Справа № 22-ц-1620-2007                                     Головуючий у 1 інстанції
Категорія 21                                                                                  Доповідач     Молчанов
РІШЕННЯ Іменем України

2007 року  березня     "
5 "     дня   Апеляційний суд Донецької області

у складі: Головуючого  Резнікової Л.В.

Суддів    Молчанова
СІ.

Звягінцевої О.М.

при секретарі
Алексєєвій Г.Є.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області від 1.12.2006
року по справі за позовом ОСОБА_4і ОСОБА_5, ОСОБА_3 вії свого ім,я та у інтересах неповнолітнього
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_6.,
які просили задовольнити апеляційну скаргу відповідача, скасувати рішення суду,
як таке що постановлено з порушенням вимог матеріального закону, відмовити
позивачам у задоволені позовних вимог, пояснення позивачів ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., які просили рішення суду змінити, задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи

ВСТАНОВИВ

У апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Добропільського міськрайонного
суду від 1.12.2006 року,
яким задоволені вимоги позивачів про відшкодування шкоди частково, стягнуто на
користь ОСОБА_4. з відповідача моральну шкоду у сумі 500 гривень, на
користь ОСОБА_5., ОСОБА_3., ОСОБА_2. по 200
гривень кожному. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5. матеріальну
шкоду 293 гривні.
У іншій частині позову відмовлено.

Доводи скарги
зводяться до того, що суд ухвалив рішення без належних доказів вини відповідача
у спричиненні шкоди позивачам, самі позивачі не надали суду доказів про
спричинення їм моральної шкоди. Суд не прийняв до уваги, що відповідач діяв на
захист інтересів неповнолітньої дочки, проти якої позивачі скоїли кримінальний
злочин. Суд помилково задовольнив вимоги позивача, що порушило права
відповідача. Просив рішення суду скасувати, у задоволені позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

У апеляційних
скаргах ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. просять скасувати рішення суду
першої інстанції, справу переглянути, так як суд недостатньо повно оцінив
розмір спричиненої моральної шкоди потерпілим від дій

2

відповідача, які були
неправомірними. Просили рішення суду змінити, задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі. Письмового пояснення на апеляційну скаргу позивачів відповідач
не надав.

Судом першої
інстанції встановлено, що у квітні 2006
року ОСОБА_4., ОСОБА_5. звернулися до суду з позовом про стягнення з
ОСОБА_1. матеріальної і моральної шкоди, яку той спричинив позивачу своїми
неправомірними діями.

Вказували на те,
що відповідач 2.03.2004 року
прийшов до школи, де навчався син ОСОБА_4., незаконно спричинив позивачу
тілесні пошкодження, що відображено у постанові суду від 23.03.2006 року, / а.с. 14 /, яким
відповідач звільнено від відповідальності за законом „ Про амністію „. Матір
потерпілого ОСОБА_5. на лікування сина витрачає свої кошти у розмірі 293 гривні, вважає,
що через неправомірну поведінку відповідача їй та сину спричинена моральна
шкода по 5000 гривень
кожному, яку просили стягнути з відповідача.

ОСОБА_2.,
ОСОБА_3. звернулися з позовом до відповідача про відшкодування шкоди за таких
самих обставин, вказували, що ОСОБА_1. у той же засіб побив ОСОБА_2., також
спричинив тілесні ушкодження, спричинив позивачам моральну шкоду, яку просили
стягнути з відповідача по 2000
гривень кожному.

Рішенням
Добропільського міського суду від 1.12.2006
року позов задоволено частково. На користь ОСОБА_5. стягнута матеріальна
шкода у сумі 293 гривні,
на користь ОСОБА_4. стягнута моральна шкода у сумі 500 гривень, на
користь інших позивачів стягнута моральна шкода з відповідача по 200 гривень кожному.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає задоволенню частково, апеляційні
скарги ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_2., ОСОБА_3. задоволенню не підлягають,
рішенням апеляційного суду необхідно змінити рішення суду першої інстанції, у
частині стягнення на користь ОСОБА_5. матеріальної шкоди 293 гривні рішення
суду необхідно залишити без змін, у іншій частині рішення суду підлягає
скасуванню, у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід
відмовити з таких підстав:

Відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд ретельно
перевірив докази, які сторони надали суду, прийшов до обгрунтованого висновку у
частині відшкодування матеріальної шкоди про те, що позивачка доказала у
судовому засіданні обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень у частині стягнення матеріальної шкоди. У цій частині
рішення суду відповідає вимогам закону і не підлягає скасуванню.

Судом
встановлено, що відповідач при вказаних обставинах спричинив ОСОБА_4. телесні
ушкодження, матір позивача витратила на лікування сина 293 гривні, які суд
стягнув з відповідача на її користь. Суд у постанові про відмову у порушенні
кримінальної справи від 23.03.2006
року, вказав на обставини справи, застосував Закон України „ Про
амністію" , що
можливо лише за згодою відповідача / а.с.
14 /,
фактично відобразив ті дії, які примусили відповідача на спричинення

3

позивачам тілесних пошкоджень.
Відповідно до вимог ст. 1195
ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачці ті витрати які вона
понесла на лікування сина у сумі 293
гривні. У цій частині рішення суду відповідає вимогам Закону і не підлягає
скасуванню.

У частині
стягнення на користь позивачів моральної шкоди, суд прийшов до помилкового
висновку про задоволення позовних вимог.

Суд першої
інстанції встановив, що ОСОБА_2., ОСОБА_4. і ОСОБА_7. 28.02.2004 року скоїли
кримінальний злочин відносно неповнолітньої дочки відповідача ОСОБА_8, за що
вироком суду від 1.12.2005
року їх засуджено до кримінальної відповідальності. Потерпілій спричинені
важкі телесні ушкодження. / а.с. 62-67
/.

Відповідачу про
скоєний злочин стало відомо 2.03.2004
року, він пішов до школи, де вчилися і дочка і злочинці, намагався спитати
у ОСОБА_2., ОСОБА_4. про обставини злочину, але ті відповідали лайкою та
погрозами, фактично спровокували відповідача на спричинення позивачам легких
тілесних ушкоджень. Ці обставини підтвердили суду сторони у своїх поясненнях,
та свідки по справі.

При таких
обставинах позивачі не доказали у суді про наявність спричинення їм моральної
шкоди діями відповідача, який фактично намагався встановити осіб, які скривдили
неповнолітню дочку, своєю неправомірною поведінкою спровокували відповідача на
вказані дії, не вибачалися за скоєний злочин, погрожували та лаялися.

Відповідно до
вимог ст. 6 міжнародної
Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен при вирішенні спору
щодо його цивільних прав та обов,язків має право на справедливий і видкрити
розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим
законом. При цьому слід застосувати практику Європейського суду з прав людини в
національному судочинстві, як інструменту функціювання Конвенції, що є частиною
національного законодавства.

Керуючись при
вирішені спору принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції,
апеляційний суд вважає необхідним відмовити позивачам у задоволені вимог про
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ч 1
п 3 ст. 307, ч. 1 п. 2 ст. 309, 313, 315 ЦПК України

ВИРІШИВ

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1. частково задовольнити.

Апеляційні скарги ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_2., ОСОБА_3.
відхилити.

Рішення
Добропільського міськрайонного суду від 1.12.2006
у частині стягнення на користь ОСОБА_5. матеріальної шкоди 293 гривні 10 коп. залишити
без змін.

У частині
задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1. на
користь позивачів рішення суду скасувати.

4

Відмовити у
позові ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_2., ОСОБА_3. до ОСОБА_1. про відшкодування
моральної шкоди.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішенням суду.