Справа № 22-ц-4162/2007
Головуючий у суді першої інстанції: Долгополов A.M.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року жовтня місяця 11
дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді:                      Курської А.Г.

Суддів:                               Горбань В .В.

Сокола B.C.

При
секретарі:                   Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ЗАТ „Кримреставрація", треті особи - Територіальне управління Державної
комісії з цінних паперів та фондового ринку в АР Крим, АКБ соціального розвитку „Укрсоцбанк" у особі Кримської
республіканської філії АКБ
„Укрсоцбанк", про поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду М.Сімферополя АР Крим від 06.04.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

18.09.2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ЗАТ „Кримреставрація", зазначивши третіми
особами Територіальне управління Державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку в АР Крим, АКБ соціального
розвитку „Укрсоцбанк" у особі Кримської республіканської філії АКБ „Укрсоцбанк", про поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані
тим, що адміністрацією ЗАТ „Кримреставрація" в односторонньому порядку з
ним розірвано трудовий контракт від 20.11.2004 року, який був укладений строком
до 20.11.2009 року. Підставою для припинення трудових відносин явилось рішення
загальних зборів акціонерів ЗАТ „Кримреставрація" від 01.06.2006 року, на
якому було прийнято рішення про його звільнення з посади голови правління у
зв'язку з незадовільним фінансово-господарським станом підприємства. Він вважав
своє звільнення незаконним, оскільки ні діючим трудовим законодавством, ні
контрактом не передбачено звільнення робітника за таких підстав, будь-які порушення
фінансової та трудової дисципліни з його боку відповідачем не підтверджені.
Крім того, дії правління товариства щодо підготовки та проведення загальних
зборів є неправомірними, оскільки ухвалою Залізничного районного суду
М.Сімферополя АР Крим від 26.05.2006 року було заборонено ЗАТ
„Кримреставрація" на вимогу позивачки ОСОБА_2 по іншій справі проводити
збори. При проведенні загальних зборів ЗАТ „Кримреставрація" було порушено
встановлений законодавством та статутними документами порядок та процедура прийняття
рішень з питань порядку денного, сфальсифіковано сам протокол зборів. На момент
реєстрації учасників зборів був відсутній реєстр акціонерів. До теперішнього
часу з наказом про звільнення він не ознайомлений, з ним не проведено
розрахунок і не видана трудова книжка. Позивач просив визнати дії ЗАТ
„Кримреставрація" по проведенню загальних зборів від 01.06.2006 року та
прийняттю на ньому рішення неправомірними, поновити його на роботі на посаді
голови правління та зобов'язати адміністрацію ЗАТ „Кримреставрація" внести
відповідний запис у трудову книжку, стягнути з відповідача на його користь

2

заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4500
грн., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням суду в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати, як незаконне, та ухвалити нове рішення
про задоволення його позову. Апелянт вважає, що суд допустив порушення норм
процесуального права, пославшись на рішення Оболонського районного суду м.Київа
від 25.09.2006 року в іншій справі як на таке, що має преюдиціальне значення
для вирішення даного спору, оскільки цим рішенням не встановлені обставини щодо
порушень реєстрації акціонерів перед загальними зборами ЗАТ
„Кримреставрація" від 01.06.2006 року, на які він вказував у своєму
позові. Крім того, на його думку, не ґрунтується на законі висновок суду про
те, що він пропустив строк для звернення до суду. Також судом дана неправильна
оцінка тім обставинам, що загальні збори проведені під час дії ухвали Залізничного
районного суду М.Сімферополя АР Крим від 26.05.2006 року, яким ЗАТ
„Кримреставрація" було заборонено проведення таких дій.

В запереченнях на
апеляційну скаргу голова правління ЗАТ „Кримреставрація" ОСОБА_3. просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1. та його представника, представників
відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд в межах заявлених вимог
повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які
надали сторони, і дійшов вірного висновку про те, що право позивача не порушено
і не підлягає захисту на підставі як норм КЗпП України, так і відповідно до
Статуту відповідача та Закону України „Про господарські товариства".

У п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року „Про практику розгляду судами
трудових спорів" зі змінами, внесеними постановами від 01.04.1994 року №4,
від 26.10.1995 року №18 та 25.05.1998 року №15, які є відповідно до ст.7 ЦК України правовим звичаєм, роз'яснено, що встановлені
статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому
він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений
ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк
пропущено без поважних причин, то в позові може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного строку у позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі
обставини справи, права та обов'язки сторін.

