Справа №22-3461/07р.                                                   Головуючий
Суддя-доповідач  Маловічко С.  В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13
листопада 2007 року                                                                                м.  Запоріжжя

Колегія судців
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:    Бондара В.О.

Суддів:                   Маловічко С В.

Прокопенка О.Л.
При секретарі:   Бабенко Т.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Комунарського районного суду від 11 червня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа
ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно побудовані споруди,  -

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на самочинно побудовані споруди.

В позові
зазначила,  що у 1996р. після надання
матір'ю ОСОБА_4 письмової згоди,
затвердженої квартальним комітетом,
побудувала на земельній ділянці,
розташованій по АДРЕСА_1,  за
власні кошти прибудову під літерою "А-1" до житлового будинку,  літню кухню під літерою "І" та
сарай під літерою "М-1" загальною вартістю 23225 грн. Оскільки вона
не встигла оформити право власності на них до смерті матері ОСОБА_4,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,  зазначені споруди вважаються самочинними.

Після
смерті ОСОБА_4 вона і відповідач ОСОБА_2 отримали свідоцтва про право власності
на спадщину,  у відповідності до яких
кожному з них'належить по 13/50 часток домоволодіння за, адресою АДРЕСА_1;
причому самочинні будівлі не ввійшли до кола спадкового майна.

Вона хотіла
оформити право власності на збудовані нею споруди,  але відповідач не надає згоди на це,  тому просила суд визнати за нею право
власності на прибудову "А-1",
літню кухню "І" та сарай "М-1" по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2
заперечував проти позову ОСОБА_1 Посилаючись на те,  що земельна ділянка,  на якій розташований будинок,  що належить їм з сестрою на праві спільної
часткової власності,  знаходиться у
спільному користуванні,  наголошує на
тому,  що будівлею самочинних споруд
порушені його права землекористувача. Крім того,  заперечує проти їх оформлення у відповідності
до закону з підстав зміни у такому випадку їх часток у праві власності на
домоволодіння.

Рішенням
Комунарського районного суду від 11 червня 2007 рокув задоволенні позов­них
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі про скасування судового рішення та постановления нового про
задоволення її позовних вимог ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Вислухавши
доповідача,   пояснення апелянта,   його представника,   представника третьої особи,   які підтримали апеляційну скаргу,   заперечення відповідача,   дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги,   колегія судців
вважає,   що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з
п.3 та п. 4   ст.   309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи
в задоволенні позову,   суд виходив із
того,   що співвласником ОСОБА_2 не
надана згода на будівництво самочинних споруд та визнанням права власності за
позивачем на них будуть порушені його права та законні інтереси щодо
користування земельною ділянкою.

Такий висновок
суду не відповідає обставинам справи та закону.

З
матеріалів справи вбачається,   що
сторони по справі є рідними сестрою та братом,
які прийняли спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_5 і ОСОБА_4,   про що кожному зі спадкоємців було видано
свідоцтво про право на спадщину на 13/50 часток двоквартирного житлового
будинку АДРЕСА_1. Співвласником ]2/25 часток зазначеного житлового будинку є
також ОСОБА_3 на підставі рішення Жовтневого районного суду м.   Запоріжжя від 10.06.1974р.

Рішенням
Запорізької міськради від 22.09.1953р. № 682 за вищезазначеним житловим
будинком зареєстрована земельна ділянка площею 510 кв. м,   яка була виділена в користування батьку
сторін ОСОБА_5 для будівництва житлового будинку.

У
відповідності до   ст.   1225 ЦК
України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на
загальних підставах,   із збереженням її
цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку,   інших будівель та споруд переходить право
власності або право користування земельною ділянкою,   на якій вони розміщені.

Виходячи
зі змісту зазначеної норми,   до сторін
по справі в порядку спадкування перейшло право користування земельною ділянкою
площею 510 кв. м,   якою також
користується третій співвласник двоквартирного будинку ОСОБА_3,   тобто земельна ділянка,   не будучи розділена у відповідності до
часток спадкоємців на житловий будинок,
з моменту її виділення знаходиться у спільному сумісному користуванні і
співвласників розташованого на ній житлового будинку.

Судом
встановлено,   що в будинку постійно
мешкали ОСОБА_3,   ОСОБА_1,   а також померлі спадкодавці,   в той час як ОСОБА_2 з 1976р. добровільно
виїхав з нього,   залишившись
зареєстрованим за цією адресою,   що
ніяким чином не обмежує його прав співвласника на будинок та земельну ділянку.

Відповідно
до ч. 113 ЦК УРСР (1963р.),   володіння,
користування і розпорядження майном при спільній частковій власності
провадиться за згодою всіх учасників,   а
при відсутності згоди - вирішується судом.
Аналогічні положення містяться в
ст.   358 ЦК України.

