Справа № 22-3786/07                                                Головуючий
у 1 інстанції: Стратій Є.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13"
листопада 2007 року                                                                                         м.  Запоріжжя

Колегія
судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:                   Приймака В.М. ,

Суддів:                               Подліянової Г.С,

Мануйлова Ю.С. ,

При
секретарі:                   Батарейній
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 26 червня 2007 року по справі за позовом ЗАТ
"ЕРКО-Запоріжжя" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором
позики,  -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2004 року ЗАТ "ЕРКО-Запоріжжя" звернулось до суду із позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В позрві
зазначено,  що на підставі діючого на
підприємстві з 01.06.1999 р. Положення "Про порядок надання позики
працівникам",  у період з
11.06.1999; р. по 06.03.2001 р. ОСОБА_1,
як акціонеру ЗАТ « ЕРКО-Запоріжжя» були видані кошти - позика на
обзаведення домашнім господарством на загальну суму 37997 грн. У період
одержання позики ОСОБА_1 працювала в ВАТ "ЕРКО+Запоріжжя" на посаді
заступника голови правління з економічних питань. Пунктом 2.7 Положення
"Про порядок надання позики працівникам" передбачено,  що у випадку,
якщо позичальник не перебуває в трудових відносинах з
підприємством,  при зміні місця роботи,  на якому позичальник працював у період
одержання позики,  невиплачений залишок
суми позики підлягає негайному відшкодуванню підприємству. ОСОБА_1 була
звільнена із займаної посади в ВАТ "ЕРКО+Запоріжжя" 09.09.2002 р. До
дати звернення до суду сума позики не повернута. За ОСОБА_1 значиться
заборгованість в розмірі 37997 грн.,  яку
позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Запоріжжя
від 26 червня 2007 року позовну заяву було задоволено.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "ЕРКО-Запоріжжя" 37997грн та судові витрати
в розмірі 379, 97 грн.,  а всього 38376,
97 грн.

В
апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права,  просить рішення
суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позовної заяви.

Заслухавши
суддю-доловідача,  дослідивши матеріали
справи в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. . 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин,  що мають
значення для справи; недоведеність обставин,
що мають значення для справи,  які
суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права.

Судом
встановлено,  і це не оспорюється
сторонами,  що ОСОБА_1,  перебуваючи у трудових відносинах з ВАТ
"ЕРКО +Запоріжжя»,  на підставі
Положення « Про порядок надання позики працівникам»,  за період з 11.06.1999 року по 06.03.2001
року отримала грошові кошти - позику у сумі 37997 гривень,  що підтверджується відповідними
розрахунково-касовими ордерами.

05.03.2002
року,  відповідачка отримала повідомлення
№ 710 від 04.03.2002 року,  згідно
якого,  ЗАТ « ЕРКО- Запоріжжя» уступило
ТОВ « ЕРКО-Запоріжжя» право вимоги на підставі договору про уступку права вимоги №
710 від 04.03.2002 року право вимоги до неї погашення позики у сумі 37997
грн..

Задовольняючи
позовні вимоги позивача,  суд першої
інстанції не прийняв у якості доказів договір № 710
від 04.03.2002 року та залік зустрічних однорідних вимог від 05.03.2002
року,  укладений між ТОВ «
ЕРКО-Заоріжжя»,  в особі генерального
директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
посилаючись на те,  що ці докази
не відповідають принципу допустимості та не можуть бути покладені в основу
рішення.

В основу
рішення суд першої інстанції поклав висновок експертів від 01.02.2007 року №
74. Експертизою встановлено,  що підпис
виконаний від імені ОСОБА_1 та розташований в заліку зустрічних однорідних
вимог від 05.03.2002 року між ТОВ « ЕРКО-Запоріжжя» та ОСОБА_1 на суму 37997
грн.,  виконаний пізніше зазначеного часу
більш ніж на 12 місяців за черговістю нанесення відбитка круглої печатки ЗАТ «
ЕРКО-Запоріжжя» і підпису,  виконаного від
імені ОСОБА_2 у повідомленні вих.. № 7U0 від 05.03.2002
року,  адресованому ОСОБА_1,  спочатку виконаний відбиток печатки,  на якому згодом був виконаний підпис від
імені ОСОБА_2.

Зазначений
висновок експертів,  на думку суду,  вказує на те,
що надані відповідачем докази погашення боргу на суму 37997 грн. є
недостовірними,  тобто не відповідають
принципу допустимості та не можуть бути покладені в основу рішення по цій
справі.

З таким
висновком суду погодитись не можна,
оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам
справи.

Згідно
ч.3  ст.
197 ЦК України
( в редакції 1963 року),  яка діяла на
момент проведення уступки
права вимоги,  до набувача вимоги
переходять права первісного кредитора,
що забезпечують виконання зобов'язань. Таким чином,  до нового кредитора ТОВ « ЕРКО -Запоріжжя»
перейшли права первісного кредитора ЗАТ « ЕРКО-Запоріжжя»,  зокрема,
право вимагати від відповідача погашення суди на суму 37997 грн.

З
матеріалів справи вбачається,  що після
укладення цього договору і до ухвалення рішення по справі договір уступки № 7 10 від
04.03.2002 року ніким не оспорював ся,  а
тому він є чинним і обов'язковим для виконання.

Згідно  ст. . 217 ЦК України ( в редакції 1963 року) зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної вимоги.

Таким
чином,  після укладення вищезазначеного
договору позивач втратив право вимоги від відповідача повернення позики у
розмірі 37997 грн.

Вищезазначеним
обставинам суд першої інстанції взагалі оцінки не дав.

Згідно
результатів експертизи,  експерти не дали
висновків відносно абсолютної

«залік
зустрічних однорідних вимог» від 05.03.2002 року підпису ОСОБА_2 та відбитку
печатки ЗАТ « ЕРКО- Запоріжжя»,
посилаючись на відсутність науково-обгрунтованої -методики визначення
абсолютної давності виконання машинописного тексту.

Висновки
експертів стосовно черговості нанесення на документ печатки та підпису,  на думку колегії,  не мають суттєвого значення для вирішення
спору,  оскільки відсутня
нормативно-правова база,  яка передбачає
черговість нанесення на документ печатки та підпису,  а зазначені результати експертизи не
спростовують справжність підпису та печатки,
тобто справжність документу в цілому.

Позивачем
не надано суду жодних доказів які спростовували б справжність підпису ОСОБА_2
та справжність печаток на вищезазначених документах,  а для правильного вирішення спору по цій
справі ключове значення має саме справжність підпису та дата підписання
документів з боку ЗАТ « ЕРКО-Запоріжжя» та ТОВ « ЕРКО-Запоріжжя».

Таким
чином,  ні матеріалами справи,  ні проведеною судовою експертизою не
спростовані справжність підпису ОСОБА_2,
справжність печатки та дати складання повідомлення про уступку права вимоги №
710 від 05.03.2002 року. Теж саме стосується документа « залік зустрічних
однорідних вимог» від 05.03.2002 року.

Крім
того,  що стосується останнього
документу,  то позивач взагалі не має до
нього ніякого відношення,  оскільки
стороною в цьому документі ТОВ « ЕРКО-Запоріжжя».

Оскільки
судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального
права,  воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних
вимог.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 309,  313, 314, 316,  317, 319 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.  Запоріжжя
від 26 червня 2007 року по цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення
наступного змісту: « Закритому акціонерному товариству « Ерко - Запоріжжя» у
задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики
у розмірі 38376, 97 грн. відмовити»

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців.