АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Дело №
першої інстанції Цурцев В.М.
Суддя -
доповідач Моісеєнко Т .І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року грудня
місяця 18 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії в складі:

Головуючого,
судді - Моісеєнко Т.І.

Суддів - Іщенка
В.І., Полянської В.О.

при секретарі -
Брежнєвій O.K.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Керченського міського суду від 11.09.2007 р.-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулась в суді з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування 12 частки домоволодіння АДРЕСА_1 укладеного 22 липня 1982 року між
її матір'ю ОСОБА_3

Позовні
вимоги мотивовані тим, що її матері ОСОБА_3 належала на праві власності 12
частина домоволодіння, яка є предметом спору. 11 липня 1977 року ОСОБА_3
залишила заповіт на її ім'я, в тому числі на належну їй 12 частку
домоволодіння АДРЕСА_1. В серпні 2003 року позивачці та ОСОБА_3 стало відомо
про те, що відповідач 22 липня 1982 року підробив підпис матері і оформив на
своє ім'я договір дарування зазначеної частини домоволодіння. У серпні 2004
року ОСОБА_3 померла.

Позивачка
вважає, що ОСОБА_3 не могла передати в дар ОСОБА_2 належне їй домоволодіння,
оскільки між ними були погані стосунки. З 1988 року позивачка разом із матір'ю
мешкала на різних квартирах, оскільки ОСОБА_2 перешкоджав їм мешкати у спірному
домоволодінні, вона доглядала за матір'ю, яка хворіла останні роки.

Просила
визнати зазначений договір дарування недійсним на підставі ст. 215, 216 ЦК України.

Рішенням
Керченського міського суду від 11.09.2007 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд
першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачкою пропущений строк
позовної давності для звернення з вимогами про розірвання договору дарування,
передбачений ст. 728 ЦК України.

На
рішення суду ОСОБА_1 принесла апеляційну скаргу, в який йдеться про скасування
рішення суду першої інстанції і направлення справи на новий розгляд

Апелянт
вважає, що висновки суду зроблені по недостатньо дослідженим матеріалам справи,
без урахування обставин по справі, які мають суттєве значення.

2

Дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 були заявлені про
визнання договору дарування, укладеного 22.07.1982 року, недійсним на підставі
ст. 215, 216 ЦК України
(в редакції з 2004 року) (а.с. 3-4)

Судом
було ухвалене рішення також за нормами ЦК
України в редакції з 2004 року, однак не за позовом про визнання договору
дарування недійсним, а про його розірвання, що врегульовано іншими нормами
законодавства. (а.с. 45)

За
межами уваги суду також залишились ті обставини, що Цивільний Кодекс України,
що діє з 01.01.2004 року, застосовується до цивільних відносин, що виникли
після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання
чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Прикінцевими
та перехідними положеннями ЦК
України також передбачено, що правила Цивільного кодексу України про
позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим
Кодексом. (пункт 6).

На
підставі викладеного колегія суддів вважає, що підчас розгляду справи судом
першої інстанції порушені вимоги матеріального і процесуального права, оскільки
справи вирішена за нормами законодавства, яке не може бути застосоване до
спору, який виник між сторонами. Суд також не розглядав по суті позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, а дійшов висновку про те, що
сплинув строк позовної давності для пред'явлення позову про розірвання договору
дарування. Тобто, суд вийшов за межі позовних вимог і висловив свою думку щодо
вимог, які не заявлялися сторонами. Зазначені обставини є порушенням ст. 11 ЦПК
України.

Колегія
суддів вважає, що рішення суду не є обґрунтованим, оскільки його зміст не
вповідає вимогам ст. 213-215 ЦПК України,

За
такими обставинами, рішення суду першої інстанції не можна визнати заснованим
на законі.

Відповідно
до вимог п.5 ч.1 ст. 311 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунутий ухваленням додаткового рішення по справі.

Керуючись
ст. ст. 303, п.5 ч.1 ст. 311 ЦПК України, колегія суддів судової палати по
цивільних справах, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення
Керченського міського суду від 11 вересня 2007 року - скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
набуває чинності з дня проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом 2 місяців до суду касаційної інстанції..