ОСОБА_1
в період 1990-1996р. за згодою матері ОСОБА_4,
посвідченою квартальним комітетом,
побудувала на спільній земельній ділянці за адресою вул.   Космічна,
72 в м.   Запоріжжі прибудову літ.
«А» до житлового будинку,   літню кухню
літ. «І» та сарай літ.»М-1». Матеріалами справи та поясненнями допитаних
свідків встановлено,   що зазначені
будівлі та споруди побудовані позивачем за свій кошт та своїми силами. Однак
згоду інших

співвласників на
будівництво позивач не отримала.

Оскільки
спірні будівлі ОСОБА_1 збудовані в період дії ЦК УРСР 1963р.,  а
питання щодо їх узаконення нею ставиться та вирішується судом під час чинності ЦК України
2003р.,  то спірні правовідносини щодо
визнання права власності на самочинні будівлі слід вирішувати за нормами ЦК України 2003р.

Згідно з
ч. 2  ст.
375 ЦК України,  власник земельної ділянки набуває право
власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно. Частиною 3  ст.
375 ЦК України визначені наступні умови,
за яких власник має право на забудову: додержання архітектурних,  будівельних,
санітарних,  екологічних та інших
норм правил,  а також за умови
використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Зазначена
норма розповсюджується також і на користувачів земельних ділянок,  які користуються ними на підставах,  передбачених законом.

Відповідно
до ч. 1  ст.  376 ЦК
України,  житловий будинок,  будівля,
споруда,  інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,  якщо
вони збудовані або будуються на земельній ділянці,  що не була відведена для цієї мети,  або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту,  або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до ч. 5  ст.
376 ЦК України
на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно,  яке
самочинно збудоване на ній,  якщо це не
порушує права інших осіб.

З
проаналізованих матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1 є користувачем земельної
ділянки,  на якій нею побудовані
споруди,  за правом спадкування та не
змінювала при цьому її цільового призначення. Проте не отримала згоду двох
співвласників земельної ділянки на будівництво. Співвласник ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечувала проти надання згоди
на узаконення спірних споруд. Однак відповідач ОСОБА_2 такої згоди не
надав,  посилаючись на порушення своїх
прав щодо користування земельною ділянкою та перешкод в користуванні житловим
будинком,  які створює для нього ОСОБА_1.
Інших підстав для відмови не навів.

З
наданих документів вбачається,  що
позивачем зібрано певний перелік документів,
необхідних для узаконення самочинних споруд: висновок НПД Комунарського
РВ м.  Запоріжжя ГУ МНС України в
Запорізькій області від 08.09.2005р. про відповідність будівель та споруд
протипожежним вимогам,  узгодження на
узаконення самовільних будівель головного державного санітарного лікаря м.  Запоріжжя від 11.10.2005р.,  звернення Комунарської районного
адміністрації до головного архітектора м.
Запоріжжя щодо підготування висновку.

Беручи
до уваги вищезазначені обставини,  судова
колегія встановила,  що позивач здійснила
будівництво на земельній ділянці,
користувачем якої вона є,  без зміни
її цільового призначення,  нею дотримано
санітарні,  протипожежні,  архітектурні норми. Але з підстав відмови
надання згоди співвласником ОСОБА_2 вона не може узаконити спірні споруди.

Враховуючи,  що останній не навів будь-яких переконливих
доводів на обґрунтування своєї незгоди з оформленням права власності на
самочинні споруди за ОСОБА_1,  судова
колегія вважає,  що його посилання на
порушення цим його права користування земельною ділянкою,  якою він фактично не користується з 1976р.
добровільно виїхавши з житлового будинку,
носять формальний характер. В суді апеляційної інстанції відповідач
пояснив,  що його незгода є принциповою
та викликана діями позивача,  яка
перешкоджає його вселенню в будинок. Проте ці правовідносини не є предметом
розгляду даної справи та. не впливають на її вирішення.

За таких
обставин,  рішення суду першої інстанції
на підставі п.3 та п. 4  ст.  309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення
про задоволення позову. У відповідності до  ст. . 88 ЦПК
України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові

витрати.

Керуючись  ст.
ст.  375,  376 ЦК
України,   ст.  ст.
307,  309,  313,
314,  316,  317 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Комунарського районного суду від 11 червня 2007 року по цій справі по цій
справі скасувати.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа
-ОСОБА_3,  про визнання права власності
на самочинно побудовані споруди - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на самочинні споруди: прибудову під літ. „А-1"
до житлового будинку,  літню кухню під
літ. „І" та сарай під літ. „М-1",
розташовані за адресою: м.
Запоріжжя,  вул.  Космічна,
буд.  72.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 76, 50 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Рішення
набирає чинності негайно,  проте може
бути оскаржено до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців.