РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

м. Добропілля                                                                                18
червня 2007
р.

Добропільський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючого
судді                                                            Садчикова Д.В.

при секретарі                                                                   Влащенко І.М.

за участю позивача                                                            ОСОБА_1

третьої особи
на стороні позивача                                          ОСОБА_3

представника
позивача                                                        ОСОБА_4

відповідача                                                                     ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 „про
захист права власності", -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2
про захист права власності.

У судовому засіданні позивач в обґрунтування своїх
позовних вимог пояснив, що відповідно
до договору купівлі-продажу від 31.01.2003 року є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1
у якій мешкає разом із дружиною ОСОБА_3, донькою ОСОБА_5, 2003 року народження та ОСОБА_2, яка є матір'ю дружини. ОСОБА_2 почала
проживати в даній квартирі з
липня 2005 року.
Спочатку, стосунки були задовільні, однак наприкінці листопада 2006 року виникла суперечка, внаслідок якої так і не
змогли знайти порозуміння. Відповідач почала
вимагати від нього та дружини передати їй частину квартири або придбати однокімнатну квартиру в іншому
місці. На відмову вчинити подібні
дії, почув від ОСОБА_2 на свою адресу образи та погрози. Протягом останніх шести місяців, майже кожного дня відповідачка
влаштовує скандали ображає мене та мою
сім'ю. Таки обставини негативно впливають на виховання моєї доньки

Подібні стосунки були до квітня 2007 року, але після
чергової сварки, терпіння закінчилося,
у зв'язку з чим став вимагати від відповідачки покинути квартиру, на що отримав негативну відповідь.

Своїми діями ОСОБА_2 перешкоджає реалізовувати
користуватися належним майном та порушує права як власника
квартири.

Просив суд усунути перешкоди у користуванні належною йому
квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із неї, не
стягувати з відповідачки на користь позивача судові
витрати.

Третя особа на
стороні позивача, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3
пояснила, що вона є донькою ОСОБА_2. Мати прожила 2 роки за адресою:
АДРЕСА_2. Потім
почала скаржитись, що важко оплачувати комунальні послуги, квартира потребує
ремонту. Почала проситися жити з нами.
Квартиру за адресою: АДРЕСА_1 придбали батьки чоловіка, квартира трьохкімнатна. Одна
кімната була вільна, у зв'язку з чим погодились з чоловіком на прохання матері,
щоб вона переїхала. Свою квартиру вона
продала добровільно, про що свідчить договір купівлі-продажу. Приблизно з осені
2006 року мати почала вимагати придбати
їй окрему однокімнатну квартиру. З чоловіком ми не маємо можливості
придбати їй квартиру на що мати почала її ображати різними нецензурними словами, доходило до бійки. В сім'ї почалися
скандали. Коли мати просилася
переїхати ніхто ніколи не обмірковував надалі варіанти про купівлю їй окремої квартири. Мати часто погрожує, кидається в бійку.
Має трирічну доньку, яка дуже реагує на кожний такий скандал. Не уявляє
подальшого сумісного проживання з матір'ю, так як вона не заспокоюється,
в сім'ї склалися дуже складні відносини. Просила задовольнити позов у повному
обсязі.

Відповідачка
ОСОБА_2 позов не визнала і в судовому засіданні пояснила, що до реєстрації
шлюбу разом з донькою ОСОБА_3, дружиною позивача, мешкала в квартирі за
адресою: АДРЕСА_2. В
березні 2002 року помер
чоловік ОСОБА_6, а в липні 2003 року донька зареєструвала шлюб з позивачем. На сімейному
зібранні діти пообіцяли ніколи не ображати, доглядати до похилого віку, крім
цього є інвалідом дитинства і потребує догляду, було вирішено продати квартиру
і діти вирішили купити квартиру більшу за площею за адресою:
АДРЕСА_1.

Спочатку
відносини складалися добре, але згодом почалися сварки, образи. Як інвалід дитинства потребує спокою, крім цього стає
на обліку в туб кабінеті. Підтверджує, що дійсно почала вимагати від
дітей окремого житла. Вважає, що має право на окремо житло, так як продали квартиру в якій була її частка і придбали іншу
квартиру, більшу за площею де вона має свою законну частку.

Вислухавши
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази, перевіривши доводи позивача і
заперечення відповідача, суд прийшов
до висновку про те, що позовні вимоги позивача про виселення відповідача з квартири
та захисту права власності підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір
по суті, суд знаходить, що виниклі правовідносини між сторонами, підлягають врегулюванню із застосуванням Закону України „Про
власність" та норм цивільного судочинства.

Право власності
є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

У відповідності
зі ст.391 ЦК України
власник майна може вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу квартири від 31
січня 2003 року
посвідченого державним нотаріусом Молодняк О.В. та зареєстрованого за реєстровим №469 ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9). Згідно з витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно, яке видане
Добропільським бюро технічної інвентаризації (номер витягу 51397 від 17.02.2003 року) ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Як вбачається з
технічного паспорту на вищевказану квартиру, її власником є ОСОБА_1 (а.с. 7,8).

Згідно паспортним даним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (НОМЕР_1) остання прописана за адресою: АДРЕСА_3,
тобто має місце постійного
проживання (а.с.15). За договором купівлі-продажу
квартири від 22 липня
2005 року
посвідченого державним нотаріусом Шакун
О.В. та зареєстрованого за реєстровим №2215 ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 23).

На цих підставах, суд не може погодитися з доводами
відповідачки про її право на проживання в квартирі позивача на підставі того,
що продавши квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в якій була її частка, вона вклала гроші у
придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1,
яку згідно правовстановлюючим документам придбав ОСОБА_1 Так,
квартира позивачем була придбана 31
січня 2003 року, а квартира відповідачки продана 22
липня 2005 року.

У зв'язку з клопотанням позивача, останній просив не
стягувати з відповідачки на користь
позивача судові витрати за оплату інформаційно-технічного забезпечення слухання справи 7 гривень.50 копійок та судовий збір у розмірі 8
гривень 50
копійок.

Керуючись ст.ст. 10,11,60.209,212-215,218
ЦПК України, на підставі ст.ст.321,391
ЦК України, Закона
України «Про власність», суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом 10 днів
з дня проголошення рішення, а апеляційна
скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до
Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у встановлений строк, рішення
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Надруковано власноручно у нарадчій кімнаті в одному
примірнику.