АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
2007 року                                                                   м. Хмельницький
Колегія  суддів  судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі : головуючої - судді
суддів: Харчука В.М., Бережного С.Д.
при секретарі   Гребелюк Т.Б.
відкритому    судовому    засіданні
справу   № 22 ц -1956 за
апеляційними скаргами ОСОБА_1та військової частини А 2502  на рішення Старокостянтинівського   районного суду від 12 червня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1до військової частини А 2502 м. Старокостянтинів про
поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
доповідача,  перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
В січні 2007 року позивачка звернулась до суду
і просила поновити її на роботі на посаді кухаря льотно-технічної їдальні
військової частини А 2502 та стягнути заробіток за час вимушеного прогулу, а
також недораховані їй до виплати суми за період відсторонення від роботи.
Рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 12 червня 2007 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з військової
частини А 2502 м. Старокостянтинова  на
користь ОСОБА_1 різницю в зарплаті в сумі 1573 грн.97 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В своїй апеляційній
скарзіОСОБА_1означене рішення вважає незаконним, просить його скасувати,
посилаючись на те, що її звільнення проведено без дотримання вимог чинного
трудового законодавства як адміністрацією, так і профкомом, а також не
враховано її бажання про переведення на роботу до іншого власника їдальні.
Невірно, на думку позивачки вирішено судом і спір про стягнення невиплачених їй
виплат з нагоди 15-річчя Збройних Сил України.

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій
інстанції - Сеньков О.Г.
Справа № 22ц-1956

Доповідач - Гуменюк Н.І.
Категорія № 40

Військова
частина А 2502 також не погоджується з рішенням суду, просить врахувати, що за
весь час перебування позивачки на посаді їй жодного разу не було змінено
систему оплати праці, а виплата премії є правом, а не обов'язком командира
військової частини. В зв'язку з цим він видав відповідні накази, які судом не
прийняті до уваги, а також судом при вирішенні спору допущені порушення норм
процесуального права.

Апеляційна
скаргаОСОБА_1підлягає відхиленню, а апеляційна скарга військової частини  А 2502 -
задоволенню  з наступних підстав.

Судом встановлено, щоОСОБА_1з 1983
року працювала кухарем льотної їдальні військової частини А 2502. 11 липня 2006
року між Міністерством Оборони України
та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю
„Деркачі” укладено договір про закупівлю послуг з організації харчування
особового складу в/ч А 2502. В зв'язку з цим 18 працівників їдальні,  в тому числі
і позивачка, 20 жовтня 2006 року були письмово повідомлені про майбутнє
скорочення їх посад. 18 грудня того ж року профком дав згоду на їх звільнення,
а 29 грудня 2006 року командиром військової частини видано наказ про
звільненняОСОБА_1на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та виплату вихідної
допомоги. В той же день вона отримала трудову книжку і з січня 2007 року була
поставлена на облік у центрі зайнятості населення.

Врахувавши наведені обставини,
відсутність вакантних посад та неподання позивачкою заяви про переведення на
роботу до переможця тендеру, інші наявні у справі докази, суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що звільнення її з роботи проведено з дотриманням
вимог чинного трудового законодавства і підстав для поновлення на роботі немає.
Доводи апеляційної скарги позивачки не спростовують цих висновків суду і
містять посилання на обставини, які з достатньою повнотою досліджені і оцінені
судом 1 інстанції.

Разом з тим, вирішуючи іншу частину
позову, суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст.21
КЗпП України, і помилково вважав, що процентна надбавка за підтримання
боєготовності та премія є обов”язковою складовою заробітної платиОСОБА_1Тому
рішення суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК
України з постановленням нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що з
13 серпня 2006 рокуОСОБА_1не виконувала своїх посадових обов”язків, в зв”язку з
тим, що з означеної дати підприємство „Деркачі” стало  надавати
послуги по  харчуванню  особового складу військової частини. Згідно
довідки в/ч А 2502 на той час її
заробітна плата складала 867,60 грн., решту нарахувань з січня по
серпень становили премії і надбавка за підтримання постійної бойової
готовності, які виплачувались згідно щомісячних наказів командира військової
частини. Із змісту цих наказів вбачається, що приймались вони на підставі
Постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2001 року №541 п.1 якої
Міністерству Оборони України надано право встановлювати доплату в розмірі до 50
відсотків посадового окладу працівникам Збройних Сил за підтримку постійної
бойової готовності військ і витрати проводити в межах загальних асигнувань,
передбачених у державному бюджеті на грошове утримання. Отже, командир
військової частини А 2502 скористався наданим йому правом і, починаючи з вересня
2006 року, не виплачував працівникам офіцерської їдальні не лише означену
надбавку, а й  премію за
листопад-грудень, в зв'язку  з
невиконанням роботи за своїми посадовими обов”язками.

Для
визнання таких дій відповідача незаконними і застосування до даних
правовідносин вимог  ч.3 ст. 32 КЗпП
України правових підстав немає,і враховуючи, щоОСОБА_1не надала, а суд не
здобув доказів на підтвердження того, що оспорювана нею надбавка і премія
являлись складовою її заробітної плати, у задоволенні позову і в цій частині
слід відмовити.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

р і ш и л а:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1відхилити.

Апеляційну скаргу
військової частини А-2502 задоволити.

Рішення     Старокостянтинівського районного суду від
12 червня 2007 року змінити.

Відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1до військової частини А-2502 про стягнення
недонарахованої заробітної плати за період з 13 серпня 2006 року по 29 грудня
2006 року.

В решті
означене рішення залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, однак  може
бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:
/підпис/

Судді: /підписи/

Копія вірна: суддя
Н.І. Гуменюк