Справа № 2-488 / 2007 рік
2007 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого - судці Ковригіна О.С.
при секретарі Фатєєвої С.М.
за участю прокурора Хайкіної Т.О.
за участю адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
яка діє в особистих інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Чугуївського
міськвиконкому, треті особи: приватний нотаріус Чугуївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації, відділ
опіки та піклування Чугуївського
міськвиконкому „Про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею; про поновлення
порушеного права користування житловим
приміщенням і вселення; про визнання недійсними: угоди купівлі-продажу квартири, свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 04.10.2005; про скасування:
рішення Чугуївського міськвиконкому № 153/1 від 24.09.2003 року, № 302/5 від 20.12.2004 року, № 208/3 від 17.08.2005 року
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору піднайму житлового приміщення,

встановив:

Позивачка ОСОБА_2, яка діє в особистих інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Чугуївського
міськвиконкому, треті особи: приватний нотаріус Чугуївського
міського нотаріального округу ОСОБА_6, Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації, відділ опіки та піклування
Чугуївського міськвиконкому про визнання особи
такою, що втратила право користування житловою площею; про поновлення порушеного права користування житловим приміщенням і
вселення; про визнання недійсними: угоди
купівлі-продажу квартири, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від
04.10.2005 року; про скасування: рішення Чугуївського міськвиконкому № 153/1 від 24.09.2003 року, № 302/5 від 20.12.2004 року, №
208/3 від 17.08.2005 року посилаючись на те,
що при укладанні угоди купівлі-продажу квартири порушені її права та права її недієздатної матері - інваліда дитинства П
групи, оскільки продавець ОСОБА_5 уклала угоду з
ОСОБА_4 на підставі незаконного приватизаційного свідоцтва на
квартиру АДРЕСА_1, яке видано одноособово на ОСОБА_5,
хоча за ОСОБА_2 також зберігались житлові права, так як позивачка була
виписана із проданої квартири лише тимчасово та мала право на участь у приватизації, а її мати ОСОБА_3 взагалі не підлягала
зняттю з реєстраційного обліку. Крім того,
вважає, що укладена угода є недійсною з урахуванням того факту, що при її укладанні не отримана згода органу опіки та
піклування на відчуження квартири, хоча на той час
ОСОБА_2 була неповнолітньою особою, а ОСОБА_3 недієздатною
особою. Позивачка просить визнати угоду купівлі-продажу квартири
недійсною у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам закону, застосувати двосторонню реституцію, повернув сторони у первісний
стан, скасувати рішення Чугуївського міськвиконкому №
153/1 від 24.09.2003 року, № 302/5 від 20.12.2004
року, № 208/3 від 17.08.2005 року з підстав невідповідності їх вимогам ст.6-8, 15,30 ЖК України та вселити її з матір'ю у раніше займану
ними квартиру, визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування житлом у квартирі АДРЕСА_1, поза як
остання на протязі 6-ти місяців не проживає

2

у
квартирі     без
поважних     причин, знаходиться
у   кримінальному   розшуку, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від
04.10.2005 року.

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову ОСОБА_2 заперечує, звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору піднайму житлового приміщення, посилаючись на те, що родина ІНФОРМАЦІЯ_1 до виписки у 2003 році проживали у квартирі
АДРЕСА_1 на умовах піднайму і самостійного права на займане жиле приміщення не набували, вважає, що вказане житло
здавалось в піднайом з порушенням вимог ч.1,3,4 ст. 91 і ст. 93 ЖК
України, тому ця обставина тягне за собою недійсність договору піднайму. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те,
що на сьогодні єдиним наймачем спірної квартири є сім'я
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка раніше проживала у вказаній
квартирі на підставі ордеру № 013621 від 30.05.1990 року, тому стверджує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є дійсними позивачами в спорі про
належність їм приміщення за адресою АДРЕСА_1.

В судовому
засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_1 підтримали свої позовні вимоги та заперечували проти
зустрічного позову, пояснили, що родина ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка раніше складалась із 3-х осіб (нині померла бабуся ОСОБА_2, мати ОСОБА_3, дочка ОСОБА_2) вселилась у вказану квартиру на підставі рішення Чугуївського міськвиконкому № 239 від
22.04.1993 року. Відповідно до рішення Чугуївського МВК № 450 від 14.07.1993
року особистий рахунок на квартиру правомірно
переоформлено на бабусю ОСОБА_2, а надалі на ОСОБА_3 Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживали і були прописаними
за адресою - АДРЕСА_1 з 20.08.1993 року. Ця прописка
ніяким компетентним органом до цього часу не скасована
і не визнана недійсною. Колишні мешканці спірної квартири - родина ІНФОРМАЦІЯ_2
виписані з неї 20.08.1993 року і до цього часу не заявляли будь-яких своїх прав
на вказану квартиру. Після смерті бабусі - ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3, особистий рахунок на квартиру переоформлено
на її дочку ОСОБА_3, позивачку по справі, про що
мається рішення Чугуївського МВК № 60 від 15.07.1998
року. ОСОБА_3, відповідно до рішення Чугуївського міського суду від 04.09.1998 року є недієздатною особою, інвалідом
дитинства П групи, над якою встановлено опікунство і до
15.06.2005 року її опікуном значилась відповідачка ОСОБА_5, яка на цей час
знаходиться у кримінальному розшуку, тому 15.06.2005 року Чугуївський МВК
призвів заміну опіку та встановив нового - ОСОБА_2. Під час визнання недієздатною ОСОБА_3, її дочка ОСОБА_2, 1985 року народження, була неповнолітньою, однак з вини опікунської
ради Чугуївського МВК над нею опіка не встановлювалась, хоча у ОСОБА_2
відсутній батько.

