Справа № 22ц-2883                               Головуючий 1 інстанції Курова
21                                           Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

5 березня    2007
року                                                              м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Новосядлої В.М. суддів Троценко Л.І. , Постолової В.Г.
при секретарі Іванові В.М. за участю позивача ОСОБА_1., його представника
ОСОБА_2. та представника відповідача ОСОБА_3.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївка
на рішення Совєтського районного суду м. Макіївки від 22 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Совєтському районі м. Макіївки про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївка
Донецької області звернулось до Апеляційного суду Донецької області із
апеляційною скаргою на рішення Совєтського районного суду м. Макіївка Донецької
області від 22 грудня 2006 року, яким були
частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1.. і стягнуто на його користь з відповідача 12000 грн.

В апеляційній
скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань просить скасувати
рішення суду посилаючись на те, що висновок МСЕК про встановлення стійкої
втрати працездатності не є підставою для стягнення моральної шкоди, а позивачем
не було підтверджено спричинення йому моральної шкоди, її наслідків і докази
щодо спричинення моральної шкоди.

Враховуючи
також, що п.27 ст. 77 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2006
рік" зупинено дію абзацу четвертого ст. 1 пп."є" п. 1
ч.І ст. 21, ч. З ст.
34 Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань" відповідач просив
постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи вимоги ОСОБА_1. ,
посилався на те, що 23
жовтня 2005 року з
позивачем при виконанні ним трудових обов*язків на шахті
,,Ясинівська-Глибока" ДП „
Макіїввугілля" стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого
він отримав ушкодження -
закритий перелом внутрішнього меніску лівої

2

стегнової кістки. Висновком МСЕК
від 4 липня 2006 року йому було
вперше встановлено 25 % втрати
професійної працездатності у зв*язку з трудовим каліцтвом від 23 жовтня 2005 року з датою
переогляду 4 липня 2007 року .

Враховуючи
характер та тривалість душевних та фізичних стражданнь , необхідність
додаткових зусиль для організації його життя, порушення звичайних життєвих
стосунків, суд вважав за можливе стягнути з відповідача у відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_1. 12000
грн.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача ,
представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні   за таких підстав:

Встановлено, що 23 жовтня 2005 року з позивачем
при виконанні ним трудових обов*язків на шахті „ Ясинівська-Глибока" ДП „ Макіїввугілля"
стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав ушкодження - закритий перелом
внутрішнього меніску лівої стегнової кістки. Висновком МСЕК від 4 липня 2006 року йому було
вперше встановлено 25 % втрати
професійної працездатності у зв*язку з трудовим каліцтвом від 23 жовтня 2005 року з датою
переогляду 4 липня 2007 року .

В зв"язку з
отриманою травмою позивач зазнає фізичний біль та страждання, що призвело до
порушення його звичного укладу життя і це вимагає додаткових зусиль по
організації життя .

Відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам є одним із способів захисту особистих немайнових прав
працівника і належить відшкодуванню незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
р., моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи
професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23,1167 ЦК України,
зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у
зв*язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров *я.

Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових
прав, як право на життя, право на охорону здоров*я тощо.

Ушкодження здоров*я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових обов*язків, незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Встановлення Законом обов*язку
Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду
є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання.

При таких
обставинах , суд
прийшов до правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення на
його користь моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки він отримав
ушкодження здоров*я під час виконання трудових обов*язків . Відповідно до
вимог п.З ст.34 Закону України "Про загальнообов"язкове державне
страхування від нещасного випадку на виробництві" моральна /немайнова/
шкода, заподіяна умовами виробництва ,
відшкодовується Фондом соціального страхування. Сума страхової виплати за
моральну шкоду визначається у судовому порядку.

3

Згідно з
вимогами ст.6 міжнародної Конвенцій про захист прав людини та основних свобод,
кожен при вирішені спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на
справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику
Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент
функціювання Конвенції, що є частиною національного законодавства.

Відповідно до
матеріалів справи "буров
проти Росії" /Розгляд по суті і справедлива сатисфакція/ Страсбург , 7 травня 2002 року,
Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не
можна вважати виправленними лише завдяки визнанню судом наявності порушення,
заявник зазнав певної моральної шкоді. Однак зазначена у вимозі конкретна сума
є надмірною. Керуючись при визначені суми компенсації принципом справедливості,
як того вимагає ст. 41 Конвенції,
суд зменшив суму моральної шкоди.

Суд встановив наявність спричинення
позивачу моральної шкоди та визначив її суму відшкодування 12000 грн. Проте
визначена судом сума є надмірною, оскільки вказана моральна шкода компенсована
чітким виконанням держави, щодо сплати тих виплат, які передбачені ст.34 Закону
України "Про загальнообов"язкове державне страхування від нещасного
випадку на виробництві", і при визначені суми компенсації відшкодування
моральної шкоди слід керуватися принципом справедливості, у зв"язку з чим
апеляційний суд вважає за необхідне зменшити суму, стягнуту на користь позивача
до 8000 грн.
Тому оскільки судом неповно були з"ясовані обставини, що мають значення
для справи в частині розміру відшкодування моральної шкоди , рішення суду в
цій частині на підставі ст. 309ч.1п.1
ЦПК України підлягає зміні.

Доводи відповідача про те, що для
встановлення факту спричинення моральної шкоди необхідно проведення МСЕК, не
може служити підставою для скасування рішення суду , оскільки
висновок МСЕК необхідний для стягнення моральної шкоди, заподіяної умовами
виробництва , яка не
спричинила втрату потерпілому професійної працездатності. В даному випадку
позивачу встановлена стійка втрата працездатності в зв"язку з ушкодженням
здоров*я в період дії Закону України "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" і на
підставі ст.ст. 21, 28 вказаного
Закону позивач має право на відшкодування моральної шкоди в зв"язку з
ушкодженням здоров"я.

Доводи апеляційної скарги
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в Совєтському районі м.
Макіївки про втрату позивачем права на відшкодування моральної шкоди не
заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини виникли під час дії
Закону України „Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві...", який передбачає відшкодування
потерпілим на виробництві моральної шкоди і до вказаного Закону не внесені
відповідні зміни. Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не
скасована відповідальність відповідача перед позивачем в частині відшкодування
моральної шкоди, а тому він не має зворотної сили. Інші доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду. Керуючись ст.ст.307, 309 ч.іп.1,314 ЦПК України,
апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України в Совєтському районі м.
Макіївка Донецької області задовольнити частково.

Рішення Совєтського районного суду
м. Макіївка Донецької області від 22
грудня   2006 року   змінити.

4

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Совєтському районі м. Макіївка Донецької
області на користь ОСОБА_1  у
відшкодування моральної шкоди 8000
грн.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців після набрання законної сили.