Справа №22-ц-6004/07
Головуючий в першій інстанції, суддя - Андрєєва О.М.
Доповідач, суддя - Чистякова Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді:                                                                 Новікова
Р.В.

Суддів:                                                                                       Кузнєцової
О.О.

Чистякової Т.І.

При секретарі:                                                             Архаровій
К.К.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Сімферополі апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим
від 03.06.2004 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання такими, що втратили право на жилу площу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3. звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_1. про визнання таким, що втратив право на жилу площу в
квартирі АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не проживає в
квартирі понад шести місяців, а саме з червня 1995 року без поважних причин.

Ухвалою Центрального
районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 03.06.2004 року
цивільну справу за вказаним позов було об'єднано в одне провадження з цивільною
справою за позовом ОСОБА_3. до ОСОБА_2. про визнання таким, що втратив право на
жилу площу в квартирі АДРЕСА_1. Свої вимоги до ОСОБА_2. позивачка мотивує тим,
що відповідач не проживає в квартирі понад шість місяців, а саме з травня 1998
року без поважних причин.

Відповідачі позов не
визнали, пояснивши, що не проживання в квартирі обумовлено неприязними
відносинами з позивачкою і тим, що вона чинить їм перешкоди у проживанні в
квартирі.

Рішенням Центрального
районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 03.06.2004 р.
позов задоволено.

Не погодившись з рішенням
суду, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати
рішення суду, як необгрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального і
процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача,
пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені
в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3., суд виходив з того, що відповідачі не проживають в квартирі
понад шість місяців без поважних причин.

З такими висновками суду
першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають
фактичним обставинам, встановленим у ході судового розгляду, а також вимогам
діючого житлового законодавства.

2

З матеріалів справи
вбачається, що квартиру АДРЕСА_1 було надано ОСОБА_1. на склад сім'ї, а саме -
на нього, дружину ОСОБА_3. і двох дітей - ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народження і
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2р. народження. У листопаді 1994 року шлюб ОСОБА_1 і
ОСОБА_3. (а.с.13) був розірваний.

Рішенням Центрального
районного суду М.Сімферополя від 27.04.1995 року ОСОБА_1 був вселений в
квартиру і 31.05.1995 року рішення суду було виконано. Після вселення в
квартиру ОСОБА_1 в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує.

Відповідач ОСОБА_2 у
квартирі також не проживає понад шість місяців, оскільки з 1996 року фактично
проживає з батьком. Після прописки у квартирі 22.05.1998 p., в ній не
проживав. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 2000року
проживає за межами України, має сім'ю та дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження. (
а.с.55,58)

Тривалий час не проживаючи
в спірній квартирі, відповідачі втратили інтерес до неї.

Згідно з ч.1 ст. 71
Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2
вказаної статті передбачено, що якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні
з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може
бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, оскільки факт не
проживання відповідачів в квартирі підтверджується показаннями свідків і
письмовими доказами, які є в матеріалах справи, цей факт не оспорюють самі
відповідачі.

Доводи апелянтів про те, що
їх не проживання в квартирі обумовлено неприязними відносинами з позивачкою і
тим, що вона чинить їм перешкоди у проживанні в квартирі, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вказані обставини не обґрунтовані. Відповідно до
ч.1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України 1963 p., діючого на
момент розгляду справи у суді першої інстанції, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень. Аналогічні вимоги містяться у ст. 60 діючого Цивільного
процесуального кодексу України. Заперечуючи проти позовних вимог позивачки,
відповідачами не надано ніяких доказів в підтвердження обставин, на які вони
полаються у своїх запереченнях.

Посилання апелянтів на те,
що суд вийшов за межі позовних вимог, обговорюючи причини відсутності
відповідачів з 1995 року (щодо ОСОБА_1.) і з 1996 року (щодо ОСОБА_2.) до 2004
року, тобто понад 8 років, тоді як в позовній заяві йдеться мова про визнання
відповідачів такими, що втратили право на жилу площу у зв'язку з їх відсутністю
у період з червня 1995 року по травень 1998 рік, також не можуть бути взяті до
уваги колегії суддів. Суд першої інстанції, обговорюючи в рішенні причини
відсутності відповідачів з 1995 року (щодо ОСОБА_1.) і з 1996 року (щодо
ОСОБА_2.) до 2004 року (на момент вирішення спору), тобто понад 8 років, дійсно
помилково посилався на період з травня 1998 р. по 2004 рік. Проте, як вбачається
з матеріалів справи, строк відсутності відповідачів у період, вказаний у
позовній заяві, складає понад шести місяців, тобто, судом першої інстанції
фактично правильно застосовані норми матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що обґрунтування вказаного доводу скарги носить
формальний характер. Згідно з ч.2 ст. 308 Цивільного процесуального кодексу
України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Інших доводів в апеляційній
скарзі не наведено. Підстави для скасування рішення за апеляційною скаргою
відсутні.

Суд повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, наданим сторонами,
постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і процесуального права.

3

Керуючись ч.1 п.1 ст.307,
ст.308, ч.1 п.1 ст.314, 315 Цивільного процесуального права України, колегія
судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрального
районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 03.06.2004 р.
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня її проголошення.