28.03.2003 року ОСОБА_5 умовила ОСОБА_2 тимчасово виписатись з займаної квартири на період навчання у вищому навчальному закладі
в місті Харкові, що вона і зробила, поза як була
неповнолітньою та вважала, що має змогу після закінчення навчання повернути
свою реєстрацію в місті Чугуєві.

01.04.2003року відповідачка ОСОБА_5, зловживаючи наданими їй на той час правами опікуна та скориставшись опікунським посвідченням
№ 52/2 від 16.09.1998 року, постійно прописалась на житлову
площу в кв.АДРЕСА_1, після чого таким же шахрайським шляхом постійно виписала
ОСОБА_3 на лікування, одноособово приватизувала квартиру, без урахування того,
що відповідно до ст. 71 ЖК України за ОСОБА_2 зберігалось право на проживання,
а значить і на приватизацію, і 12.05.2003 року продала її відповідачці ОСОБА_4
та зникла в невідомому напрямку і на цей час знаходиться у кримінальному розшуку.

Представник позивача вважає, що ОСОБА_5 не мала права вчиняти від імені ОСОБА_2 будь-які угоди, у тому числі і одноособово
приватизувати квартиру, оскільки не була її опікуном,
продавець ОСОБА_5 уклала угоду з ОСОБА_4 на підставі незаконного приватизаційного свідоцтва на квартиру АДРЕСА_1, яке видано одноособово на ОСОБА_5, хоча за ОСОБА_2 також зберігались житлові права, так як вона була
виписана із проданої квартири лише тимчасово та
мала право на участь у приватизації. Крім того, вважає, що укладена угода є недійсною, поза як при її укладанні не отримана згода
органу опіки та піклування на

3

відчуження квартири. Вказує на те, що постійна прописка
ОСОБА_5 у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_1 в якості
члена родини, яка зроблена 01.04.2003 року, суперечить вимогам ч.4 п.4.3 Правил
опіки та піклування, оскільки відповідно до вказаної норми ОСОБА_5 могла бути прописана
на житловій площі підопічного лише тимчасово, на період виконання своїх
обов'язків. На той час ОСОБА_5 мала свою окрему сім'ю, постійне місце
проживання в окремому особистому будинку по
АДРЕСА_3 і ніякої необхідності в іншій постійній прописці не було, вона
вчинила ці дії з заздалегідь спланованим шахрайським умислом, з метою позбавити
родину ІНФОРМАЦІЯ_1 житла, про що свідчить порушена кримінальна справа.

З приводу незаконної виписки ОСОБА_3, незаконної приватизації, незаконного
отримання ОСОБА_5 приватизаційного свідоцтва, не встановлення опікунства над
неповнолітньою ОСОБА_2 представила суду окрему постанову Чугуївського міського суду Харківської області
від 24.01.2007 року, винесену в порядку КАСУ, відповідно до якої визнано
недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане 30.04.2993
року, яке було правовстановлюючим документом та підставою для укладання між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 угоди купівлі-продажу квартири. Цією ж постановою суд визнав
протиправними дії Чугуївського відділу громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб щодо прийняття стосовно ОСОБА_3 рішення про постійне зняття її з
07.04.2003 року з реєстраційного обліку за адресою - АДРЕСА_1, скасував рішення Чугуївського відділу
громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб від 07.04.2003 року
про зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання - АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та
зобов'язав Чугуївський відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних
осіб поновити реєстрацію ОСОБА_3 у раніше займаному приміщенні по АДРЕСА_1. Ця постанова ще не набрала законної чинності,
але вона вже існує. Внаслідок вищезазначених рішень просить визнати
недійсним і договір купівлі-продажу квартири, укладений
12.05.2003 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки відсутні всі правові підстави,
необхідні для його законного існування.