Аналізуючи правовідносини
сторін, суд першої інстанції з додержанням вищенаведених правил дійшов
правильного висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском строку і без
поважних причин.

З такими висновками суду
колегія суддів погоджується, оскільки вони є правильними і не суперечать
фактичним обставинам справи і доказам, які надали сторони.

Згідно зі ст.233 КЗпП
України з заявою про вирішення спору про звільнення з посади голови правління
товариства у зв'язку з розірванням контракту застосовується місячний строк з
дня вручення витягу з протоколу загальних зборів або вручення трудової книжки з
відповідним записом, або з дня відмови від їх одержання.

Як убачається з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_1. був присутній на загальних зборах 01.06.2006 року,
знав, яке рішення прийнято щодо нього, але особисто

3

не звертався за одержанням ні витягу з протоколу
загальних зборів, ні за трудовою книжкою.

Представник відповідача на
засадах змагальності в суді першої інстанції надав ряд доказів, які свідчать
про те, що відповідач намагався з власної ініціативи надати позивачу ОСОБА_1.
наказ про його звільнення, трудову книжку та розрахунок.

З матеріалів справи
вбачається, що 02.06.2006 року і 05.06.2006 року на адресу ОСОБА_1. були
надіслані телеграма і листи з пропозицією отримати трудову книжку або надати
дозвіл на її відправку поштою, а також з вимогою повернути майно товариству      (
а.с.47-53, 61, 62, 66).

Але, як слідує з матеріалів
справи, позивач на зазначені вимоги не отреагував, для отримання трудової
книжки не з'явився, в інший спосіб її видачі клопотань не заявляв, що, на думку
судової колегії, дорівнює відмові від їх одержання.

Згідно з діючим
законодавством, ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган
зобов'язані в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову
книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу.

Відповідно до роз'яснень,
які містяться в п.3 Постанови Кабінету міністрів України від 27.04.1993 року
№301 „Про трудові книжки працівників", трудові книжки зберігаються на
підприємствах, в установах і організаціях, як документи суворої звітності, а
при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі
обліку. Тобто, з вищезазначених актів вбачається, що трудова книжка видається
особі, а розрахунок проводиться з працівником безпосередньо.

Як видно з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_1. з 01.06.2006 року ні в якій спосіб не звертався до
відповідача з питання про отримання трудової книжки та розрахунку, а з власної
ініціативи і на свій розсуд відповідач не мав права надсилати трудову книжку
позивачеві без письмового клопотання про це з його боку.

За таких підстав, судова
колегія вважає, що відповідачем були здійснені всі необхідні дії для видачі
ОСОБА_1. його трудової книжки та проведення розрахунку по заробітній платі, а
доводи апеляційної скарги про те, що строк звернення до суду починається для
нього саме з моменту отримання трудової книжки з урахуванням конкретних
обставин справи, є безпідставними.

Суд першої інстанції,
перевіряючи доводи позивача щодо неправомірності проведення загальних зборів
ЗАТ „Кримреставрація" від 01.06.2006 року, взяв до уваги надані на засадах
змагальності всі докази, серед яких є і рішення Оболонського районного суду
м.Київа по справі №2-4320/2006 р. від 25.09.2006 року, яке набрало законної
сили станом на 08.11.2006 року, яким визнано, що дії АТЗТ „Україна
-Реставрація" по скликанню та проведенню загальних зборів акціонерів
01.06.2006 року ЗАТ „Кримреставрація" є правомірними, а загальні збори ЗАТ
„Кримреставрація" від 01.06.2006 року є правомочними і такими, що мали
право вирішувати питання, внесені до порядку денного.

Крім того, зазначеним
рішенням Оболонського районного суду м.Київа встановлено, що загальні збори
акціонерів ЗАТ „Кримреставрація", приймаючи рішення про переобрання голови
правління ЗАТ „Кримреставрація", діяли в межах своїх повноважень і
відповідно до вимог законодавства, Статуту товариства та умов контракту,
укладеного з головою правління.

Відповідно до ч.5 ст.124
Конституції України, ст.14 ЦПК України, судові рішення після набрання законної
сили є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб
та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрала законної сили, не

4

доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на вищенаведене,
судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що
рішення Оболонського районного суду м.Київа від 25.09.2006 року є обов'язковим
як для позивача, так і для відповідача, а факти, встановлені цим рішенням, не
підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1. про
трудовий спір.

