Справа № 1332/07
РІШЕННЯ

ІМ*ЯМ  УКРАЇНИ

28
вересня 2007 року, приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого
- судді Терьохіна С.Є.,

при
секретарі -           Лапшинської
Н.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом
громадянки ОСОБА_1 до військової частини А-0365, третіх осіб -громадянина
ОСОБА_2, Південне оперативне командування Міністерства оборони України, про
стягнення майнової шкоди та моральних збитків, спричинених
дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1звернулася до суду із позовом в якому просида стягнути із відповідача -
військової частини А-0365 на свою користь матеріальні збитки спричинені
внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 33936, 00 гривень, моральну
шкоду в розмірі 50000 гривень, а також судові витрати пов'язані з оплатою
експертизи в розмірі 456 гривень та 50 копійок.

Свої
вимоги позивачка обгрунтувала тим, що вона є власником автомобілю „Субару
Вівіо", 1995 року, НОМЕР_1 на якому 20.09.2006 року, вона рухалася до дому
по вул.  Миколаївська дорога по напрямку
від Пересипського мосту. Приблизно, о 15 год.
45 хв., на розі АДРЕСА_1 де з її автомашиною скоїв зіткнення автомобіль УАЗ
- 3151НОМЕР_2, який належав військової частині А 0365 та знаходився під керуванням
сержанта контрактної служби ОСОБА_2., який допустив ряд порушень вимог Правил
дорожнього руху, виїхавши смугу зустрічного руху, що було встановлено дослідчою
перевіркою військової прокуратури Одеського гарнізону.

Внаслідок зіткнення її (позивачки) автомобілю, було завдано значних
ушкоджень, які

взагалі виникають сумнів у можливості його відновлення та зробили
неможливим його

використання.

Також,
внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, її (позивачки), завдано суттєвих
травм та ушкоджень здоров'я, що виразилися забитті і ссадин м*яких тканей
обличчя, закритого перелому кісток носа, забита рана скату носа зліва, рвана
рана верхнього віка зліва, що привели до необхідності проведення операції у
вигляді ПХО у міській клінічні лікарні №11.

Крім
того, факт дорожньо - транспортної пригоди що потягла за собою фактичне
знищення автомобілю та розлад здоров'я - завдали її (позивачки) суттєвої
моральної шкоди, яка виразилась в душевних та фізичних стражданнях, через
необхідність потерпати біль, нести незаплановані витрати та втрачати час на
лікування, неможливості вести звичний образ життя, через поломку автомобілю,
тощо. До того ж, травмоване обличчя, не дозволило її через незручність певний
час не з*являтися в суспільстві, а також спричиняло позивачці, як жінці душевний
біль через зіпсовану зовнішність. Також, вона (позивачка), певний час (коли
перебувала в лікарні), не могла бачитися із своїми дітьми, а по тоді, ще певний
час не мала можливості з ними нормально спілкуватися, так як діти лякалися при
вигляді пошкодженого обличчя матері.

В судовому засіданні
представник позивачки вимоги гром.
ОСОБА_1. підтримав в повному обсязі та додатково пояснив, що він як чоловік
позивачки добре обізнаний в усіх подробицях справи, через що звертає увагу суду
на повне відсторонення відповідача та третьої особи від з*ясування можливості
якось компенсувати спричинену шкоду, відповідачі навіть не поцікавилися станом
здоров'я позивачки, яка була шпиталізована з місця аварії.

Відповідач
в суді позов не визнав, вказавши про те, що відшкодовувати збитки завдані
позивачки повинен водій, що керував автомобілем військової частини.

Третя
особа гром. ОСОБА_2.,
також позов фактично не визнав, вказавши що він допустив помилку при керуванні
автомобілем 20 вересня 2006 року, а розмір шкоди зазначений позивачкою, він
вважає завищеним.

Заслухавши
пояснення та оцінивши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи із
наступних обставин.

Так, в
судовому засіданні було встановлено, що дійсно, 20 вересня 2006 року, біля 15 год. 45 хв., гром. ОСОБА_2. на
службовому, технічно справному автомобілі УАЗ
-3151,НОМЕР_2, рухаючись по проїзної частині вул.  Миколаївська дорога в м. Одесі в сторону
Пересипського мосту із швидкістю 60 км/год., в порушення вимог п.п. І.І., 1.3., Н.4.,
13.1., 2.3. (п.п. б), дорожніх знаків 5.17.1, 7.4.4., а також показань
реверсивного світлофору, визначених „Правилами дорожнього руху",
затвердженими Постановою КМУ, від 10.10.2001 року, за № 1306 - скоїв зіткнення
із авто що рухалося перед ним -„Опель-Астра",НОМЕР_3, під керуванням
ОСОБА_3., після чого, ОСОБА_2., виїхав на закриту для його руху реверсивну
смугу, проїзної частини дороги, де зіткнувся із рухаючимось йому на зустріч
технічно справним авто „Субару Вівіа", НОМЕР_1 під керуванням гром.
ОСОБА_1.

Внаслідок
зіткнення позивачці ОСОБА_1. були спричинені тілесні ушкодження у вигляді
закритого перелому кісток носу, без зсуву уламків, зушиблена рана скату носу
зліва, зушиблена рана верхнього вію лівого ока.