Враховуючи той факт, що у відношенні ОСОБА_5 слідчим відділом Чугуївського
РО порушена кримінальна справа № 51050073 по ст.ст. 167, 358 ч.3 КК України, а
також порушена кримінальна справа № 51060041 по ст. 367 ч.1 КК України у відношенні колишнього паспортиста КЖЕП № 2 м.
Чугуєва ОСОБА_7, яка здійснила незаконну видачу довідки, яка стала
підставою для одноособової приватизації
квартири ОСОБА_5, просить застосувати до даних відносин двосторонню реституцію
і повернути сторони у первісний стан, анулював всю правову та технічну документацію
на ім'я ОСОБА_4 у відношенні приміщення АДРЕСА_1.

Вважає, що
оскільки ОСОБА_5 до цього часу значиться прописаною (зареєстрованою) за адресою: АДРЕСА_1, тобто у тій квартирі, якою
вона заволоділа шахрайським шляхом і продала ОСОБА_4 і понад шести місяців не
користується квартирою без поважних причин, навмисно переховується за межами
міста Чугуєва, компетентним органом припинені її права опікуна, на підставі
яких вона прописувалась у спірне житло, необхідно визнати ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

Посилається на
порушення ОСОБА_5 конституційних прав позивачки ОСОБА_3 на житло, внаслідок
чого вона була незаконно виселена та позбавлена можливості користуватись
житловим приміщенням, та просить це порушене право поновити і вселити ОСОБА_3 разом із опікуном (дочкою)
ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.

Для того, щоб ці дії стали можливими просить скасувати три рішення
Чугуївського МВК, якими ОСОБА_4 надано дозвіл на реконструкцію житла
ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволено виключення квартири
ІНФОРМАЦІЯ_1 із складу житлового фонду та переведення її в нежитловий фонд,
змінена нова поштова адреса перукарні, а після цього визнати недійсним видане
на підставі вказаних рішень свідоцтво про право власності на нерухоме
майно (перукарню)

4

від 04.10.2005 року. На думку представника
позивача такі дії необхідно вчинити, оскільки
вказані рішення Чугуївського МВК та видане на їх підставі свідоцтво суперечить вимогам
законам, а саме: ст. 6, 7, 8, 15, ЗО Житлового кодексу України, ч.1 п. 11, 12
постанові Ради Міністрів УРСР № 189 від 26.04.1984 року, а також роз'ясненням,
які містяться у листі ДЕРЖКОМБУДІВНИЦТВА, АРХІТЕКТУРИ ТА ЖИТЛОВОЇ ПОЛІТИКИ
України № 5/2-6 від 05.01.2001 року „Щодо переобладнання житлових приміщень та
використання їх в інших цілях".

Стосовно
зустрічного позову позивачка ОСОБА_2 та її представник зауважили про те, що
вважають ОСОБА_4 неналежним позивачем по справі, яка не може заявляти
самостійний позов відносно вказаного предмету, оскільки на час вселення сім ї ІНФОРМАЦІЯ_1 до спірної квартири, вона належала
Чугуївському МВК, який і надав дозвіл на вселення та переоформив
особистий рахунок і на протязі 14 років не заявляв будь-яких вимог стосовно недійсності прописки. Вважають
себе такими, що набули законного права проживання у спірній квартирі з
20.08.1993 року та такими, що мають право на захист своїх порушених прав.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду
не повідомила, про дату, час та місце його проведення повідомлена належним
чином через засоби масової інформації - газету „Урядовий кур'єр" № 104 від
14.06.2007 року. У судовому засідання приймав участь представник відповідачки
ОСОБА_4 за дорученням ОСОБА_8 (а.с. 27), який заперечував проти основного
позову та підтримав зустрічний позов ОСОБА_4, надавши пояснення про те, що
вимоги про виписку ОСОБА_5, на його думку, може висувати лише ОСОБА_4, як дійсний
власник житла на цей час, вважає, що
оскільки квартира АДРЕСА_1 не існує, вселяти в неї позивачів неможливо.
Крім того, заперечує проти українського громадянства
родини ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважає, що останні перебувають на території України без реєстрації.
Зауважив про відсутність в Україні Ради народних депутатів та відсутність Української РСР, у зв'язку з чим вважає за
неможливе застосування ч.2 ст. 7 ЖК України і постанови Ради Міністрів
УРСР від 26.04.1984 року № 189, вказав на правомірність обгрунтування рішень Чугуївського МВК статтею 31 Закону України „Про
місцеве самоврядування".

Відповідачка
ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, знаходиться у кримінальному розшуку
(а.с. 82), про необхідність явки до суду повідомлялась через газету „Урядовий
кур'єр" № 64 від 05.04.2006 року (а.с. 183).

Представник
відповідача Чугуївського міськвиконкому Ісмагілов О.О. проти первісного позову заперечував, зустрічний позов
ОСОБА_4 підтримав та пояснив, що на його думку ОСОБА_5 мала право бути
постійно прописаною в квартирі ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки є рідною сестрою ОСОБА_3
Крім того, на підставі листів начальника Чугуївського РВ № 117 від 01.02.2007
року і № 1775 від 19.02.2007 року вважає, що позивачі не є громадянами України,
що впливає на існування у них цивільних прав. Відносно
незаконності рішень Чугуївського МВК вважає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неналежними позивачами та рахує, що вони взагалі
не можуть надавати будь-яких вимог в цій
частині. Просив суд взяти до уваги вимоги Закону України „Про власність".

