_1. і ОСОБА_2., яка діяла на
підставі доручення від імені та в інтересах ОСОБА_4., був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1, власником
якого була ОСОБА_4.

Зазначений договір був укладений у простій письмовій
формі,оскільки власниця будинку ОСОБА_4. загувша- правовстановлюючі документи і
нотаріально засвідчити договір не уявлялось можливим.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2. прийняла на себе забов"язання до
10.03.05р. отримати дублікати документів, після чого оформити договір у
нотаріуса.

Відповідно до ч.2
ст.220 ЦК України
якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд.може визнати
такій договір дійсним.

З договору купівлі-продажу від 14.01.05р. вбачається, що сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору -
предмету договору, ціни, умов оплати та оформлення документів,а пунктом 4 договору та
розпискою (л.с.6, 7) підтверджується,
ОСОБА_1. повністю виконав умови договору по оплаті вартості проданого будинку.

ОСОБА_2. почала дії по виконанню п.6 договору - відновленню
загублених документів, та отримала 23.02.05р. в нотаріальної конторі дублікати
правовстановлюючих документів на будинок хвідоцтво про право на спадщину та
свідоцтва про право власності на будинок (л.с.8,9).,однак в подальшому не
зареєструвала їх в БТІ і РОН м.Одеси, не підготувала пакет документів для
нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, тобто ухилилася від
виконання в повному обсязі вказаного пункту договору.

Пунктом 7 договору
між сторонами передбачено, що відмова або неможливість продавця виконати свої
забов"язання, передбачені п.6 договору, надає право покупцю визнати цей
договір дійсним в судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду про те,
що дії ОСОБА_2. не можуть вважатися ухиленням від виконання зазначених умов
договору, оскільки вона не була власником спірного будинку, а діяла на підставі
довіреності від ОСОБА_4., яка померла 27.
02.05р.

З
нотаріально посвідченої довіреності від 16.10.04р. вбачається, що власниця
будинку ОСОБА_4. уповноважила ОСОБА_2. розпоряджатися її майном, укладати

3

угоди щодо продажу нерухомого
майна, проводи розрахунки за укладеними угодами та одержувати гроші. (а.с.4).

ОСОБА_2., яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_4.,
відповідно до вимог ч.1 ст.237 ЦК України мала право укладати договір від
14.01.05р. та взяла на себе відповідно до п.6 договору забов"язання по
оформленню документів для нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до вимог ст.239 ЦК
України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Тому укладений ОСОБА_2.
договір створив для ОСОБА_4. обов'язки, передбачені договором, у тому числі по
нотаріальному посвідченню договору.

Однак ні ОСОБА_4., ні її представник ОСОБА_2. не виконали цих обов'язків та
ухилились від нотаріального посвідчення договору.

Вказані обставини свідчать про те, що між сторонами договору була
домовленість щодо усіх істотних умов договору,про що свідчить текст договору, з
боку покупця відбулося повне виконання договору, а з боку продавця - часткове, але
він ухилився від нотаріального посвідчення договору.

При таких обставинах колегія суддів вважає,що встановивши
правильно фактичні обставини, суд не прийняв до уваги доводи позивача
ОСОБА_1про те, що він виконав в повному обсязі умови договору, але ОСОБА_2.,діюча від імені
та в інтересах ОСОБА_4., ухилилася від нотаріального посвідчення договору,тому
на підставі ст.220 ч.2 ЦК
України договір має бути визнаний дійсним.

Відмовляючи ОСОБА_1. в позові про визнання договору дарування між ОСОБА_4.
та ОСОБА_3. від 15.02.05р. недійсним, суд виходив з того, що ОСОБА_4. мала
право на відчуження власного будинку і правомірно уклала договір дарування.

З таким висновком погодитись неможна,оскільки з матеріалів справи
вбачається,що до укладення договору дарування з ОСОБА_3. волевиявлення ОСОБА_4.
було направлено на відчуження власного будинку за відплатним договором. Так,
ствердження ОСОБА_2; про те, що ОСОБА_4. мала намір продати власний будинок,
підтверджуються виданою нею довіреністю, якою вона уповноважила ОСОБА_2. на
здійснення таких дій.

Не заслуговує на увагу довод
ОСОБА_3про те, що довіреність ОСОБА_4. видала лише для здійснення дій по
встановленню телефону в її будинку, так як ці ствердження спростовуються
довідками телефонних компаній «Укртелеком» та «Фарлеп» про те, що з цього
приводу звернень до компаній не було і технічна можливість встановлення
телефону за адресою ОСОБА_4. відсутня (л.с.59,60).

Колегія суддів вважає, що при видачі довіреності на відчуження свого майна
за відплатним договором волевиявлення ОСОБА_4. було вільним і відповідало її
внутрішній волі. Про це свідчить й те, що вона в подальшому не відмінила цю
довіреність.

Укладений ОСОБА_2. на підставі цієї довіреності договір купівлі-продажу
створив для ОСОБА_4. відповідно до вимог ст.239 ЦК України обов'язки, передбачені договором та припинив її
право власності на відчужений будинок. Тому вказане в п.5 договору дарування
свідчення ОСОБА_4. про те ,
що будинок раніше нікому не проданий, не відповідало дійсності, а зміст
цього договору суперечить вказаній статті та ч.1 ст.237 ЦК України.

Таким чином, договір дарування від 15.02.05р. укладено з порушенням ч.І
ст.203 ЦК України,
що є підставою відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України для визнання його недійсним.

Не
заслуговує на увагу довод
представників ОСОБА_3про те,що у договорі між ОСОБА_4. та ОСОБА_2. вказано
про продаж земельної ділянки,а не будинку,оскільки в п.п.1,2 договору чітко
вказано про продажу будинку з надвірними спорудами. Зазначення в п.З вартості
ділянки,як свідчать показання ОСОБА_2.,викликані юридичною необізнаність
сторін,які укладали між собою договір у вільній формі, і малось

4

на увазі
продаж будинку
розташованого на певній земельній ділянці. Пояснення ОСОБА_2. підтверджуються
відсутністю права ОСОБА_4. на продаж земельної ділянки,так як вона не мала
державного акту на право власності на землю.

Приймаючи на увагу те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи а також те,що судом неправильно застосовані норми матеріального права,
рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення
позову ОСОБА_1. та відмову в позові ОСОБА_3на підставі п.п.3,4 ст.309 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 307
ч. 1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2005 року скасувати.

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за
АДРЕСА_1,
укладений 14 січня 2005 року між
ОСОБА_1та ОСОБА_2, яка діяла на підставі доручення від імені та в інтересах
ОСОБА_4, - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1право власності на жилий будинок з надвірними спорудами
за АДРЕСА_1.

Визнати договір дарування житлового будинку з надвірними
спорудами за АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_4та ОСОБА_2та посвідчений приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 15
лютого 2005 року,
реєстровий НОМЕР_1, -недійсним.

В позові ОСОБА_3до ОСОБА_1 про забов"язання усунути
перешкоди у реалізації права власності на жилий будинок з надвірними спорудами
за АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.