Також,
внаслідок зіткнення було завдано значної шкоди автомобілю позивачки „Субару
Вівіа", НОМЕР_1, розмір якої склав 33 936 гривень, який не відновлений і
до даного часу, та як вбачається із експертних фото таблиць є повністю не
принадним для користування.

Вказані
вище обставини підтверджені постановою про відмову в , порушені кримінальної
справи, військової прокуратури Одеського гарнізону, від 30.09.2006 року,
епікріз - витягом нейрохірургічного відділення МКЛ № 11, актом авто
товарознавчої експертизи, від 11 червня 2007 року, іншими матеріалами справи.

Разом із
тим, відповідач та третя особа, що заперечували проти позову, відповідно до
обов'язку щодо доведення своїх заперечень, визначених в ч.1, ст. 60 ЦПК України
- будь яких доказів, які б спростовували підстави позову, наведені позивачкою -
не надали, як не надали взагалі будь-яких обґрунтованих міркувань, щодо
невизнання вимог позивачки. До того ж, суд при вирішенні позову, прийняв до
уваги і загальне ставлення відповідача та третьої особи до факту спричинення
шкоди здоров*ю позивачки та пошкодження (фактичного знищення) її майна, ніби
взагалі „нічого особливого", не трапилося.

Посилання
відповідача щодо необхідності покладення відшкодування на третю особу, суд
розглядає як нікчемне, виходячи із норми ч.2, ст. 1187 Цивільного кодексу (ЦК) України, шкода
завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ч.1 наведеної норми, є
діяльність пов'язана в тому числі з використанням, зберіганням або утриманням
транспортних засобів.

Обов'язок
відшкодування шкоди за даною статтею Цивільного кодексу, настає в будь-якому
випадку, окрім випадків передбачених частиною п'ятою даної норми - непереборна
сила, або умисл потерпілого.

Дана
підстава відшкодування шкоди є самостійною підставою (порівняно із ст. 1188 ЦК України) і
побудова саме на неї своїх вимог є процесуальним правом позивачки. Застосування
даної норми матеріального права є цілком обґрунтованим, враховуючи спричинення
позивачці всіх видів шкоди - матеріальної, моральної, фізичних ушкоджень.

Проте
навіть, за ч.1, ст. 1188 ЦК України, дії водія що керував транспортним засобом,
як джерелом підвищеної небезпеки є винними, враховуючи порушення ним цілої
низки наведених вище вимог дорожнього руху, тоді як вини потерпілою ОСОБА_1. -
не встановлено.

Про
належність відповідача (як особи уповноваженої власником) відшкодувати збитки
спричинені позивачці, свідчать норми ст. ст. 1, 3 Закону України „Про правовий
режим майна у Збройних Силах України", згідно яких військове майно - це державне
майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та
організаціями Збройних Сил України на праві оперативного управління. До цього
майна належить в т.ч. бойова та інша техніка. Реалізуючи право оперативного
управління державним майном військова частина А 0365, відповідно до ч.1, ст.
137 Господарського кодексу України, володіє, користується і розпоряджається
майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення
функцій пов'язаних з обороною держави.

Вирішуючи
питання щодо відшкодування моральної шкоди - суд, виходячи із загальних підстав
такого відшкодування, визначених в ст. 1167 ЦК України, приходить до висновку, що наслідки ДТП, через дію
джерела підвищеної небезпеки, дійсно завдали позивачці суттєвих моральних
страждань, виходячи із загального людського ставлення до навколишніх події,
якими в даному випадку стали: саме зіткнення внаслідок якого авто позивачки
було скинуто з проїзної смуги на трамвайні колії (більш 30 метрів), отримання
позивачкою тілесних ушкоджень в т.ч. обличчя, пошкодження автомобілю що
унеможливлює його використання протягом року, зміна життєвого устрою (принаймні
тимчасова), під час лікування позивачки, що є матір*ю двох малолітніх дітей, не
можливість використовувати своє авто в побутових цілях.

Проте,
сума моральних збитків зазначена позивачкою, на думку суду є дещо завищеною у
зв'язку із чим суд вважав за можливе скоротити її до 20 000 гривень.

Також,
на підставі ст. ст. 78, 88 ЦПК України, суд вважає за правомірне задовольнити
вимогу позивачки, щодо стягнення із відповідача всіх судових витрат пов'язаних
з розглядом даної справи.

Керуючись ст.
ст.  1. 3,  10, 57, 60, 208-213 Цивільно - процесуального
кодексу України, ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 та 1188 Цивільного
кодексу України, суд -

РІШИВ:

Позов громадянки
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути
із військової частини А-0365 на користь громадянки ОСОБА_1 суму матеріальних
збитків спричинених внаслідок дорожньо-транспортноюї пригоди в розмірі 33936,
00 гривень.

Стягнути
із військової частини А-0365 на користь громадянки ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 20000 гривень.

Стягнути
із військової частини А-0365 на користь громадянки ОСОБА_1 судові витрати
пов'язані з оплатою експертизи в розмірі 456 гривень та 50 копійок.

Стягнути
із військової частини А-0365 на користь держави державне мито в розмірі 1339
гривень та 36 копійок.

В іншої частині
позову - відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження даного рішення може бути подана до суду протягом
десяти днів після його проголошення. Апеляційна скарга на дане рішення суду
протягом 20-ти днів від дня звернення із заявою про оскарження рішення, може
бути подана до Апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний
суд м. Одеси.