Справа №22Ц-3577/2007р.                                                       Головуючий у 1 інстанції Чірков Г.Є.
Категорія 01,02,05                                                                   Доповідач у 2 інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської
області в складі:

головуючого   Приходька К.П.,

суддів                 Даценко Л.М., Олійника В.І.,

при секретарі   3 озул і Н. С.,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 06 вересня 2007 року по
цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ЗАТ «Спеціалізована механізована колона №3», виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області, треті особи
Вишгородська БТІ,ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності на
квартиру недійсним, розірвання договору оренди та
виселення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

у травні 2007
року позивач звернувся до суду із позовом посилаючись на порушення його житлових прав, оскільки ЗАТ «СПМК-3», відповідач по
справі, оформило право власності на квартиру,
надану йому відповідно до вимог статей 51-53 ЖК України, з подальшою її здачею
в оренду третім особам і його виселенням, у зв'язку з
чим позивач порушує питання про захист та відновлення своїх прав щодо цієї квартири. Свої вимоги позивач обґрунтував
тим, що він з 14 липня 1981 року працював на МСПМК-3
(підприємстві відповідача) і з травня 1986 року перебував на квартирному
обліку/оскільки потребував поліпшення житла,

29 лютого 1996
року за спільним рішенням адміністрації МСПМК-3 AT «Броварисільстрой» та її профспілкового комітету позивачеві в АДРЕСА_1, із зняттям з квартирного обліку. Номер зазначеної
квартири на час розгляду справи змінено на
44, згідно оновленої нумерації будинку, ця ж квартира в 1998 році
мала номер 160, що був їй наданий на заміну первинного -120.

Із 2003 року,
позивач вселився в спірну квартиру під номером 44. а після здачі в 2005 році будинку в експлуатацію порушив перед виконавчим комітетом
Вишгородської міської Ради Київської області питання про видачу ордеру на
згадану квартиру, однак у цьому йому було відмовлено з огляду на рішення від 08 листопада 2005 року №510 про
оформлення права власності на спірну квартиру за ЗАТ
«Спеціалізована механізована колона №3».

Позивач зазначив
про порушення своїх прав на житлове приміщення (3-х кімнатної кв, №44 у згаданому будинку), і з цих підстав просив видане
відповідачеві свідоцтво про право власності на неї визнати недійсним,
договір найму даного жилого приміщення з третіми особами ОСОБА_2 іОСОБА_3від 29 січня 2007 року розірвати та зобов'язати
відповідачів до видачі ордеру на спірну квартиру у встановленому законом
порядку.

Рішення суду від 06 вересня 2007 року у задоволені позовних вимог,
відмовлено.

Позивачем
подана апеляційна скарга на рішення суду в якій він просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задоволити
його позовні вимог посилаючись на

2

те, що суд першої інстанції постановив
неправильне рішення, порушив норми матеріальною права.

Колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що
«Гідроспецбуд» за участю інших сторін уклали ряд договорів дольової участі у будівництві житлового будинку, серед
яких йшлося і про квартири вАДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору від 29
грудня 2003 року між ЗАТ «Гідроспецбуд» і МПП «Еліта»,
остання взяла на себе зобов'язання замовника та підрядника будівництва
згаданого багатоквартирного будинку,
з метою завершення його будівництва, введення в експлуатацію і передачі
товариству співвласників.

На виконання умов зазначених
правовідносин 21 травня 2004 року МПП «Еліна» передала до ЗАТ «СПМК-3» 5
квартир у загаданому будинку, про що складено акт прийму-передачі наявний в справі. В цьому акті в тому числі йшлося
і про передачу спірної квартири, разом із даними про її розподілення на
користь ОСОБА_1

Рішенням
виконавчого комітету Вишгородської міської Ради Київської області від 08
листопада 2005 року №510, відповідно до вимог
ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» і правил Тимчасового положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 6/5 від 28 січня 2003 року, право
власності на спірну квартиру та інші квартири, що були предметом згаданих
договорів, оформлено за ЗАТ «СПМК-3», в
зв'язку з чим 09•грудня того ж року видано відповідне свідоцтво.

