Справа №
РІШЕННЯ

іменем України

18 вересня 2007
року. Дніпровський районний суд міста Херсона у складі:

головуючого -
судді Стамбула М.  І.

при секретарі -
Ігнатенко О.І.

за
участю адвоката - ОСОБА_1 ,  розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6, ОСОБА_7,  треті особи: Перша херсонська державна
нотаріальна контора,  Друга державна
нотаріальна контора,  Приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_8,  про визнання
договорів дарування недійсними,  усунення
перешкод в користуванні частиною житлового будинку шляхом виселення,

встановив:

Позивачка
звернулася до суду з зазначеним позовом.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
вона посилається на те,  що з
18.05.1960 року до 1981 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачемОСОБА_5 В період шлюбу вони придбали житловий будинокАДРЕСА_1,  який згідно договору про надання в довічне
користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку,  посвідченого Першою херсонською державною
нотаріальною конторою 11.01.1961 року за реєстровимНОМЕР_4,  та акту прийняття індивідуального
домоволодіння,  затвердженого рішенням
Дніпровського райвиконкому м.  Херсона
№195 від 12.10.1990 року,  був оформлений
на ім'яОСОБА_5 Рішенням Дніпровського районного суду м.  Херсона від 07.08.1981 року вказаний будинок
був розділений між ними:

у
власністьОСОБА_5 виділено частину домобудівні літ. «А» з приміщеннями 1-4,  1-6,
частиною приміщення 1-5,  сарай
літ. «Б» з підвалом,

у її
власність виділено частину домобудівні літ. «А» з приміщеннями 1-1,  1-2,
1-3,  частиною приміщення 1-5,  сарай літ. «В»,

туалет,  водопровід,
огорожу залишено в їхньому спільному користуванні.

Після
розірвання шлюбу зОСОБА_5 та розподілу зазначеного житлового будинку позивачка
провела переобладнання в належній їй частині

житлового
будинку і вибралася з нього в с
Федорівка Білозерського району Херсонської області для догляду за своєю
матір'ю. У зв'язку з юридичною необізнаністю позивачка не зареєструвала рішення
суду в ХДБТІ. В період її відсутності в належній їй частині будинку мешкав її
син ОСОБА_3 О.Є. та невістка ОСОБА_3,
відповідачі в даній справі. В частині будинку,  яка належала колишньому чоловіку
позивачкиОСОБА_5,  ніхто не проживав,  оскільки він,
зареєструвавши шлюб з іншою жінкою,
мешкав разом з нею за іншою адресою. В 1999 році позивачка повернулася в
Херсон разом зі своєю матір'ю. Оскільки в належній їй частині будинку мешкала
сім'я сина ОСОБА_3 О.Є.,  то вона за
домовленістю з відповідачами змушена була тимчасово поселитися в
належнійОСОБА_5 частині будинку. Син сплачував усі витрати на утримання цього
будинку. Приблизно в 2001 році ОСОБА_3 О.Є. у зв'язку з припиненням шлюбних
відносин з відповідачкою ОСОБА_3 виселився з належної позивачці частини будинку
до іншої жінки. Деякий час відповідачка ОСОБА_3 проживала в належній позивачці
частині житлового будинку,  потім
виселилася,  поселивши в цю частину
будинку свою подругу ОСОБА_4.,
відповідачку в даній справі,  яка
згодом теж виселилася і вселила свою сестру ОСОБА_7.,  відповідачку в даній справі. Позивачка
неодноразово зверталася до відповідачівОСОБА_5 та ОСОБА_3 О.Є. з проханням
повернути належну їй частину житлового будинку. Від них їй стало відомо,  що власницею належної їй частини будинку є
відповідачка ОСОБА_3,  місце перебування
якої позивачка тривалий час не могла встановити. Зараз їй стало відомо,  що ОСОБА_3 виїхала в Італію. Зрозумівши,  що добровільно вирішити питання про
звільнення належної позивачці частини житлового будинку неможливо,  позивачка звернулася в ХДБТІ,  щоб з'ясувати,  хто є власником будинку. Від працівників
ХДБТІ їй стало відомо,  що 09.07.1996
року колишній чоловік позивачкиОСОБА_5 подарував увесь будинок сину ОСОБА_3
О.Є.,  який 27.12.1996 року подарував
будинок своїй дружині ОСОБА_3,  яка
24.09.2002 року подарувала належну відповідачці частину будинку ОСОБА_4.

Вказані
договори дарування є незаконними,
оскільки вона не давала згоди на відчуження вказаного будинку,  який був спільною сумісною власністю
подружжя,  тому просить визнати їх
недійсними. Строк позовної давності пропущено з поважної причини,  оскільки про наявність оспорюваних договорів
відповідачці стало відомо лише в 2006 році. Також просить усунути їй перешкоди
в користуванні належною їй частиною вказаного житлового будинку,  шляхом виселення з неї ОСОБА_7

В
судовому засіданні позивач свій позов підтримала з підстав,  зазначених в позовній заяві,  просила задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_3 Є.О. позов визнав і пояснив,  що
він взяв у своєї матері,  позивачки в
даній справі,  документи на вказаний
житловий будинок,  нічого при цьому не
пояснюючи їй,    і разом зі своєю
колишньою дружиною ОСОБА_3

ОСОБА_3зібрав
необхідні   для   укладення
договору   дарування   документи. Позивачці до 2006 року нічого не
було  відомо  про те,
що  вона не  є власницею частини будинку.