Судова колегія визнає
правомірними висновки суду першої інстанції і в частині неприйняття до уваги
доводів позивача ОСОБА_1. про те, що ухвалою Залізничного районного суду
М.Сімферополя АР Крим від 26.05.2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
голови правління ЗАТ „Кримреставрація" ОСОБА_1. та інших осіб в порядку
забезпечення позову про визнання неправомірними дій правління ЗАТ
„Кримреставрація" щодо скликання і організації загальних зборів ЗАТ
„Кримреставрація" було заборонено проведення загальних зборів, а тому
акціонери ні при яких обставинах не мали права на їх проведення 01.06.2006
року, з наступних підстав.

Як видно з пояснень ОСОБА_1. в засіданні суду апеляційної інстанції 11.10.2007року, він
особисто одержав вищевказану ухвалу, але в подальшому не звертав її на виконання
у порядку, встановленому для виконання судових рішень, і йому не відомо, чи
направлялась вона судом державному виконавцю, іншим заінтересованим особам або
акціонерам ЗАТ „Кримреставрація".

З пояснень представників
відповідача слідує, що про зазначену ухвалу від 26.05.2006року їм стало відомо
значно пізніше, підтвердженням чого є зміст ухвали

Апеляційного суду АР Крим
від 29.11.2006 року про поновлення строку на апеляційне

оскарження вищезгаданої
ухвали суду.

Доводи апелянта про те, що
він намагався довести до відома загальних зборів 01.06.2007року інформацію про
наявність ухвали про заборону проведення загальних

зборів, не є безумовною
підставою для скасування рішення суду першої інстанції,

оскільки позивач не
враховує, що виконання цієї ухвали повинно було проводитися

відповідно до діючого
законодавства України.

Згідно зі ст.3 Закону України „Про виконавче провадження" та п.1
Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена Наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, передбачено, що виконання рішень та
ухвал судів здійснюється у порядку, встановленому зазначеним Законом та
Інструкцією.

Відповідно до ст.24 Закону
України „Про виконавче провадження" виконання рішень чи ухвал судів
розпочинається з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття
виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для
добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семі днів, а рішень
про примусове виселення - 15 днів, та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього
виконавчого збору і витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій.

Статтею 18-1 Закону України
„Про виконавче провадження" регламентується перелік документів, які є підставою
для державного виконання, та Законом передбачаються вимоги, які пред'являються
до виконавчих документів. До ухвал суду ( ч.3 ст.210 ЦПК України), які мають
силу виконавчого документа, можна віднести ухвалу суду про забезпечення позову,
яка підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових
рішень, і така ухвала повинна оформлятися з урахуванням вимог, встановлених
Законом України „Про виконавче провадження".

Поряд з цим, статтею 26
Закону України „Про виконавче провадження" та п.3.8. вищенаведеної
Інструкції встановлено, що державний виконавець може відмовити у відкритті
виконавчого провадження, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам ст.19
Закону України „Про виконавче провадження".

5

Отже, судом першої
інстанції було встановлено, і проти цього не заперечував позивач ОСОБА_1., що
виконання ухвали суду про забезпечення позову від 26.05.2006 року не відбулося
відповідно до правил, встановлених вищенаведеними Законами, а виконавчі
документи державним виконавцем не оформлялись, і виконавчого провадження не
відкривалось.

Згідно з роз'ясненнями
вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.13,
вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП
України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється
трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його
розірвання.

Оскільки на працівників, з
якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює
відносини до трудового Договору, за винятком, встановленим для цієї форми
трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено і з інших підстав,
передбачених законодавством ( ст.ст.36, 39-41 КЗпП України).

Суд першої інстанції,
приймаючи до уваги вищенаведені положення судової практики України і конкретні
обставини справи, дійшов вірного висновку, що доводи позивача ОСОБА_1 про незаконність розірвання з ним контракту, є
необгрунтованими.

Відповідно до положень
п.п.6.2, 6.3 контракту трудовий договір між ОСОБА_1. та відповідачем міг бути
розірваним, а ОСОБА_1. звільненим за рішенням загальних зборів ЗAT „Кримреставрація".

