Рішення

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Балюка М.І.,                      Гуменюка В.І.,                           Барсукової
В.М.,                Данчука В.Г.,-

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Херсонського бюро технічної
інвентаризації, 3-тя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання угоди
купівлі-продажу недійсною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, Херсонське бюро
технічної інвентаризації про визнання права власності,

в с т а н о в и л
а:

У червні
2006 року ОСОБА_1 звернулась з зазначеним позовом посилаючись на те, що вона є
власницею 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу
від 28 серпня 2002 року. Цю квартиру
позивачка здала в найм на 9 днів і поїхала відпочивати з чоловіком. По
поверненні з відпочинку 13 червня 2005 року вона дізналась, що право власності
на її квартиру визнано за громадянкою ОСОБА_3, на підставі рішення Жовтневого
районного суду м. Києва від 05 квітня 2004 року. 10 червня 2005 року ОСОБА_3
продала вказану вище квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 Посилаючись
на те, що рішення Жовтневого районного суду м. Києва від 05 квітня 2004 року є
підробленим, ОСОБА_1 просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним та скасувати
реєстрацію права власності на квартиру на ім'я ОСОБА_3 у Херсонському БТІ.

ОСОБА_2
звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про визнання права власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що
вона є добросовісним набувачем.

Рішенням
Суворовського районного суду м. Херсона від 28 листопада 2006 року, залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 лютого 2007
року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2
право власності на квартиру № АДРЕСА_1.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постановлені у справі судові
рішення та постановити рішення про визнання договору купівлі-продажу від 10
червня 2005 року недійсним, а провадження у справі за зустрічним позовом
закрити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права
та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Згідно Цивільного кодексу України
особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як
з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з
позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння(стаття 330,
стаття 338).

ОСОБА_1 звернулась з позовом про
визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав його невідповідності
вимогам закону.

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в
момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для
чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Однак статтею 216 ЦК України
визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із
сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент
відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або
особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Отже, на угоду, укладену з
порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки
недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші
наслідки такого порушення.

Відповідно до статті 330 ЦК України
якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини 1 статі 388 ЦК
України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи,
яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача
лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно
статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у
власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з
чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого
статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які
дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Позивачка ОСОБА_1 вимогу про
повернення майна з чужого незаконного володіння не ставила.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1

З даним висновком суду першої
інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 335
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального
чи процесуального права і не
може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні або вирішені ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної
інстанцій досліджено обставини справи у частині вимог ОСОБА_1 повно, зібраним доказам дана оцінка.

Проте, не можна погодитись з
рішенням суду першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на квартиру  АДРЕСА_1.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті
328 ЦК України).

Право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, як зазначено у частині 3
статті 334 ЦК України, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 червня 2005
року уклали нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу квартири № АДРЕСА_1, а тому право
власності у позивачки за зустрічним позовом виникло 10 червня 2005 року, тобто
з дня укладення спірного правочину. Тому у суду не було необхідності рішенням
підтверджувати або встановлювати додатково право власності на квартиру за
ОСОБА_2

За таких
обставин вважати обґрунтованими висновки щодо задоволення вимог про визнання за
ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру немає підстав.

Згідно з
вимогами статті 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати
судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який
підлягав скасуванню.

Враховуючи
викладене рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28 листопада 2006
року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 14 лютого 2007 року в
частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на
спірну квартиру підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні цих вимог.

В решті рішення суду першої
інстанції та ухвалу  апеляційного суду
залишити без змін.

Керуючись
статтями 336, 341, 344, 346 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.
Херсона від 28 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 14 лютого 2007 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 скасувати, відмовивши ОСОБА_2  у задоволенні цих вимог.

В решті рішення Суворовського районного
суду м. Херсона від 28 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 14 лютого 2007 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       М.І.
Балюк

В.І.Барсукова

В.І.Гуменюк

В.Г. Данчук