Справа № 2-4/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12 січня 2007
року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської обл. у складі

головуючого                     Лили В.М.

секретаря                           Зурак А.А.

за участю

позивачів                           ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди -

встановив:

13.09.1996 р. позивач
ОСОБА_1, яка на час звернення до суду мала прізвище ОСОБА_5, звернулася з
позовом в інтересах, на той час неповнолітнього, сина ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданої
внаслідок скоєння злочину проти ОСОБА_2 Потім ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_4
відмовилася, так як відповідач ОСОБА_4 досяг повноліття. 01.11.2006 р. ОСОБА_2, який
досяг повнолітнього віку звернувся з позовом до відповідачів про стягнення
шкоди.

Сформувавши остаточні позовні вимоги позивачі ОСОБА_1, та ОСОБА_2 заявили
позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення солідарно на користь кожного з позивачів по 1999 грн. 09. коп. як
відшкодування за завдані матеріальні збитки, та по 10000 грн. як
відшкодування завданої моральної шкоди. Позов мотивували тим, що 22.03.1996 р.
ОСОБА_3, та ОСОБА_4 скоїли злочин в ході якого побили ОСОБА_2, завдавши йому
тілесні ушкодження середньої тяжкості, та пошкодивши куртку вартістю 55 грн.,
брюки вартістю 25 грн., та годинник вартістю 15 грн. Для лікування ОСОБА_2
ОСОБА_1 купувала ліки на суму 57 грн. 83 коп., та продукти для посиленого
харчування на суму 495 грн. 45 коп. Внаслідок інфляції, яка пройшла з часу
завдання шкоди до дня розгляду справи сума матеріальних збитків значно
збільшилася і складає 1999 грн. 09 коп. Також протиправними діями відповідачів
було завдано позивачам моральної шкоди яка виразилася у душевних стражданнях,
порушенні звичного укладу життя, додатковій витраті ОСОБА_1 часу та зусиль для
лікування сина ОСОБА_2, моральних стражданнях ОСОБА_2 вимушеного лікуватися, та
витрачати додаткові зусилля для організації життя. Вина відповідачів була доведена
в суді, та вони були по вироку Новомосковського міського суду від 30.07.1996 р. визнані
винними, та засудженими до позбавлення волі, але матеріальних та моральних
збитків не компенсували.

В суді позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримали повністю, збитки
просять стягнути з відповідачів солідарно на користь кожного позивача по 1999 грн. 09 коп. як
відшкодування за завдані матеріальні збитки, та по 10000 грн. як
відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
надали суду заяви про розгляд справи без їх участі та часткове визнання
позову в частині відшкодування моральної шкоди (а.с.220, 223).

Суд, вислухавши позивачів, дослідивши в сукупності надані докази в
підтвердження та заперечення позову, встановивши відповідні правові відносини
між сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав. Суд встановив, що 22.03.1996 р. ОСОБА_3, та ОСОБА_4 скоїли злочин в
ході якого побили ОСОБА_2, завдавши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості
за що були вироком Новомосковського міського суду від 30.07.1996 р. визнані
винними, та засудженими до позбавлення волі, без стягнення матеріальних та
моральних збитків на користь позивачів (а.с.5-7). Такий факт суд вважає
доведеним, та таким, що відповідно до ст. 61
ЦПК України не потребує доказування. ОСОБА_2 було завдано тілесні
ушкодження середньої тяжкості, що підтверджено висновком судово-медичної
експертизи №3 від 22.02.2000р. (а.с.116-126) При скоєнні злочину відповідачі
пошкодивши належні ОСОБА_2 речі : куртку вартістю 55 грн., брюки
вартістю 25 грн., та
годинник вартістю 15 грн.,
вартість яких підтверджується довідкою (а.с.11). Для лікування ОСОБА_2 ОСОБА_1
придбала ліки на суму 57
грн. 83 коп.
(а.с.13) Відповідно до ст. 440
ЦК України (1963) шкода
завдана особі, або майну громадянина відшкодовується особою, що завдала шкоді в
повному обсязі.

