Справа № 2-1811/07 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2007 року
Києво-Ссвятошинський районний суд в складі

головуючого судді Дубаc Т.В. секретарі Рудіч М. П. розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м.
Києві цивільну справі  за позовом                  ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа виконком Княжицької сільської
ради Києво-Святошинського району Київської області про розірвання договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку,

встановив:

У квітні 2007 року позивач звернувся до суду з даним
позовом,  посилаючись на те,  що 22 березня 2003 року уклав з відповідачкою
договір купівлі-продажу,  за умовами
якого продав останній 0, 19 га належної йому на праві власності земельної
ділянки АДРЕСА_1.

Відповідачка повинна була сплатити йому за земельну
ділянку 8400 грн.,  проте до цього часу
не сплатила,  чим порушила істотні умови
договору. Тому позивач просив на підставі
ст. 651 ЦК
України розірвати цей договір.

Крім того,
оскільки у договорі купівлі-продажу не визначені межі 0, 19 га із
належних позивачеві 0, 39 га,  то
відповідачка вважає,  що вона на власний
розсуд може вибирати собі будь-яку частину земельної ділянки позивача,  чим перешкоджає йому користуватися належною
йому земельною ділянкою. Тому позивач просив зобов'язати відповідачку не чинити
йому перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В ході розгляду справи позивач доповнив вимоги вимогами
про знесення бетонної огорожі,
самовільно встановленої на земельній ділянці,  яка передана йому місцевою радою в
користування на підставі договору оренди.

Ухвалою Києво- Святошинського районного суду від 07
листопада позов в частині додаткових позовних вимог ,  щодо знесення бетонної огорожі,  самовільно встановленої на земельній ділянці,  яка передана йому місцевою радою в
користування на підставі договору оренди,
в зв»язку з відмовою  позивача в
цій частині від позову.

В судовому представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідачки позов не визнала,  посилається на те,  що позивачем пропущено строк звернення до
суду,  крім того умови договору вона
виконала належним чином,  проте з 2003
року значно подорожчала земля в даній місцевості,  тому позивач намагається незаконно розірвати
договір,  щоб вдруге продати земельну
ділянку.

Вислухавши пояснення сторін,  показання свідків,  дослідивши письмові докази,  суд вважає,
що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно  ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених
ст. 61 цього кодексу.

З матеріалів справи вбачається,  що згідно договору купівлі-продажу від 22
березня 2003 року ОСОБА_1 уклав з відповідачкою ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу,  за умовами якого продав
останній 0, 19 га належної йому на праві власності земельної ділянки розміром
0, 39 га АДРЕСА_1. Вказаний договір нотаріально посвідчений,  продаж вчинено за 8400 грн. і доказів про те,  що позивач не отримав від відповідачки
вказаних коштів за договором,  останній
суду не надав. Тому підстав для розірвання укладеного договору суд не
знаходить. Крім

того,  позивач пропустив трьохрічний строк
для звернення до суду із вказаним позовом,  передбачений
ст. 257 ЦК
України ( ст. 71 ЦК України 1963 року),  а оскільки
відповідач заперечує проти позову з цих підстав,  то позов не підлягає до задоволення у цій
частині.

Що стосується вимог про усунення перешкод в користування
позивачеві рештою земельної ділянки з боку відповідачки,  то суд також не може задоволити цей
позов,  оскільки відповідно до вимог
статей 22, 23 ЗК України,  що діяв на час
укладення сторонами договору,  статей
125, 125 чинного на даний час ЗК України,
документи,  що посвідчують право
власності громадян на земельні ділянки є державний акт на право власності на
земельну ділянку,  а на користування -
договір оренди. Приступати до використання земельної ділянки можна після
отримання правоустановчих документів та після відведення меж земельної ділянки
на місцевості.

Оскільки після укладення договору купівлі-продажу ні
позивач,  ні відповідачка не отримали
державних актів про право власності на земельні ділянки із зазначенням
конкретних меж земельної ділянки,  то з
цих підстав не можна встановити,  чи
порушується право позивача відповідачкою.

Оцінюючи зібрані докази відповідно до вимог  ст. 212 ЦПК України,  суд приходить до висновку,  що позивач відповідно до  ст. 60 ЦПК України не довів заявлені ним
позовні вимоги.   За таких обставин суд
відмовляє у позові.

На підставі
ст.  ст. 152,  158 ЗК,
125-126 ЗК України,
керуючись  ст.  ст.
60,  212 - 215,  218ЦПК України,  суд-

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третя особа виконком Княжицької
сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про розірвання договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.