ВідповідачОСОБА_5 позов визнав і
пояснив,  що вказаний будинок він і
позивачка придбали в період шлюбу. Рішенням суду від 07.08.1981 року будинок
було розділено між ними. Позивачка переобладнала належну їй частину будинку і
виселилася. Він також не проживав в цьому будинку,  оскільки створив іншу сім'ю. У зв'язку з
тим,  що відповідач мешкав з іншою
жінкою,  то належну йому частину спірного
житлового будинку подарував своєму синові ОСОБА_3 Є.О. Оформленням документів
займалися син та його дружина ОСОБА_3 ОСОБА_2нічого не було відомо про договори
дарування. Відповідач тільки з позовної заяви узнав,  що подарував синові увесь будинок,  а не належну йому частину будинку.

Відповідач
ОСОБА_7 позов не визнала і пояснила,  що
частину житлового будинку,  в якій вона
зараз проживає,  вона купила у ОСОБА_3 за
2500 доларів США. Але у
зв'язку з терміновим виїздом ОСОБА_3 до Італії угода була оформлена договором
дарування. З моменту придбання частини будинку відповідачка зробила в ньому
значні поліпшення. У зв'язку з цим,  а
також,  враховуючи те,  що позивачкою пропущено строк позовної
давності,  просила відмовити ОСОБА_2в
задоволенні позову.

Відповідачі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4. в судове засідання не з'явилися,  про час розгляду справи повідомлені.

Треті
особи в судове засідання не з'явилися,
про час розгляду справи повідомлені своєчасно.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  показання свідків,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що позов ОСОБА_2підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних
підстав.

Відповідно
до матеріалів справи,  на час укладення
вказаного договору діяли норми ЦК
України (в ред. 1963р.),  тому суд вважає можливим при розгляді справи
застосувати цей Кодекс,  оскільки згідно
п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України (в ред.
2003р.),  останній
застосовується до цивільних відносин,  що
виникли після набрання ним чинності - з 01 січня 2004 року.

Відповідно  ст. 80 ЦК
України (в ред.
1963р.),  якщо суд визнає
поважною причину пропуску строку позовної давності,  порушене право підлягає захистові.

Відповідно  ст. 48 ЦК
України (в ред.
1963р.),  недійсною є та
угода,  що не відповідає вимогам закону.

Відповідно  ст. 145 ЦК
України (в ред.
1963р.),  якщо майно за
плату придбане у особи,  яка не мала
права його відчужувати,  про що набувач
не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач),  то власник вправі витребувати це майно від
набувача коли майно вибуло з його володіння поза

його волею. Та якщо майно набуто безоплатно від
особи,  яка не мала права його
відчужувати,  власник вправі витребувати
майно в усіх випадках.

Як
вбачається з матеріалів справи,  пояснень
сторін та свідків, ОСОБА_5
подарував не належну йому частину будинку АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_3
Є.О.,  таким чином суд приходить до
висновку,  що договір дарування
будинкуАДРЕСА_1,  укладений 09.07.1996
року між ОСОБА_5 таОСОБА_6,  посвідчений
Другою херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровимНОМЕР_2 не
відповідає вимогам Закону та є всі підстави вважати його недійсним,  а відповідно до вимог Закону недійсність
первісної угоди тягне за собою наслідки недійсності угод які слідували за
первісною. Виходячи з вказаного,  суд
вважає за можливе визнати недійсним договір дарування будинку №18 розташованого
у АДРЕСА_1,  укладений 27.12.1996 року
міжОСОБА_6 та ОСОБА_3,  посвідчений
Першою херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровимНОМЕР_3 та договір
дарування 63/ЮОч. житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 24.09.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  посвідчений приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №НОМЕР_1.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст. 22,  23 КЗпШС України,   ст.
ст. 48,  80,  145 ЦК
України (в редакції 1963 року),   ст.
48 Закону України «Про власність»,
ст.   ст. 76,  88,
213 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2
задовольнити. Поновити строк для звернення до суду,  Визнати недійсними договори дарування:

·  житлового
будинку АДРЕСА_1,  укладений 09.07.1996
року між ОСОБА_5 таОСОБА_6,  посвідчений
Другою херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровимНОМЕР_2,

·  житлового
будинку АДРЕСА_1,  укладений 27.12.1996
року міжОСОБА_6 та ОСОБА_3,  посвідчений
Першою херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровимНОМЕР_3,

Визнати
недійсним договір дарування 63/ЮОч. житлового будинку АДРЕСА_1,  укладений 24.09.2002 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4,

посвідчений
приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстровим №НОМЕР_1.

Повернути
сторони в первісний стан,

Усунути
ОСОБА_2 перешкоди в користуванні 63/100ч. житлового будинку АДРЕСА_1,  шляхом виселення з неї ОСОБА_7.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області через Дніпровський
районний суд міста Херсона шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст. 295 ЦПК України.