Треті особи, які
не заявляли самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус
Чугуївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та Чугуївське міжміське бюро
технічної інвентаризації в судове засідання не з'явились, надали до суду листи,
в яких просили слухати справу за їх відсутністю (а.с.356,365).

Третя особа, яка
не заявляла самостійних вимог на предмет спору - відділ опіки та піклування
Чугуївського міськвиконкому в особі представника за дорученням ОСОБА_9
(а.с.397) про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що
свідчить розписка про одержання судової повістки, однак у судове засідання не
з'явилась, про причини неявки до суду не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає
можливим слухати справу за її відсутністю.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що
основний позов ОСОБА_2, яка діє в особистих інтересах та в інтересах
недієздатної ОСОБА_3, підлягає задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 необхідно
відмовити.

5

Судом   встановлені   такі
факти   і відповідні їм
правовідносини.

Судовим
розглядом встановлено, що відповідно до протоколу № 5 засідання житлової
комісії від 13.04.1993 року, затвердженого розпорядженням представника
Президента України у м. Чугуїв № 239 від 22.04.1993 року громадянці ОСОБА_2,
нині померлій бабусі ОСОБА_2, у винятковому порядку дозволено прописатися до її
племінниці гр-ці ОСОБА_10 за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 112,139-147), після чого особистий рахунок на квартиру також
було переоформлено на ОСОБА_2 (а.с.157,160). В наступному, родина ІНФОРМАЦІЯ_2 виписалась
із квартири у зв'язку із вибуттям на постійне місце проживання в Росії, залишили місто Чугуїв, а до бабусі ОСОБА_2
вселились у якості членів родини її дочка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 (а.с.
110). Після смерті ОСОБА_2, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_3, особистий рахунок квартири переоформлено на її дочку ОСОБА_3
за рішенням Чугуївського МВК № 60 від 15.07.1998 року -позивачку по справі, яка разом з донькою мешкає у вказаній квартирі з
20.08.1993 року на підставі прописки, вчиненої паспортним відділом Чугуївського
РВ УМВСУ у Харківській області.

Таким чином, суд
дійшов висновку про те, що родина ІНФОРМАЦІЯ_1 вселилась у спірну квартиру на
законних підставах, за весь час мешкання на протязі 10 років придбала
самостійне право на постійне проживання в ній і до цього часу їх прописка у
вказаному житловому приміщенні, яка стала підґрунтям для проживання і
переоформлення особистого рахунку, ніяким компетентним органом не скасована і
не визнана недійсною. Єдиним законним наймачем квартири № АДРЕСА_1 з 15.07.1998 року була громадянка ОСОБА_3. Вказана
позиція суду повністю співпадає з приписами ст.ст. 9,63, 65,103, ч.1 ст.
106 Житлового кодексу України.

Щодо посилань
відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_8 на вселення позивачів у 1993
році в спірну квартиру на умовах піднайму і на надання основного позову неналежними позивачами, то суд зауважує, що ці
обставини не знайшли свого документального підтвердження в ході слухання
справи, поза як суду не надано самого договору піднайму, існування якого
передбачено ч .4 ст. 91 ЖК України. Крім того, судом встановлено, що підставою
та дозволом для вселення в квартиру АДРЕСА_1 у 1993 році родини ІНФОРМАЦІЯ_1
було розпорядження представника Президента
України у м. Чугуїв № 239 від 22.04.1993 року, який на підставі ст. 18
ЖК України здійснював управління житловим фондом. За вказаних обставин та
відповідно до абзацу 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2
від 12.04.1985 року із змінами, внесеними постановою № 15 від 25.05.1998 року
„Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України" у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого
самоврядування чи місцевої державної адміністрації або з питань управління
житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до
свого відання згідно зі ст. 18 ЖК, належною стороною повинен бути відповідний
орган чи власник житлового фонду. В даному випадку, належною стороною міг бути
Чугуївський міськвиконком, але від нього ніяких позовних вимог до суду не
надано.

У зв'язку з наведеним суд вважає, що зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_4 заявлені неналежним позивачем та не мають предмету спору.

Рішенням
Чугуївського міського суду Харківської області від 04.09.1998 року ОСОБА_3,
інвалід дитинства П групи, визнана недієздатною особою внаслідок страждання
психічною хворобою (а.с.8), після чого, на підставі рішення Чугуївського
міськвиконкому № 101 від 16.09.1998 року, над нею встановлена опіка, опікуном призначена
її рідна сестра ОСОБА_5, яка мешкала в АДРЕСА_3 (а.с. 9). Рішенням виконкому
Чугуївської міської ради № 121 від 15.06.2005 року ОСОБА_5 звільнена від
обов'язків піклувальника над ОСОБА_3 у зв'язку із невідомістю місяця її
знаходження (а.с. 10). Відповідно до інформації начальника Чугуївського РВ
ГУМВСУ ОСОБА_5 з 29.11.2005 року знаходиться у кримінальному розшуку (а.с.82).

