Справа № 2-3523
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

6 грудня 2007р.
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді
Ліхтанської Н.П. при секретарі: Олійник Н.М.
з участю прокурора Михальчука І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Бердянську цивільну справу за основним
позовом прокурора м.  Бердянська в
інтересах ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  3-іх осіб: виконкому Бердянської
міськради,  Бердянського підприємства
технічної інвентаризації,  органу опіки
та піклування при виконкомі про визнання угоди недійсною,  скасування державної реєстрації права
власності на квартиру,  передачу квартири
в комунальну власність,  уточнюючими
позовами Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
виконавчого комітету Бердянської міської ради,  Бердянського підприємства технічної
інвентаризації,  3-х осіб Відділу опіки
та піклування при виконкомі Бердянської міської ради,  приватного нотаріуса Бердянського міського
нотаріального округу Пономаренко Наталії Миколаївни про визнання угоди
недійсною,  скасування державної
реєстрації права власності на квартиру,
передачу квартири в комунальну власність,

за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  неповнолітнього
ОСОБА_3,  в інтересах яких діє
Бердянський міжрайонний прокурор,  3-х осіб:
виконкому Бердянської міськради,
Бердянського підприємства технічної інвентаризації,  органу опіки та піклування при виконкомі
Бердянської міськради,  приватного
нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Пономаренко Наталії
Миколаївни про визнання наймача та членів його сім"ї такими,  що втратили право користування житловими
приміщеннями внаслідок того,  що тривалий
час були відсутні,

ВСТАНОВИВ:

Як видно
з основної та уточнюючих позовних заяв,
у грудні 2002 р. прокурор м.
Бердянська звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1
та його неповнолітніх дітей - ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ( на момент
укладання угоди на продаж квартири була неповнолітньою),  до ТОВ «Агробуд»,  ОСОБА_4,
треті особи виконком Бердянської міської ради,  Бердянське ПТІ,  орган опіки та піклування при виконкомі
Бердянської міської ради про визнання договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Потім уточнив позов,  оскільки
провадження відносно ТОВ "Агробуд" було закрите.

В позові
зазначено,  що 6 квітня 1992 року ОСОБА_1
та членам його сім'ї: дружині ОСОБА_5 та доньці
ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_2,  було видано направлення,  що має силу ордеру,  на вселення в гуртожиток (окрема двокімнатна

квратира АДРЕСА_1),  ОСОБА_1  разом зі своєю дружиною ОСОБА_5,  дочкою
ОСОБА_2,  сином ОСОБА_3,  який народився ІНФОРМАЦІЯ_1,  на законних підставах проживали у гуртожитку за
вказаною адресою,  де були зареєстровані
та мали відкритий особистий рахунок та основним квартиронаймачем значиться
ОСОБА_1  У серпні 1997 року у вищевказану
квартиру самовільно вселилась відповідач ОСОБА_4
і мешкає там по теперішній час.
ОСОБА_1  разом з дітьми прописаний
в цій же квартирі,  та повинен тимчасово
мешкати за іншою адресою. Проте,  на
порушення  ст.  ст.
103,  108 ЖК України,  не отримавши згоди наймачів ОСОБА_1  та його сім'ї на розірвання договору найма
житла,  ТОВ «Агробуд»,  яке було власником житла,  в процесі ліквідаційної процедури
підприємства через представника Івашиннікова С. В.,  якій діяв на підставі довіреності,  виданої ліквідатором,  уклало 12.12.2001 р. договір купівлі-продажу
спірної квартири з ОСОБА_4,  яка у 1997
р. самовільно вселилася до вказаної квартири. На даний момент будинок АДРЕСА_1
переданий у власність громади м.
Бердянська.

