справа №2-833/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2007 року                                Луцький
міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді                                                                 Кухтея
Р.В.

при секретарі-                                                                                      Яблончук
Л.Б.

з участю представника позивача-                                                     ОСОБА_1

представника відповідачів -                                                               ОСОБА_2

третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють

самостійних вимог щодо предмета
спору                                       ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
міста Луцька цивільну справу за позовом Луцької міської ради до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Поліської філії інституту ґрунтознавства і агрохімії імені
ОСОБА_8 про знесення самочинно збудованої огорожі, -

ВСТАНОВИВ :

Луцька міська
рада звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Поліської філії інституту ґрунтознавства і агрохімії імені ОСОБА_8 про знесення
самочинно збудованої огорожі. Свій позов мотивує тим, що при обстеженні
самочинного будівництва по АДРЕСА_1 працівниками архітектури та містобудування
Луцького міськвиконкому виявлено , що будівництво бетонної огорожі проводилось
на земельній ділянці комунальної власності без належних дозволів на забудову та
належно затвердженого проекту. Попередження та приписи про припинення вказаного
будівництва відповідачами добровільно виконані не були. Земельна ділянка, на
якій здійснено самочинне будівництво бетонної огорожі була надана у постійне
користування Поліській філії інституту ґрунтознавства та агрохімії ім. ОСОБА_8
13 червня 2000 року. Вважає, що оскільки самочинне будівництво порушує права та
інтереси суміжних користувачів, здійснене з порушенням будівельних норм та
правил, тому просить суд зобов'язати відповідачів знести самочинне будівництво
бетонної огорожі по АДРЕСА_1 за власні кошти та привести у попередній вигляд
земельну ділянку комунальної власності.

В судовому
засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві. Суду пояснив, що земельна ділянка, на якій
здійснено самочинне будівництво огорожі, належить до комунальної власності і
відповідачі не мали права здійснювати будівництво, оскільки ніяких дозволів не
отримували.

Представник
відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати позовну
давність та відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив строк
позовної давності.

Треті особи на
стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_3, ОСОБА_4 суду
пояснили, що самочинне будівництво бетонної огорожі порушує їх право як
суміжних користувачів та здійснене без їх згоди, просили позов задовольнити.

Представник
відповідача Поліської філії інституту ґрунтознавства і агрохімії ім. ОСОБА_8 в
судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та
місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив, а тому справа
слухалась у його відсутності по наявних у ній матеріалах.

Заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь справі та дослідивши представлені по справі
докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

2

Відповідно до
ст.257 ЦК України
загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до
ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В судовому
засіданні встановлено, що рішенням Луцької міської ради від 26 травня 2000 року
Поліській філії інституту ґрунтознавства і агрохімії ім. ОСОБА_8 надано у
постійне користування та видано державний акт на право постійного користування
земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для обслуговування адміністративних
та господарських будівель та споруд (а.с.7).

Згідно припису
інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 23 вересня 2002
року встановлено, що по АДРЕСА_1 здійснено самочинне будівництво бетонної
огорожі та запропоновано ОСОБА_7 в місячний строк знести самочинну огорожу
(а.с.68).

Позивач
звернувся в суд з позовом до відповідачів про знесення самочинного будівництва
20 жовтня 2006 року.

Згідно рішення
Луцької міської ради від 31 березня 2003 року №137 зобов'язано ОСОБА_5 знести
самовільно збудовану бетонну огорожу по АДРЕСА_1 за власний рахунок, а також
привести прилеглу територію до належного санітарного стану в термін до 15
квітня 2003 року (а.с.6).

Відповідно до
ч.З-5 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою
до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає
захисту.

Таким чином,
аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності,
суд приходить до висновку, що строк, у межах якого позивач міг звернутися до
суду зі своїми позовними вимогами минув, крім того представником позивача в
судовому засіданні не наведено будь-яких доказів про поважність причин
пропущення позовної давності, а тому сплив позовної давності, про застосування
якої заявлено представником відповідачів, є підставою для залишення вказаного
позову без задоволення.

Керуючись ст. ст.З, 10, 57, 60, 208, 209, 215, 218 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Луцької
міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Поліської філії інституту ґрунтознавства
і агрохімії імені ОСОБА_8 про знесення самочинно збудованої огорожі -
відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області
шляхом подачі через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів після проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення суду
набирає законної сили протягом десяти днів з дня його проголошення, якщо не
буде подана заява про апеляційне оскарження. Якщо буде подана заява про
апеляційне оскарження, рішення набирає законної сили протягом двадцяти днів,
якщо не буде подана апеляційна скарга. Якщо буде подана апеляційна скарга,
рішення набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної
інстанції.