В судовому
засіданні встановлено та не заперечується сторонами те, що ОСОБА_2 з 20.08.1993
року по 27.03.2003 рік була постійно зареєстрована у квартирі

6

АДРЕСА_1, знята з реєстрації
тимчасово, на період навчання в ХНЕУ, без згоди
органа опіки та піклування, оскільки не значилась на їхньому обліку; ОСОБА_3
була постійно прописана в тієї ж квартирі з 20.08.1993 року по 07.04.2003 рік,
постійно знята з реєстрації без згоди органа опіки та піклування. Відповідачка
ОСОБА_5, скориставшись опікунським посвідченням № 52/2 від 16.09.1998 року,
01.04.2003 року постійно прописалась на житлову площу підопічної ОСОБА_3, після чого постійно виписала її на лікування у
психіатричну лікарню, одноособово приватизувала квартиру
та 12.05.2003 року продала її відповідачці ОСОБА_4, після чого зникла в невідомому напрямку і на цей час знаходиться у
кримінальному розшуку.

Як вбачається з оглянутих у судовому засіданні тексту заяви ОСОБА_2, тексту
заяви ОСОБА_5, форми „Б" та форми № 15, зняття
з реєстраційного обліку ОСОБА_2 здійснено тимчасово на період
навчання, зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 здійснено постійно, і в обох випадках без погодження з органами опіки і
піклування Чугуївського міськвиконкому, реєстрація ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1
здійснена постійно на підставі опікунського посвідчення № 52/2 (а.с.421).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з того, що
відповідно до ч.2 ст. 9 ЖК України громадяни мають
право на приватизацію квартир державного житлового фонду. На
підставі п.2 ч.3 ст. 71 ЖК України житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини понад
шести місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного
,місця проживання у зв'язку з навчанням, а згідно ч.2 ст. 8
Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на
житло. Окрім того, на час порушення прав
позивачів порядок зняття осіб з реєстраційного обліку регулювався Тимчасовим Порядком реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 35 від 16.01.2003 року, відповідно до ч.3 п. 14 якого зняття з реєстраційного обліку неповнолітніх,
які не мають батьків, та осіб, стосовно яких
встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки та піклування. Такий же порядок зняття з
реєстрації місця проживання встановлено і в частині
4 статті 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", який набув чинності з
моменту опублікування в газеті „Урядовий
кур'єр", тобто з 15.01.2004 року та діє на час судового розгляду справи. Крім того, відповідно до п. 13
Тимчасового Порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, особи,
які тимчасово перебувають у лікувально-профілактичних
та лікувальних закладах обліковуються в установленому порядку їх адміністрацією
без зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання.

З огляду на вищенаведені нормативні акти суд вважає, що під час відсутності
ОСОБА_2 у квартирі № 3 за нею зберігалось право
користування житлом, а також право на
приватизацію житла, яке було порушено протиправними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що підтверджується порушеною кримінальною
справою № 51050073 (а.с.15-16) та обвинувальним висновком по кримінальній
справі № 51060041 (а.с.410-418). За ОСОБА_3 також зберігалось право
користування житлом і вона взагалі не підлягала зняттю з реєстрації.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5, всупереч вимогам
ч.1 ст. 71 ЦК України, уклала угоду
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 без участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та без
отримання на те згоди органу опіки та піклування.

Суд не враховує думку представника Чугуївського міськвиконкому щодо правомірності постійної прописки ОСОБА_5 у спірній квартирі
в якості члена сім ї ОСОБА_3, оскільки вона спростовується даними форми
„Б" та форми № 15 (а.с.420, 421), а також вимогами абзацу 4 пункту 4.3
ПРАВИЛ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ, затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України,
Міністерства праці