При
продажу квартири АДРЕСА_1 ліквідатором ТОВ „Агробуд" Черненком Р.В. були
порушені норми матеріального права:

Статтею
25 п.3 Закону України „Про поновлення платоспроможності боржника чи визнання
його банкрутом" передбачено продаж майна банкрута ліквідатором тільки за
згодою ліквідаційної комісії. Пунктами 1, 2, 3 статті 30 вищезазначеного Закону
передбачена оцінка майна,  яке підлягає
продажу,  та його продаж на відкритих
торгах,  якщо комітетом кредиторів не
встановлений інший порядок продажу майна банкрута. Також порушено вимогти  ст.  18
Закону України „Про охорону дитинства",
яка передбачає,  що діти - члени
сім'ї наймодавця мають право на жиле приміщення,  де вони мешкають або мешкали. Ліквідатор ТОВ
«Агробуд» Черненко Р.В. не мав згоди ліквідаційної комісії і комітету
кредиторів на продаж квартири АДРЕСА_1,
оцінка її спеціалістами не проводилася,
інформації в засобах масової інформації про продаж квартири не
було,  аукціон чи конкурс з продажу
квартири не проводився,  органи опіки та
піклування не давали ліквідатору Черненку Р.В. своєї згоди на продаж квартири
при наявності того факту,  що в цій
квартирі були зареєстровані та проживали неповнолітні діти ОСОБА_1  ТОВ "Агробуд" є правонаступником
«Райагробуду». Згідно постанови Арбітражного суду Запорізької області від 6
березня 2001 року ТОВ «Агробуд» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру. Ліквідатором був призначений Черненко Роман Віталійович,  ліцензія арбітражного керуючого №000171.
Постановою від 04.12.2003 року господарський суд Запорізької області зобов'язав
Черненко Р.В. передати усі документи,
пов'язані з ліквідацією ТОВ «Агробуд» знову призначеному ліквідатору
Іщенко В.Д. Ухвалою господарського суду від 09.02.2004 року ліквідаційний
баланс ТОВ «Агробуд» затверджений та ТОВ «Агробуд» ліквідовано,  знято з держреєстрації 03.03.2004 року.
Виконуючи обов'язки ліквідатора ТОВ «Агробуд» Черненко Р.В. видав Івашиннікову
С. В. доручення на право продажу квартири АДРЕСА_1,  який у суді виступав в інтересах відповідача
ОСОБА_4,  про виселення її із
вищевказаної квартири за позовом ОСОБА_1

На
підставі виданого доручення 12 грудня 2001 року приватний нотаріус Бердянського
міського нотаріального округу Пономаренко Н.Н. оформила договір купівлі-продажу
квартири ОСОБА_4,  про що був зроблений
запис в реєстрі за № 2056. Гроші за продану квартиру до каси ТОВ «Агробуд» не
вносились. 21 січня 2002 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на підставі
договору купівлі-продажу в Бердянському комунальному підприємстві з технічної
інвентаризації за ОСОБА_4

Рішенням
сесії Бердянської міської ради № 15 від 16.12.1999 року згідно листу ТОВ
«Агробуд» надано згоду на передачу житлового будинку АДРЕСА_1 у

власність
територіальної громади і розпорядженням Бердянського міського голови від
18.01.2003 року № 28-р було утворено комісію для передачі будинку до
комунальної власності. 18.07.2002 року на підставі акту прийому житлового
будинку АДРЕСА_1 від 19.06.2002 року прийнято рішення № 425 виконавчого
комітету Бердянської міської ради про оформлення права власності вказаного
будинку за територіальною громадою.

Таким
чином,  при продажу квартири АДРЕСА_1
ліквідатором ТОВ «Агробуд» Черненко Р.В. було порушено  ст.
103 ЖК України,  тому що ОСОБА_1
та члени його сім'ї не давали згоди на зміну договору найму
ними житлового приміщення та продажу квартири; договір не розірваний у
встановленому порядку,  згідно  ст.
108 ЖК України.

Представник
продавця ОСОБА_6,  що одночасно
представляє інтереси в суді ОСОБА_4,
продав квартиру своїй доручальниці - ОСОБА_4 Прокуратура вважає,  що таким чином були порушені майнові права
дітей ОСОБА_1 ,  угода укладена з
порушенням вимог закону з метою,  за
відомо противної інтересам держави та суспільства і в зв"язку з цим
прокурор просить 1).визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
від 12 грудня 2001 року міжліквідаційною комісією ТОВ «Агробуд» та ОСОБА_4; 2)
зобов'язати Бердянське комунальне підприємство з технічної інвентаризації скасувати
державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 від 21
січня 2002 року; 3).винести рішення суду про передачу квартири АДРЕСА_1
територіальній громаді м.  Бердянська,  зобов'язавши Бердянське КПТІ оформити право
власності даної квартири за територіальною громадою.

