№ 2-0-133
РІШЕННЯ

Іменем України

6
грудня  2007 року                                                                                                   м.  Зміїв

Зміївський
районний суд Харківської області в складі:

головуючого
судді - Хорунжого І. Д.

народних
засідателів - Болгарова В.
В. Прокопенко О.В.

при секретарі -
Дятловій А. О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи
безвісно відсутньою.

встановив:

ОСОБА_1 у листопаді 2007
року звернулась до суду з заявою про визнання фізичної особи безвісно
відсутньою.

У заяві
заявниця ОСОБА_1 зазначила,  що з 2000 року про свою доньку ОСОБА_2 вона
не має жодних відомостей,  крім того
остання рішенням суду від 16.05.2005 року позбавлена батьківських прав відносно
сина - ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Тривала
відсутність ОСОБА_2 завдає шкоди інтересам заявниці,  так як вона вимушена нести додаткові витрати
по сплаті за житлово-комунальні послуги в зв'язку з тим,  що її донька зареєстрована у квартирі.

У
судовому засіданні заявниця наполягала на задоволенні заяви зазначила,  що ніяких вісток від доньки вона не
отримує,  з часу зникнення її ніхто не
бачив,  також вказала,  що згідно рішення Комсомольської сільської
ради Зміївського району Харківської області № 235 від 18.07.2005 року вона
призначена опікуном над неповнолітнім онуком - ОСОБА_3 в зв'язку з чим
забезпечує дитину всім необхідним для його нормального розвитку та
життєдіяльності,  а те,  що донька зареєстрована у квартирі,  вона несе додаткові витрати по сплаті
житлово-комунальних послуг,  що ставить
її у скрутне матеріальне положення.

Суд,  заслухавши пояснення заявниці,  перевіривши матеріали справи,  дійшов наступного.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно
довідки,  що видана ОСББ " Наш
дім",  ОСОБА_1 зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_1,  разом з нею у
вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 6).

Актом
від 8.11.2007 року ,  що складений
депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області
ОСОБА_6  за участю свідків,  ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з
січня 2000 року,  її речі у помешканні
відсутні. ( а.с. 9).

Допитані
судом свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,  кожний
окремо показали,  що починаючи з січня
2000 року,  тобто майже сім років,  за місцем постійного проживання ОСОБА_2 не
бачили,  де вона знаходиться не знають.

З урахуванням
наведеного,  у суду не має підстав
ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів,  повідомлених свідками. Даних про її
заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні,  показання об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі доказам.

У
відповідності зі  ст. 43 ЦК України фізична
особа може бути визнана судом безвісно відсутньою,  якщо протягом одного року в місці її
постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно
до ч. 2  ст.  43 ЦК
України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей
про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше
число місяця,  що йде за тим,  у якому були одержані такі відомості,  а в разі неможливості встановити цей місяць -
перше січня наступного року.

Оскільки
матеріали справи свідчать про те,  що
останні відомості про ОСОБА_2 були у січні 2000 році. То початком безвісної
відсутності слід вважати 1 лютого 2000 року.

Задоволення
заяви ОСОБА_1 має для неї юридичне значення.

Таким
чином,  зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_2 безвісно
відсутнім.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст. 43 ЦК
України  ст.  248,
249 ЦПК України,  суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1
про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задовольнити.

Визнати
ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,  уродженку м.
Харкова безвісно відсутньою.

Початок
безвісної відсутності ОСОБА_2 вважати з 1 лютого 2000 року.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - ти денний строк заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 - ти днів апеляційної
скарги або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.