7

та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26
травня 1999 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 17 червня
1999 року за № 387/368, відповідно до яких опікун (піклувальник) може бути
прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов'язків.
Стосовно посилань представника Чугуївського міськвиконкому Ісмагілова О.О. на
листи начальника Чугуївського РВ № 117 від 01.02.2007 року і № 1775 від
19.02.2007 року, відповідно до яких він вважає, що позивачі не є громадянами України і тому позбавлені права захисту своїх
порушених прав та аналогічних посилань на вказані обставини представника
відповідачки ОСОБА_4 -ОСОБА_8, суд керується статтями 15, 16 Цивільного
кодексу України, які надають право на захист свого цивільного права кожній
особі у випадку його порушення, невизнання або оспорювання, а також право
кожній особі на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, незалежно від наявності
чи відсутності громадянства України. Оцінюючи надані листи начальника Чугуївського
РВ ГУМВСУ у Харківській області (а.с.374, 375) суд приймає до уваги приписи ст.
13 Закону України „Про громадянство", відповідно до якої іноземець або
особа без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, визнані
судом недієздатними, над якими встановлено опіку громадянина України, набувають
громадянство України з моменту набрання чинності рішенням про встановлення
опіки (у даному випадку з 16.09.1998 року) та виходить з того, що ОСОБА_2 має
паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий 04.03.2002 року Чугуївським РВ
УМВСУ в Харківській області, який відповідно до ст. 5 Закону України „Про
громадянство" є документом, що підтверджує громадянство України, дія цього
паспорту не скасована компетентним органом, а тому він вважається дійсним.
Особиста думка начальника Чугуївського РВ щодо наявності порушень чинного
законодавства України під час оформлення
паспорта ОСОБА_2, викладена в його листах від 01.02.2007 року, від
19.02.2007 року не свідчить про втрату або припинення позивачкою громадянства
України, оскільки такі рішення, на підставі п. 26 ч.1 ст. 106 Конституції України, приймаються виключно Президентом
України. Будь-яких даних про припинення громадянства України громадянкою
ОСОБА_3 у встановлений законом спосіб судом не встановлено.

Позивачка ОСОБА_2 надала суду копію постанови Чугуївського міського
суду Харківської області від 24.01.2007 року, якою визнано протиправними дії
Чугуївського відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб щодо
прийняття стосовно ОСОБА_3 рішення про постійне зняття її з 07.04.2003 року з
реєстраційного обліку за адресою - АДРЕСА_1, скасовано рішення Чугуївського
відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб від 07.04.2003
року про зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання - АДРЕСА_1 ОСОБА_3
та зобов'язано Чугуївський відділ громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб поновити реєстрацію ОСОБА_3 у
раніше займаному приміщенні по АДРЕСА_1. Визнано протиправними дії
відділу житлово-комунального господарства, будівництва та комунальної власності
(органу приватизації) виконавчого комітету Чугуївської міської ради стосовно
видачі розпорядження № 49 від 30.04.2003 року та свідоцтва про право власності
на квартиру від 30.04.2003 року та скасовано розпорядження органу приватизації
Чугуївського МВК № 49 від 30.04.2003 року про передачу квартири АДРЕСА_1 в
приватну власність громадянки ОСОБА_5.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1
видане 30.04.2003 року відділом житлово-комунального господарства, будівництва
та комунальної власності Чугуївської міської ради на ім'я ОСОБА_5 та анулювало
його державну реєстрацію, призведену Чугуївським МЕТІ 08.05.2003 за реєстровим
№ 4470/80. Визнано протиправною бездіяльність органу опіки та піклування
Чугуївського МВК щодо невиконання вимог п. п. 1.1, 1.2, 1.7, 2.1, 2.2, 4.7,
4.11, 4.14 ПРАВІЛ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ,
затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та
молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики
України № 34/166/131/88 від 26 травня

8

1999 року та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/368.

Вказану постанову Чугуївського міського суду Харківської області від
24.01.2007 року по адміністративній справі №
2-а-344/06 суд розцінює як належний доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування та підтверджує законність і обгрунтованість
вимог позивачів.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що на цей час відсутні всі
передбачені законом правові підстави, які були
необхідними для вчинення договору купівлі-продажу квартири, тому суд рахує, що внаслідок поновлення реєстрації ОСОБА_3 у
приміщенні АДРЕСА_1, скасування розпорядження
про передачу квартири у приватну власність ОСОБА_5 та
визнання недійсним правовстановлюючого документа на
квартиру (свідоцтва про право власності на квартиру) необхідно визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений
12.05.2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим
№ 998, після чого привести сторони у первісний стан, який існував до укладання
угоди купівлі-продажу.

З'ясовуючи законність прийняття Чугуївським міськвиконкомом рішення № 153/1
від 24.09.2003 року, яким ОСОБА_4 дозволена реконструкція двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, рішення № 302/5 від 20 грудня 2004 року, яким, спірну квартиру виключено із складу
житлового фонду та переведено її у нежитловий
фонд, рішення № 208/3 від 17.08.2005 року, на підставі якого видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно (перукарню), а також дійсність свідоцтва
про право власності на нерухоме майно від 04.10.2005 року суд дійшов висновку про те, що вищезазначені рішення Чугуївського
МВК та свідоцтво про право власності на нерухоме майно
прийняті всупереч вимогам діючого законодавства і підлягають
скасуванню з наступних підстав.