Як
вбачається з зустрічної позовної заяви, 12.12.01 року між ТОВ «Агробуд» в особі
представника за дорученням від 15.11.01 р. Івашиннікова С. В. та ОСОБА_4
укладений договір купівлі-продажу окремої двокімнатної квартири,  АДРЕСА_1. Вказана квартира на підставі Закону
України «Про поновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом»
була включена в ліквідаційну масу та реалізована. На момент продажу ОСОБА_6
діяв в межах повноважень,  наданих ТОВ
«Агробуд» для укладання договору купівлі-продажу спірної квартири. Відповідно
до  ст.
ст.  3, 4 Закону України «Про
власність» юридична особа є суб'єктом права власності та як власник на свій
розсуд володіє,  користується та
розпоряджається належним йому майном.
Тому ОСОБА_4 є
добросовісним набувачем квартири,  а ТОВ
«Агробуд» на підставі законодавства про банкрутство включила спірну
квартиру,  до ліквідаційної маси,  та продало її.

У грудні
2002 року прокурор м.  Бердянська
звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1  та його
неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 1994 р. народження.,  ОСОБА_2 1986р. народження до ТОВ
"Агробуд",  ОСОБА_4,  треті особи виконком Бердянської міської
ради,  Бердянське ПТІ,  орган опіки та піклування при виконкомі
Бердянської міської ради про визнання договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 недійсним.

ОСОБА_1  стверджує,
що 06 квітня 1992 року йому та членам його сім'ї була надана квартира
АДРЕСА_1. Бердянським міжрайонним прокурором була проведена перевірка,  під час якої було встановлено,  що ОСОБА_1
та членам його сім'ї було видано направлення на вселення в квартиру.
Адже,  згідно з п. 10 "Примірного
положення про гуртожитки" затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від
3 червня 1986 p. N 208,
адміністрація підприємства,
установи,  організації видає
громадянинові спеціальний ордер,  який є
єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Бланки ордерів зберігаються
як документи суворої звітності. Це положення закріплено і в статті 129

Житлового
Кодексу України,  а саме: "на
підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація
підприємства,  установи,  організації видає громадянинові спеціальний
ордер,  який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу". Проте ОСОБА_1  не був робітником ТОВ «Агробуд»,  а також реорганізованого Бердянського
райагробуду. Спеціальний ордер на вселення до гуртожитку йому не
видавався,  тобто вселився він самовільно
без будь-яких підстав. Відповідно до п. 44 Примірного положення про гуртожитки,  затвердженого Постановою Ради Міністрів Української
РСР від 03.06.1986 р. №208,
громадяни,  які самоправно зайняли
жилу площу в гуртожитку,  виселяють без
надання їм іншого жилого приміщення. Крім того,
з серпня 1997 року ОСОБА_1  та
члени його сім'ї не проживають за вказаною вище адресою. Статтею 71 ЖК України
визначено,  що при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Відповідно до положень статті 65 ЖК України право на жилу площу
породжує не наявність прописки,  а фактичне
постійне проживання там особи як члена сім'ї наймача. ОСОБА_1  та члени його сім'ї не проживають в квартирі
АДРЕСА_1,  без поважної причини,  з серпня місяця 1997 року,  а мешкають за адресою АДРЕСА_2,  і в зв"язку з цим ОСОБА_4 просить
визнати ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та
неповнолітнього ОСОБА_3 такими,  що
втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі внаслідок
того,  що тривалий час були відсутніми в
цій квартирі.

В судовому
засіданні прокурор підтримав свій   позов
в повному обсязі і не визнав зустрічний позов..