29 лютого
1996 року за спільним рішенням адміністрації МСПМК-3 AT «Броварисільстрой» та її профспілкового
комітету позивачеві дійсно надаваласяАДРЕСА_1.

У той же час, у матеріалах справи
відсутні дані про те, що підприємство в якому працював позивач, на той час мало правові підстави до розпорядження квартирою
№120, оскільки прав на неї у
встановленому законом порядку не набуло, а будівництво в той період завершено
не було.

Не підтримував цих обставини в
судовому засіданні й позивач, який наполягав, на тому, що в зв'язку з наведеним вище, на час прийому квартир
ЗАТ «СПМК-3» від МЧП «Еліна», йому було розподілено інше рівноцінне жиле приміщення (трикімнатну квартиру № 44,
в якій він проживав).

Разом з тим,
дані про те, що зазначена квартира надана позивачеві в порядку статей 51-53 ЖК України,
суду не представлено.

Відповідно до
вимог статей 51-53 ЖК України жиле приміщення надається громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету
відповідного підприємства.

Голова
правління ЗАТ «СПМК-3» ці обставини також заперечив і ствердив, .що квартира,
на яку претендує позивач, останньому
підприємством не надавалася, а тому будь-які документи, які б могли підтвердити
інше, відсутні.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.58 ЖК України ордерів про надання
жилих приміщень у згаданому будинку не отримував.

Рішення про
надання ОСОБА_1 квартири № 20 від 29 лютого 1996 року переглянуто і скасовано 21 лютого 2007 року на спільному засіданні адміністрації
і профспілкового комітету ЗАТ «СПМК-3», відповідно до
вимог п.65 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і
надання їм житлових приміщень в Українській СРС», унаслідок виявлення обставин,
що не були їм відомі при його прийнятті, зокрема
в зв'язку з наданням позивачем відомостей про його житлові умови,
що на той час дійсності не відповідали.

3

Крім того, право власності на
квартиру №120 в згаданому будинку набула інша особа -ОСОБА_4, яка 18 липня 1997 року уклала з МЧП «Еліна» договір дольової
участі в будівництві, в змісті якого
обумовлено долю цієї квартири і в подальшому оформила у встановленому Законом
порядку право власності на неї (рішення виконавчого комітет) Вишгородської
міської Ради від 13 липня 2006 року №302).

Згідно листа
виконавчого комітету Вишгородської міської Ради від 13 березня 2007 року,
згідно якого даним органом рішення про
зміну нумерації квартир у АДРЕСА_1не приймалося.

За змістом
статей 51-58 ЖК України єдиною підставою до вселення в жиле приміщення є ордер
-правовстановлюючий документ індивідуального характеру.

Отже житлові
правовідносини породжує саме ордер, а не рішення, за яким його надали. На підставі такого рішення громадянин не вправі вимагати
надання жилого приміщення і видачі ордера на нього, а як
установлено в справі, ані того ані іншого позивач не мав.

Таким чином,
позивач вселився і проживав у спірній квартирі без будь-яких підстав, у
житловому будинку не закінченому будівництвом
і не зданому в експлуатацію, а тому житлові правовідносини на цей спір не розповсюджуються, який має вирішуватися в
порядку відносин власності. Сам факт довготривалого користування зайнятим у
такий спосіб житлом не надає особі будь-яких прав щодо нього, а витрати
пов'язані із таким вселенням (квартирна плата і комунальні послуги)
покладаються на самих осіб.

Посилання
скаржника на те, що суд першої інстанції постановив неправильне рішення та неправильно застосував норми матеріального права не
приймаються судом до уваги оскільки не
грунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Колегія
суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування не має.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК
України колегія,

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2007 року відхилити, рішення залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту ЇЇ проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом
двох місяців.