Згідно із ст.6 Житлового кодексу України житлові будинки і житлові
приміщення призначаються для постійного проживання громадян.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у листі ДЕРЖКОМБУДІВНИЦТВА, АРХІТЕКТУРИ ТА ЖИТЛОВОЇ ПОЛІТИКИ України № 5/2-6 від
05.01.2001 року „Щодо переобладнання житлових приміщень та
використання їх в інших цілях" використання приміщень у житлових будинках для потреб промислового характеру чинним законодавством забороняється. Переобладнання житлових
приміщень для використання їх в інших цілях проводиться в разі
визначення їх непридатними для проживання з подальшим переведенням їх в нежилі, що регулюється ст. 8 Житлового кодексу
України та Положенням про порядок
обстеження стану жилого будинку і квартири з метою встановлення їх відповідності непридатними для проживання, затвердженим
постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984
№ 189, яка діє на цей час відповідно до статті З Закону України № 1543-ХП від 12.09.1991 „Про правонаступництво
України" .

Згідно з ч.1 п. 11, 12 вказаного Положення якщо жиле приміщення визнано непридатним для проживання та невідповідним санітарним і
технічним вимогам, виконком Чугуївської міськради
повинен був внести до виконкому Харківської обласної ради пропозицію про використання цього приміщення в інших цілях. Рішення
про використання непридатного для проживання приміщення
в інших цілях приймає виконавчий комітет обласної ради.
Проте, суду не представлено доказів щодо визнання квартири АДРЕСА_1 непридатною для проживання, як і не надано можливих пропозицій з якими міська рада могла звертатись до обласної
ради.

Таким чином, суд має безперечні докази того, що Чугуївський міськвиконком здійснив
функції, які не входять до меж його повноважень.

Відповідно до ст.8 Житлового кодексу України квартира може бути переведена
з житлового фонду до не житлового тільки за умови
непридатності для проживання. Однак, як вбачається
із наданої довідки АДБ (а.с. 130), на час прийняття рішень Чугуївським МВК у квартирі залишалась прописаною громадянка ОСОБА_5,
що свідчить про її мешкання там на той час. За таких
обставин суд вважає, що Чугуївський МВК не мав права та законних підстав для
прийняття оскаржуваних рішень, а саме - виключати кваотиоу із
житлового Фонду разом з прописаною людиною та погашати правову

9

документацію на
квартиру. Такі дії могли бути проведені лише у виключних випадках і тільки за пропозиціями відповідних міністерств,
держкомітетів, відомств та центральних органів громадських організацій,
про що до суду не надійшло будь-яких відомостей. У даному випадку, заява
ОСОБА_4 взагалі не підлягала розгляду на засіданні виконавчого комітету, а
постановлені рішення винесені всупереч вимогам ст. 15,30 ЖК України, так як
місцева Рада в особі виконкому порушила функції контролю за збереженістю
житлового фонду.

Виконком Чугуївської міськради не взяв до уваги вищезазначені нормативні
акти, не дотримався вимог, викладених у них, тому його дії з дозволу на
реконструкцію житла суд розцінює безпідставними та такими, що не відповідають
вимогам ст. 7, 8 Житлового кодексу України і підлягають скасуванню.

Доводи відповідача - представника Чугуївського міськвиконкому Ісмагілова
О.О. в частині законності прийняття рішень № 153/1 від
24.09.2003 року, № 302/5 від 20 грудня 2004 року, № 208/3 від 17.08.2005 року
на підставі Закону України „Про власність" спростовуються Законом України
№ 997-У від 27.04.2007 року, який набрав чинності з 20.06.2007 року та визнав Закон України „Про власність" таким, що
втратив чинність.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 щодо відсутності в України
Рад народних депутатів, які могли б прийняти рішення про використання
непридатного для проживання приміщення в інших цілях суд оцінює критично та
вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки суперечать дійсному факту
існування районних, міських та обласних рад, до складу яких входять народні
депутати, які відповідно до ч.2 ст. 10
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" та до ч.3 ст.
140, ч.1 ст. 141 Конституції України є органами місцевого самоврядування. Таким
же чином суд оцінює посилання представника відповідача відносно неможливості застосовування нормативних актів, виданих
Українською РСР, у зв'язку з її відсутністю та враховує приписи ст. З
Закону України „Про правонаступництво України", у зв'язку з чим вважає
можливим застосувати в якості правової підстави постанову Ради Міністрів Української
РСР № 189 від 26.04.1984 року.

Одночасно суд
констатує про неправильність застосування Чугуївським міськвиконкомом у
рішеннях № 153/1 від 24.09.2003 року, № 302/5 від 20 грудня 2004 року, № 208/3
від 17.08.2005 року посилань на ст. 31 Закону України „Про місце
самоврядування" та на ст. 24 Закону України „Про планування і забудову
територій", оскільки ці норми закону
застосовуються до повноважень виконавчих органів у галузі будівництва.
Проте, ОСОБА_4 не розпочинала у спірній квартирі будь-якого будівництва, а призвела її реконструкцію, що не є
тотожними діями.