В судовому
засіданні позивачі ОСОБА_1,  ОСОБА_2
підтримали позовні вимоги в повному обсязі,
не визнали зустрічний позов і пояснили,
що ОСОБА_1  з 1992року,  як працівник райкому комсомолу,  отримав направлення для проживання в сімейному
гуртожитку в квартирі АДРЕСА_1,  дружина
позивача Макаревич Т. взяла в борг у ОСОБА_4 велику суму грошей і не
віддала,  а ОСОБА_4 стала вимагати з
погрозами життю ці гроші від ОСОБА_1,
оскільки його дружина десь виїхала. ОСОБА_4 сама заселилася в квартиру,  а вони забрали частину речей і переселилися в
будинок батьків позивача в серпні 1997р. Потім позивачі вимагали,  щоб ОСОБА_4
виселилася з квартири,  бо вони в ній
прописані,  але вона відмовилася
виселяться,  а викупила цю квартиру у
ліквідатора ТОВ "Агробуд". Зустрічний позов позивачі не
визнають,  бо вважають,  що вони хоч і не проживають у спірній
квартирі,  але в ній прописані і мають
право на житло в цій квартирі,  яку
отримали на законних підставах.

Відповідач
ОСОБА_4 основний
позов не визнала,  зустрічний позов
підтримала в повному об"ємі і пояснила,
що вона мала гроші на квартиру і поселилася в квартиру з наступним
викупом.  ОСОБА_1  та його дружина Макаревич Т. взяли у неї в
борг велику суму грошей,  бо вони в той
час займалися торгівлею книгами,  і
обіцяли ці гроші швидко повернути,  але
вони ці гроші не повернули,  бо у них
було багато боргів,  а ОСОБА_4 втратила
можливість викупити квартиру і тому її виселили з тієї квартити,  після цього ОСОБА_1  сам
запропонував їй переселитися в його квартиру,  оскільки ні він сам ,  ні його сім"я в ній не жили,  бо квартира потребувала великого ремонту.
ОСОБА_1  з сім"єю виїхав з квартири
в серпні 1997року раніше ніж туди переїхала відповідачка,  бо йому всі погрожували за те,  що вони не віддавали борги,  до нього також з Києва приїздили з погрозами
і розшукували його,  сама
відповідачка  позивачу не погрожувала,  а лише просила повернути борг,  потім звернулася до суду з позовом про
повернення боргу і є рішення суду про стягнення боргу з дружини позивача. Коли
постало питання про викуп квартири,  ОСОБА_4 викупила цю
квартиру у ТОВ "Агробуд" згідно договору купівлі-продажу від 12.12.
2001р.,  оскільки ТОВ «Агробуд» на
підставі

законодавства
про банкрутство включило спірну квартиру,
до ліквідаційної маси,  та продало
її ОСОБА_4 Тому вона вважає,  що   спірна квартир належить їй на законних
підставах,  бо іншої квартири у неї не
має і тому вона просить визнати позивачів такими,  що втратили право користування житловим
приміщенням в спірній квартирі вна­слідок того,
що добровільно залишили квартиру і тривалий час були відсутніми в цій
квартирі.

Представник
відповідача Івашинніков С.В. пояснив,  що
12.12.01 року між ТОВ «Агробуд» в особі представника за дорученням від
15.11.01р. Івашиннікова С. В. та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-квартири
окремої двокімнатної квартириАДРЕСА_1. Вказана квартира на підставі Закону
України «Про поновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом»
була включена в ліквідаційну масу та реалізована. На момент продажу ОСОБА_6
діяв в межах повноважень,  наданих ТОВ
«Агробуд» для укладання договору купівлі-продажу спірної квартири. Зазначений
вище договір купівлі-продажу квартири посвідчений 12.12.01 р. приватним
нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області
Пономаренко Н.М. ,  реєстровий номер
2056. Нотаріус при здійсненні своєї діяльності керувався також Інструкцією про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,  затвердженою наказом Міністерства юстиції
України від 14 червня 1994 року N 18/5,
в якій визначені основні правила посвідчення угод,  а саме були перевірені документи,  які підтверджують право власності на
майно,  що відчужується,  дієздатність учасників угоди,  при укладенні угоди представником
перевіряються його повноваження,  крім
правовстановлюючого документа на жилий будинок та інше нерухоме майно,  якщо воно підлягає реєстрації,  нотаріус вимагає довідку-характеристику бюро
технічної інвентаризації,  в якій
викладена характеристика відчужуваної будівлі,
а також була перевірена відсутність заборони на відчуження або арешту за
даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Отже,  нотаріус посвідчила договір купівлі-продажу
згідно з положеннями діючого законодавства. Нотаріус не перевіряє наявність або
відсутність прописки щодо квартир,  які
підлягають відчуженню,  тому що перевірка
таких даних не відноситься до компетенції нотаріусів. Навіть якщо там і були
прописані особи -це не є підставою для відмови в посвідченні договору про
відчуження квартири. ОСОБА_4
є добросовісним набувачем квартири. ОСОБА_6 в 2001 році був представником тільки ТОВ «Агробуд» і
інтереси ОСОБА_4 «одночасно» не представляв. В теперішній час ОСОБА_4 звернулася до
людини,  яка знала всю історію
купівлі-продажу спірної квартири,  була
свого часу представником ТОВ «Агробуд»,
має свідоцтво на право займатися адвокатською діяльністю та надавати
послуги громадянам,  тому в цій справі
ОСОБА_6 представляє інтереси ОСОБА_4,  що
не суперечить чинному законодавству.