Як убачається зі змісту
протоколу загальних зборів акціонерів ЗАТ „Кримреставрація", загальні
збори акціонерів у зв'язку з тим, що головою правління ОСОБА_1. не виконувались
умови контракту, зазначені в п.п.2.2, 2.2.10, порушується чинне законодавство у
сфері регулювання обігу цінних паперів, зокрема, але не виключно ним не
підписувались сертифікати акцій, а аудиторською перевіркою було встановлено, що
в товаристві склалася ситуація 'з ознаками стійкої неплатоспроможності. З
огляду на це, було прийняте рішення про відкликання ( припинення) повноважень
правління та про дострокове припинення дії контракту ( трудового договору) з
головою ОСОБА_1. та про його звільнення з посади голови правління на підставі
даного рішення загальних зборів та п.6.3 „в" трудового договору і на
підставі п.8 ст.36 КЗпП України.

Поряд з цим, зазначена
обставина міститься і в мотивувальній частині рішення Оболонського районного
суду м.Київа від 25.09.2006 року, що є обов'язковим для суду, який розглядає
іншу цивільну справу у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, а тому не
підлягала доведенню при розгляді даної справи.

Судова колегія, аналізуючи
всі обставини, на які звертає увагу позивач ОСОБА_1. в апеляційній скарзі,
дійшла висновку, що ним не було спростовано ні в суді першої інстанції, ні в
суді апеляційної інстанції доводів відповідача про те, що мали місце законні
підстави для його звільнення компетентним органом з додержанням процедури
зібрання загальних зборів та їх проведення з посади голови правління ЗАТ
„Кримреставрація" відповідно до ст.36 КЗпП України, ст.41 Закону України
„Про господарські товариства" та згідно з п.п.6.2., 6.3. трудового
договору, укладеного між ОСОБА_1. та ЗАТ „Кримреставрація".

Доводи апеляційної скарги
про те, що суд неповно з'ясував обставини справи та не дав оцінки доказам в
частині відсутності в день проведення зборів від 01.06.2006 року реєстру
акціонерів і проведення реєстрації не уповноваженою особою, а тому
необгрунтовано відмовив в задоволенні вимог про захист трудових прав, є
безпідставними.

Як убачається з матеріалів
справи, суд першої інстанції дав оцінку доказам з цього питання, які
підтверджують правомірність скликання та проведення загальних

6

зборів, а саме вимозі АТЗТ „Україна-Реставрація" до
правління ЗАТ „Кримреставрація" від 08.02.2006 року про скликання зборів;
повідомленням про скликання загальних зборів, які опубліковані в газеті „Крим
Сорока" і в Бюлетені „Цінні папери України"; виписці з реєстру
власників іменних цінних паперів ЗАТ „Кримреставрація" від 23.03.2006 року
і від 31.05.2006 року про те, що АТЗТ „Україна-Реставрація" належить 51,23
% акцій; договору АТЗТ „Україна-Реставрація" з реєстроутримувачем про надсилання
повідомлень акціонерам і реєстрацію акціонерів, які прибули на збори, на
підтвердження того, що збори акціонерів були скликані АТЗТ
„Україна-Реставрація" як акціонером, якому належить 51, 23 % акцій
відповідно до ч.4 ст.45 Закону України „Про господарські товариства";
наказу АТЗТ „Україна-Реставрація" від 01.06.2006 року про створення
комісії для реєстрації акціонерів - учасників зборів; реєстру акціонерів,
присутніх на загальних зборах акціонерів ЗАТ „Кримреставрація" 01.06.2006
року; протоколу проведення контролю за реєстрацією акціонерів, яким встановлено
загальна кількість голосів у зареєстрованих осіб 35955,0, що складає 61,45 %;
протоколу засідання лічильної комісії загальних зборів акціонерів від
01.06.2006 року, який підтверджує, що реєстрація акціонерів-учасників збору на
підставі сертифікатів акцій та інших документів, які відповідно до
законодавства визначають кількість належних акціонеру акцій і їх права на
управління товариством та інші докази, які стосуються цього питання.

Як убачається з фактичних
обставин справи, відповідність даних реєстру учасників зборів 01.06.2006 року
відомостям реєстру власників іменних цінних паперів ЗАТ „Кримреставрація"
ніким не оскаржувалась.

Судова колегія вважає, що
суд повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім наявним в справі
доказам відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, а в рішенні
навів відповідні доводи на обґрунтування своїх висновків.

Згідно зі ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303, 304,
307, 308, 313-315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, рішення Київського районного суду м.Сімфероцоля АР Крим від
06.04.2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення,
однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців
з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.