Надаючи аналіз відомостям адресно-довідкового бюро від 15.03.2006 року
(а.с. 130) та від 27.02.2007 (а.с.425), відповідно до яких
відповідачка ОСОБА_5 значиться прописаною
за адресою - АДРЕСА_2, а також враховуючи цей факт і те, що ОСОБА_5
понад шести місяців не користується спірною квартирою без поважних причин,
навмисно переховується за межами міста Чугуєва, у зв'язку з чим її оголошено у кримінальний розшук, рішенням
Чугуївського міськвиконкому № 121 від 15.06.2005 року припинені її права
опікуна, на підставі яких вона прописувалась у житло ОСОБА_3, суд вважає за
необхідне визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловою площею
в квартирі АДРЕСА_1. При цьому суд не
знаходить, на вимогу відповідачки ОСОБА_4, підстав для визнання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 неналежними позивачами, оскільки визнає угоду купівлі-продажу
квартири № АДРЕСА_1 недійсною з 12.05.2003 року та повертає сторони у первісний
стан.

Оскільки діями
ОСОБА_5 порушені конституційні права позивачки ОСОБА_3 на житло і вона була
незаконно виписана, виселена та позбавлена можливості користуватись житловим приміщенням, це порушене право необхідно
поновити і вселити ОСОБА_3 разом з дійсним опікуном та членом родини
ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1, незалежно від
того, що на даний час вказане приміщення є перукарнею, ліквідація якої
за вказаною адресою відбудеться під час виконання судових рішень.

10

Судом встановлено, що
прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 „Про визнання
недійсним договору піднайму жилого приміщення" (а.с. 165-167) були
допущені порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачкою
не сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, у
зв'язку з чим ці судові витрати в сумі 7 гривень 50 копійок підлягають
стягненню з позивачки за зустрічним позовом
ОСОБА_4 при ухваленні рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 58-61, 81, 208,209, 212-215 ЦПК України; ч.1 ст.
203,230, 71, 224, 11, ч.2 ст. 16, 236 ЦК України; ст.ст. 6-8, 9, 15, 30, 71, 63, 65, 91 103, ч.1
ст. 106 ЖК України; ст.ст. 8, 22, 47, 55, 58, 68 Конституції України; Законом
України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні"; п.п. 1, 4, 5, 13, 14 Тимчасового Порядку реєстрації фізичних
осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
№ 35 від 16.01.2003 року; п.
4.З. ПРАВИЛ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ, затверджених наказом Державного комітету
України у справах сім ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України,
Міністерства освіти України, Міністерства
праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999
року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за №
387/368 ; ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду", постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 року № 189, ст. З
Закону України „Про правонаступництво України"; ст.5,13 Закону України
„Про громадянство" суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_2, яка діє в особистих інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Чугуївського міськвиконкому, треті особи: приватний нотаріус Чугуївського міського нотаріального округу
ОСОБА_6, Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації, відділ
опіки та піклування Чугуївського міськвиконкому про визнання особи такою, що
втратила право користування житловою площею; про поновлення порушеного права
користування житловим приміщенням і вселення; про визнання недійсними: угоди купівлі-продажу квартири, свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від 04.10.2005 року; про скасування:
рішення Чугуївського міськвиконкому № 153/1 від 24.09.2003 року, № 302/5 від
20.12.2004 року, № 208/3 від 17.08.2005 року - задовольнити повністю.

Визнати недійсним з 12 травня 2003 року договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Чугуївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером № 998 та зареєстрований
22.05.2003 року у Чугуївському МЕТІ за реєстровим № 4470/80, повернув сторони у
первісний стан.

Анулювати
правову   документацію   на
ім'я   ОСОБА_4   у відношенні
приміщення АДРЕСА_1. Скасувати:

рішення Чугуївського міськвиконкому № 153/1 від
24.09.2003 року про дозвіл ОСОБА_4 на
реконструкцію квартири № АДРЕСА_1 під перукарню;

рішення Чугуївського міськвиконкому
№ 302/5 від 20.12.2004 року про затвердження акта державної технічної комісії про
введення в експлуатацію перукарні після реконструкції квартири АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_4;

рішення
Чугуївського міськвиконкому № 208/3 від 17.08.2005 року про внесення змін до рішення виконавчого комітету
Чугуївської міської ради від 20.12.2004 року № 302/5 „Про затвердження
акта державної технічної комісії про
введення в експлуатацію перукарні після реконструкції квартири АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_4.

11

Визнати
недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (перукарню), видане виконавчим комітетом
Чугуївської міської ради Харківської області 04.10.2005 року на ім'я ОСОБА_4 з
моменту його видачі.

Визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Поновити
позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1
та вселити їх у вказане приміщення.

Зобов'язати
Чугуївський міськвиконком Харківської області укласти з ОСОБА_2 договір найму
квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору піднайму жилого приміщення відмовити повністю.

Стягнути з
ОСОБА_4, прож. АДРЕСА_2 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 7 (сім) грн. 50 коп.

Рішення може
бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти
днів з дня проголошення повного змісту рішення та поданням протягом 20-ти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження апеляційної скарги на
рішення суду через Чугуївський міський суд Харківської області, або в порядку,
визначеному ч.4 ст. 295 ЦПК України.