Представники
відповідачів -виконавчого комітету Бердянської міської ради-Сарабєєва
Н.О.,  Бердянського підприємства
технічної інвентаризації- Бакарінов В.В. позов прокурора не визнали і
пояснили,  що позов прокурора не
обгрунтований,  бо не має процедури
розторгнення цього договору купівлі- продажу,
бо цей договір був укладений від імені підприємства,  яке на теперішній час не існує,  і спірна квартира не перебувала у власності
територіальної громади,  а була власністю
ТОВ "Агробуд",  яке визнано
банкрутом,  гроші від продажу квартири на
рахунок територіальної громади не надходили,
і тому при розірванні договору купівлі- продажу і приведенні сторін в
первинний стан,  не можливо повернути ці гроші
покупцю і також не має підстав для прийняття квартири на баланс,  бо вона повинна бути повернута власнику,  а власника квартири не існує. Також не має
підстав для реєстрації спірної квартири в Бердянському підприємстві технічної
інвентаризації ,  бо такої підставою є
свідоцтво про право власності,  видане на
підставі рішення міської ради. На даний момент будинок АДРЕСА_1 переданий у
власність громади м.  Бердянська,  крім квартир,
які були продані ТОВ "Агробуд".

Представник
3-ї особи- органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради
Аліпова І. А. позов не визнала і пояснила,
що діти не були співвласниками квартири,
а мешкали разом з батьками і батька сами визначають місце проживання
своїх дітей.

3-я
особа-приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу
Поно-маренко Н. М.  позов не визнала і
пояснила,  що 12.12.2001р. нею був
посвідчений договір купівлі-продажу окремої двокімнатної квартири
АДРЕСА_1,  укладений між ТОВ «Агробуд» в
особі представника за дорученням від 15.11.01р. Івашиннікова С. В. та ОСОБА_4
Були перевірені всі документи і все було в порядку. Питання виписки-
прописки  в квартирі нотаріус не
перевіряє при пос­відченні договору купівлі-продажу і не має права відмовити в
посвідченні такого дого­вору на цій підставі.

Розглянувши
матеріали справи,  вислухавши пояснення
участників процесу,  суд вважає основний
позов не обгрунтованим ,  а зустрічний
позов обгрунтованим з наступ­них підстав :

6 квітня
1992 року ОСОБА_1  та членам його сім'ї:
дружині ОСОБА_5 та доньці ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2,  було видано
направлення на вселення в гурто­житок -окрему двокімнатну квратиру АДРЕСА_1.
ОСОБА_1  разом зі своєю дружиною
ОСОБА_5,  дочкою ОСОБА_2,  сином ОСОБА_3,  який народився ІНФОРМАЦІЯ_1,  проживали у гуртожитку за вказаною
адресою,  де були зареєстровані та мали
відкритий особистий рахунок і ос­новним квартиронаймачем значиться ОСОБА_1

Згідно з п. 10
"Примірного положення про гуртожитки" затвердженого постано­вою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 p. N
208,  адміністрація підприємства,  уста­нови,
організації видає громадянинові спеціальний ордер,  який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звіт­ності.
Це положення закріплено і в статті 129 Житлового Кодексу України,  а саме: "на під­ставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства,  устано­ви,
організації видає громадянинові спеціальний ордер,  який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу". Проте ОСОБА_1
не був робітником ТОВ «Агро­буд»,
а також реорганізованого Бердянського райагробуду. Спеціальний ордер на
вселен­ня до гуртожитку йому не видавався.