Суд вважає безпідставними, та такими що не підлягають задоволенню позовні
вимоги в частині відшкодування позивачам витрат понесених на придбання
продуктів для посиленого харчування ОСОБА_2 під час лікування на суму 495 грн. 45 коп., так як
доказів про необхідне медичне призначення такого виду харчування, або інших
підстав, позивачі, відповідно до ст. 60
ЦПК України суду не надали. Також повинно бути відмовлено і в частині
позову про збільшення розміру матеріальних витрат та стягнення додаткової суми
1999 грн. 09 коп. внаслідок інфляції, яка пройшла з часу завдання шкоди до дня
розгляду справи, тому що такі вимоги відповідно до ст. 214 ЦК України (1963)
можуть бути заявлені тільки в наслідок невиконання умов двостороннього
договору, який сторони не укладали.

Також протиправними діями відповідачів було завдано позивачам моральної
шкоди яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні звичного укладу життя,
додатковій витраті ОСОБА_1 часу та зусиль для лікування сина ОСОБА_2, моральних
стражданнях ОСОБА_2 вимушеного лікуватися, та витрачати додаткові зусилля для
організації життя. Суд встановив, що дії відповідачів знаходяться у причинному
зв'язку з завданою шкодою відповідачам та наслідками у вигляді завданих
матеріальних збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 440-1 ЦК України (1963) моральна шкода
завдана громадянину діями другої особи, що порушило його законні права,
відшкодовується особою, що завдала таку шкоду. При визначенні розміру моральної
шкоди, яку вимагають стягнути відповідачі в розмірі по 10000 грн. з кожного суд
враховує, що згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від
характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Суд при цьому виходить із
засад розумності, виваженості та справедливості. Тому враховуючи матеріальний
стан позивачів, наявність у ОСОБА_1 другої групи інвалідності (а.с.12) і
відповідачів, суд вважає, що відповідачі повинні солідарно відшкодувати
позивачам завдану ними моральну шкоду кожному окремо : на користь ОСОБА_1 -
1000 грн. на користь ОСОБА_2 - 5000 грн., а в іншій частині позову повинно бути
відмовлено, як недоведеному в суді в заявленому розмірі.

Також з відповідачів підлягають солідарному стягненню, відповідно до ст. 88
ЦПК України, судові витрати понесені при розгляді справи у вигляді судового
збору на користь держави та витрати за інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, оскільки позивачі були позбавлені обов'язку сплачувати судовий
збір, так як шкода була .

Задовольняючі позов частково суд виходив з того, що матеріальні витрати на
лікування та утримання на той час неповнолітнього    ОСОБА_2 понесла його мати

ОСОБА_1, тому на її
користь і повинні бути стягнуті матеріальні, а позивач ОСОБА_2 не ніс ніяких
матеріальних витрат, тому в цій частині позову йому повинно бути відмовлено.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 440, 440-1 ЦК України (1963),
ст. ст. 10, 60, ст. 88,
212, 213, 214 ЦПК України

вирішив:

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування матеріальних збитків 57
грн. 83 коп. - за придбані
ліки, 96 грн. за
пошкоджену одежу, всього 152
грн. 83 коп.,
також 1000 грн. - в рахунок
відшкодування завданої моральної шкоди, в іншій частині позову відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5000 грн. - в рахунок
відшкодування завданої моральної шкоди, в іншій частині позову відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати : судовий збір 51 грн. на користь
держави, та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи ЗО
грн. на користь територіального управління Державної судової адміністрації у
Дніпропетровській області.

Зобов'язати ОСОБА_1 передати, на вибір, ОСОБА_3, або ОСОБА_4,
після відшкодування збитків куртку, брюки та годинник, в які був вдягнений під
час злочину ОСОБА_2, та які мають цінність.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської обл.
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
оголошення рішення, та на нього може бути подано апеляційну скаргу протягом
двадцяти днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.