Справа №
Головуючий 1 -ї інстанції - Наумик О.О.
Доповідач - Гурова О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

1 березня 2007 року                                                                                                                м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі: Головуючого - Гурової
О.М., Суддів - Могутової
Н.Г., Шевченко В.Ю., при секретарі -Андрієнко О.С., за участю - представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Микитівському районі м. Горлівки на рішення Микитівського районного
суду м. Горлівки від 28 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Микитівському районі м. Горлівки про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків

на
виробництві та професійних захворювань в Микитівському районі м. Горлівки
звернулось до

Апеляційного
суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення Микитівського

районного
суду м. Горлівки від 28 грудня 2006 року, яким
позовні вимоги ОСОБА_1.

задоволені
частково: з відповідача стягнуто на його користь 25000 грн. у відшкодування

моральної
шкоди.

В апеляційній
скарзі відповідач просив скасувати рішення, посилаючись на порушення норм
матеріального права, а саме: Закону України „Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань", згідно з яким фонд відшкодовує моральну шкоду
при наявності висновку медичних органів. Витяги з актів огляду на МСЕК від 22.04.2002 р., 22.04.2003 р.,
23.04.2005 р. стосовно ОСОБА_1. не містить відомостей про наявність
факту спричинення йому моральної шкоди, а інших документів, які б
підтверджували такий факт позивач суду не надав. Враховуючи також, що п.27 ст. 77 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2006
рік" зупинено дію абзацу четвертого ст. 1 пп."е" п. 1
ч.І ст. 21, ч. З ст.
34 Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань" відповідач просив
постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд першої
інстанції, частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1., посилався на те, що позивач
з 1986 року до 2002 року працював на
підприємствах вугледобувної промисловості на роботах з повним робочим днем під
землею. Внаслідок шкідливих та небезпечних умов праці ОСОБА_1рішенням МСЕК від 22 квітня 2002 року була
встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 35% в зв"язку з
вібраційною хворобою та 25%
в зв"язку з хронічним

2

бронхітом, а за сукупністю - 60% та визнано
інвалідом 3 групи.
При переогляді в квітні 2005
р. МСЕК змінила розмір втрати працездатності до 30% по кожному
профзахворюванню, залишивши за сукупністю 60%
на період до квітня 2007
року.

Враховуючи, що
нещасний випадок на виробництві спричинив позивачу й моральні страждання, що
виразились в постійних болях, швидкому втомленні, проведенні неодноразових
курсів лікування, вимушеності змін в повсякденному житті, суд стягнув з
відповідача на його користь 25000 грн.

Заслухавши
доповідача суддю Гурову
О.М., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга піддягає частковому задоволенню, а
рішення суду - зміні з
ухваленням нового рішення з таких підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено, що позивач з 1986
року до 2002 року
працював на підприємствах вугледобувної промисловості на роботах з повним
робочим днем під землею. Внаслідок шкідливих та небезпечних умов праці
ОСОБА_1рішенням МСЕК від 22
квітня 2002 року
вперше була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 35% в зв"язку з
вібраційною хворобою та 25%
в зв"язку з хронічним бронхітом, а за сукупністю - 60% та визнано
інвалідом 3 групи.
При переогляді в квітні 2005
р. МСЕК змінила розмір втрати працездатності до 30% по кожному
профзахворюванню, залишивши за сукупністю 60%
на період до квітня 2007
року.

Відповідно до
ст. 21 п.1 пл. „є" та ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",
у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, виплачуючи йому грошову суму за моральну шкоду за наявності
факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України
„Про охорону праці" від 14
жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопада
передбачає, що „відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до
абзацу 2 пункту 11 Постанови
Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" №
6 від 27 березня 1992 року в редакції 24 жовтня 2003 року і рішення
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року
страхова виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
незалежно від втрати ним професійної працездатності.

Виходячи із
вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов висновку про спричинення
позивачу моральної шкоди.

Разом з тим,
встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на
користь позивача, суд першої інстанції не врахував засади розумності і
справедливості і тому, на думку апеляційного суду вказана сума є надмірною,
оскільки моральна шкода компенсована чітким виконанням зобов'язань держави щодо
сплати тих виплат, які передбачені ст. 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності". З урахуванням викладених обставин Апеляційний суд
вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню до 20000 грн.

3

Оскільки судом
неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи в частині розміру
відшкодування моральної шкоди, рішення в цій частині підлягає зміні на підставі
п. 1 частини 1 ст. 309 ЦПК України

Інші доводи
апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду. Так,
посилання апелянта на втрату позивачем права на відшкодування моральної шкоди
також не заслуговують на увагу. Згідно з вимогами ч.2 ст. 13 Закону України
«„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві...» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві
або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з
настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального
забезпечення та/або соціальних послуг.

Враховуючи, що
страховий випадок у вигляді профзахворювань вперше встановлений в квітні 2002 року, право на
відшкодування шкоди виникло у ОСОБА_1. в цей же період, тобто під час дії
згаданого Закону України.

Що ж стосується
Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік", то дію відповідних статей Закону України «„Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві...» цим законом зупинено на 2006 рік, тому на правовідносини по відшкодуванню моральної
шкоди ОСОБА_1дія вказаного Закону не поширюється.

Безпідставні й
доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відділення виконавчої дирекції
Фонду є неналежним відповідачем по справі, оскільки вони суперечать вимогам
статей 21, 28, 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Інші доводи
апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду також не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст.
309,314,316 ЦПК
України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків та професійних захворювань в Микитівському районі м. Горлівки
Донецької області задовольнити частково.

Рішення
Микитівського районного суду м. Горлівки від 28 грудня 2006
року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань в Микитівському районі м. Горлівки
Донецької області на користь ОСОБА_1до 20000
гривень (двадцяти тисяч грн.).

Стягнути з
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань в Микитівському районі м. Горлівки витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1,50 грн.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.