З серпня 1997
року ОСОБА_1  та члени його сім'ї дочка
ОСОБА_2,  неповнолітній син ОСОБА_3 не
проживають за вказаною вище адресою,
оскільки ОСОБА_1  сам   запропонував відповідачу ОСОБА_4 переселитися
в його ква­ртиру,  бо ні він сам ,  ні його сім"я в ній не жили,  а квартира потребувала ремонту,  речі позивач вивіз,  комунальні платежи не сплачував за квартиру,
що підтверджується   по­зовними
заявами прокурора та поясненнями позивачів в судовому засіданні.

ст.  71
ЖК України визначено,  що при тимчасовій
відсутності наймача або чле­нів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення
протягом шести місяців.

Відповідно  ст.  65
ЖК України право на жилу площу породжує не наявність пропи­ски,  а фактичне постійне проживання там особи як
члена сім'ї наймача. ОСОБА_1  та члени
його сім'ї не проживають в квартирі АДРЕСА_1,
без поважної причини,  з серпня
місяця 1997 року,  а мешкають постійно за
адресою АДРЕСА_2,

Як
передбачено статтею 72 ЖК України,
визнання особи,  що втратила право
користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад
установлені строки,  провадиться у
судовому порядку.

В п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про
деякі питання,  що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України" із змінами і доповненнями
від 25 травня 1998 року № 15 зазначено,
що відповідно до  ст.  107 Житлового кодексу України наймач або член
його сім'ї,  який вибув на інше постійне
місце проживання,  втрачає право
користування жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні дані,
які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах,
розписка,  переадресовка кореспонденції,  утворення сім'ї в іншому місці,  перевезення майна в інше жиле
приміщення,  виїзд в інший населений
пункт,  укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

При
цьому,  як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя",  наявність чи відсутність прописки сама по
собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням
за особою,  яка там проживала чи
вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення,  або ж для відмови їй у цьому.

Згідно  ст.  17
ЦК України (1963р.)
1. Місцем проживання визнається те місце,
де громадянин постійно або переважно проживає. 2. Місцем проживання
неповнолітніх,  що не досягли
п"ятнадцяти років,  або
громадян,  які перебувають під опікою,  визнається місце проживання їх
батьків(усиновителів) або опікунів.

Враховуючи,  що з серпня 1997р. позивач ОСОБА_1  з неповнолітніми діть­ми ОСОБА_2,  ОСОБА_3 залишили своє місце проживання в
спірній квартирі без поважних причин,
переїхали   в будинок батьків,  де проживають і по теперішній час,  перевезли туди речі,  а в спірну квартиру дозволили вселитися
відповідачу ОСОБА_4,  яка на теперішній
час є власником цієї квартири,  суд
приходить до висновку,  що порушуються
права позивача ОСОБА_4 по зустрічному позові,
як власника кварти­ри,  і є
підстави для ,  визнання відповідачів
ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2,  Макаревич 0.0.   втратившим право на користування житловим
приміщенням в спірній квартирі.

12.12.01
року між ТОВ «Агробуд» в особі представника за дорученням від 15.11.01 р.
Івашиннікова С. В. та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу квартири,  окремої двокімнатної квартири, АДРЕСА_1.
Вказана квартира на підставі Закону України «Про поновлення платоспроможності
боржника та визнання його банкрутом» була включена в ліквідаційну масу та
реалізована. Відповідно до  ст.   ст.
3, 4 Закону України «Про власність»- юридична особа є суб'єктом права
власності та як власник на свій розсуд володіє,
користується та розпоряджається належним йому майном.  На момент продажу ОСОБА_6 діяв в межах
повноважень,  наданих ТОВ «Агробуд» для
укладання договору купівлі-продажу спірної квартири.

Відповідно
до  ст.
47 ЦК УРСР( 1963 р.)
нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках,  зазначених у законі. Недодержання в цих
випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

Згідно
ч.1  ст.
227 ЦК УРСР (1963
р.) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально
посвідчений,  якщо хоча б однією з сторін
є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Зазначений
вище договір купівлі-продажу квартири посвідчений 12.12.01 р. приватним
нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області
Пономаренко Н.М. ,  реєстровий номер
2056. Нотаріус при здійсненні своєї діяльності керувався чинним законодавством
,  а також Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994
року N 18/5,  в якій визначені основні
правила посвідчення угод,  а саме були
перевірені документи,  які підтверджують
право власності на майно,  що
відчужується,  дієздатність учасників
угоди,  при укладенні угоди представником
перевіряються його повноваження,  крім
правовстановлюючого документа на жилий будинок та інше нерухоме майно,  якщо воно підлягає реєстрації,  нотаріус вимагає довідку-характеристику бюро
технічної інвентаризації,  в якій
викладена характеристика відчужуваної будівлі,
а також була перевірена відсутність заборони на відчуження або арешту за
даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Нотаріус
не перевіряє наявність або відсутність прописки щодо квартир,  які підлягають відчуженню,  тому що перевірка таких даних не відноситься
до компетенції нотаріусів.

Вивчивши
матеріали справи,  суд приходить до
висновку,  що,  нотаріус посвідчила договір купівлі-продажу
згідно з положеннями діючого законодавства.

Відповідно
до п.2  ст. 121 Конституції України та
статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладається
обов'язок представляти інтереси держави в суді у випадках,  визначених законом.  Підставою представництва у суді інтересів громадянина
є його неспроможність через фізичний чи матеріальний стан або з інших поважних
причин самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати
процесуальні повноваження.

Враховуючи,  що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем
квартири,  а також враховуючи,  що прокурором ні в позовних заявах,  ні в судовому засіданні не було
доведено,  чим саме порушуються інтереси
держави укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири,  а також не доведені,  чим саме порушені права неповнолітніх цією
угодою,  оскільки батьки неповнолітніх
самі вирішили питання про місце проживання своїх дітей,  також не доведена підстава представництва у
суді інтересів громадянина як його неспроможність через фізичний чи
матеріальний стан або з інших поважних причин самостійно захистити свої
порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження,  оскільки позивач ОСОБА_1  є молода людина з вищою освітою,  має постійну роботу -працює в
райдержадміністрації,  і має постійні
заробітки,  суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення основного і уточнюючого позовів.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. П,  10, 30, 60, 212-215 ЦПК
України,   ст.  ст.
47, 227 ЦК України
(1963р),   ст.   ст.  3, 4
Закону України " Про власність",
ст. 121 Конституції України ,
ст.  36-1 Закону України «Про
прокуратуру»,   ст.
ст.  54, 55 Закону
України "Про нотаріат",  суд

ВИРІШИВ:

В  задоволенні
основного     позову     прокурора м.   Бердянська в
інтересах

ОСОБА_1,      ОСОБА_2,

неповнолітнього
ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  3-іх осіб: виконкому
Бердянської міськради,  Бердянського
підприємства технічної інвентаризації,
органу опіки та піклування при виконкомі про визнання угоди
недійсною,  скасування державної
реєстрації права власності на квартиру,
передачу квартири в комунальну власність,  уточнюючого позову Бердянського міжрайонного
прокурора   в   інтересах
ОСОБА_1,    ОСОБА_2,  неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  виконавчого комітету Бердянської міської
ради,  Бердянського підприємства
технічної інвентаризації,  3-х осіб
Відділу опіки та піклування при виконкомі Бердянської міської ради,  приватного нотаріуса Бердянського міського
нотаріального округу Пономаренко Наталії Миколаївни про визнання угоди
недійсною,  скасування державної реєстрації
права власності на квартиру,  передачу
квартири в комунальну власність - відмовити.

Зустрічний позов
задовільнити.

Визнати
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  неповнолітнього ОСОБА_3 такими,  що втратили право користування житловими
приміщеннями в квартиріАДРЕСА_1 внаслідок того,
що тривалий час були відсутні в ній.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суда
Запорізької області.

Заява про
апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів з дня

проголошення
рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду    подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.