Справа № 2-364/07 р.
15 серпня 2007 року                                  Хорольський
районний суд Полтавської області
в складі: головуючого -
судді Миркушіної Н.С.
при секретарі - Пойда Т.М.
,  розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.  Хоролі справу
за позовом ОСОБА_1   до   сільськогосподарського   товариства
з   обмеженою   відповідальністю «Ковалі»   про стягнення заробітної плати та стягнення
моральної шкоди за несвоєчасні і неповні виплати заробітної плати,
Позивачка ОСОБА_1.  звернулася до
суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю «Ковалі» про стягнення заробітної плати та стягнення моральної
шкоди за несвоєчасні і неповні виплати заробітної плати.
В позовній заяві вказувала,  що вона в 1986 році була прийнята членом
колгоспу ім.  24 з'їзду КПРС і спочатку
працювала на посаді обліковця МТФ № 1 ,
а з серпня 1988 року стала працювати обліковцем у тракторній бригаді.
Згодом колгосп був перейменований в колективне сільськогосподарське
підприємство,  а у 2001 році-у
сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Ковалі»,  що є правонаступником бувшого КСП.
Позивачка вказувала,
що на посаді обліковця тракторної бригади вона пропрацювала до 7 липня
2006 року і була звільнена з роботи за власною ініціативою у зв'язку з
невиконанням роботодавцем законодавства України про оплату праці. Підставою для
її звільнення з роботи послугувало те,
що відповідач,  -Товариство з
обмеженою відповідальністю «Ковалі» , - починаючи з 1998 року по 2006 рік
систематично затримував виплати заробітної плати та не виконував законодавства
щодо виплати мінімальної заробітної плати.
1998 року господарство постійно порушувало вимоги  ст. 3 Закону України «Про оплату праці» та  ст. 95 КЗпП України в частині розміру
мінімальної заробітної плати. Окрім того порушувалася Галузева угода між
Міністерством аграрної політики України,
галузевими об'єднаннями підприємств та Профспілкою працівників
агропромислового комплексу України.
до  ст. 3 Закону України «Про оплату
праці» та  ст. 95 КЗпП України мінімальна
заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за
просту,  некваліфіковану працю,  нижче якого не може проводитися оплата за
виконану працівником місчну,  погодинну
норму праці (обсяг робіт) . У разі коли працівникові,  який виконав місячну ( годину) норму
праці,  нарахована заробітна плата нижче
законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати,  підприємство провадить доплату до її рівня.
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією,  обов'язковою на всій території України для
підприємств,  установ,  організацій усіх форм власності і
господарювання та фізичних осіб.
Позивачка вказувала,
що не зважаючи на вимоги законодавства України відповідач із року в рік
не виконував вимог про мінімальну заробітну плату,  грубо порушуючи її трудові права,  тобто право на оплату праці. В період з 1998
року по 2006 рік відповідач порушував також законодавство щодо оплати роботи в надурочний
час (  ст. 106 КЗпП України ) щодо оплати
роботи в святкові і неробочі дні (  ст.
107 КЗпП ),  а також в частині дотримання
термінів виплати заробітної плати (
ст.  115 КЗпП України ). Не
виконувалися також відповідачем вимоги законодавства щодо індексації заробітної
плати в зв'язку з її несвоєчасною виплатою.
Позивачка вказувала,
що на її неодноразові звернення про виплату заробітної плати вчасно і в
повному обсязі відповідач не реагував. Через таку поведінку відповідача вона
вимушена була звернутися в територіальну інспекцію праці у Полтавській області.
В результаті перевірки її скарги інспекцією вказані вище порушення трудового
законодавства щодо оплати праці знайшли своє підтвердження. Про це їй
повідомлено листом начальника інспекції - головного державного інспектора праці
у Полтавській області від 3 квітня 2006 року. Іншим листом від 30 січня 2007
року Територіальна інспекція праці повідомила їй,  що з приводу виявлених порушень трудового
законодавства у квітні 2006 року керівникові підприємства було видано
припис,  але цей припис проігноровано. За
невиконання припису інспектора керівник товариства притягнута до
адміністративної відповідальності за  ст.  188-6 КУпАП у вигляді штрафу. Цим же листом
позивачці було рекомендовано звернутися до суду з позовом про стягнення з
відповідача заробітної плати.
Позивачка вказувала,  що,  маючи намір подати до суду позовну заяву про
стягнення заробітної плати ,  вона
звернулася до керівника підприємства із заявою видати їй довідку про нараховану
та виплачену заробітну плату за період з 1998 по 2006 рік. Відповідач
відмовився надати їй таку інформацію,
порушивши таким чином ще раз законодавство України.
Позивачка вказувала,
що окрім завдання їй матеріальної шкоди у вигляді невиплати (недоплат)
заробітної плати на протязі кількох років підряд їй ще завдано значної
моральної шкоди. Недоплати заробітної плати та несистематичність виплат завдали
їй моральних страждань,  вимагали від неї
додаткових зусиль для організації свого життя.
237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,  втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.
Завдану їй моральну шкоду
позивачка оцінює в 3 000 гривень.
Позивачка просила стягнути з відповідача -
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ковалі» - на її
користь невиплачену заробітну плату в період з 1998 року по 2006 рік у розмірі
5 000 ( п'ять тисяч ) гривень та завдану їй моральну шкоду у розмірі 3 000 (
три тисячі) гривень.
В судовому засіданні
позивачка позов підтримала повністю.
Відповідач не надав суду заперечень проти заявлених
позовних вимог позивачкою ОСОБА_1,  хоча копія позовної заяви із додатками були
вчасно направлені відповідачу,  про що у
справі є письмове повідомлення . В судове засідання представник відповідача,  СТзОВ «Ковалі»,  Барило Надія Корніївна не з'явилася,  хоча належним чином була тричі повідомлена
про час і місце судового засідання,  що
підтверджується поштовими повідомленнями,
і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки,  тому на підставі  ст.
224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів,  проти чого позивачка не
Суд, заслухавши позивачку,  дослідивши матеріали справи : ксерокопію
трудової книжки позивачки НОМЕР_1,
ксерокопію листа Територіальної державної інспекції праці у Полтавській
області від 03.04.2006 року про виявлені порушення вимог законодавства про
працю адміністрацією СТзОВ «Ковалі»,
ксерокопію листа Територіальної державної інспекції праці у Полтавській
області від 30.01.2007 року,  копію заяви
позивачки від 02.02.2007 року про надання довідки про виплати заробітної
плати,  ксерокопію поштової картки та
квитанції про поштове відправлення на адресу відповідача,  довідку СТзОВ «Ковалі» про нараховану і
видану позивачці заробітку плату з 1998 року по 2006 рік,  довідку з місця проживання та про склад сім'ї
позивачки,  видану виконкомом
Ковалівської сільради Хорольського району № 240 від 13.03.2007 року,  ксерокопію аркушів паспорта позивачки,  - давши належну оцінку вім зібраним по справі
доказам в їх сукупності,  приходить до
висновку,  що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено,
що позивачка працювала у господарстві з 1986 року по 7 липня 2006 року.
Господарство- відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковалі» , -
починаючи з 1998 року по 2006 рік постійно порушувало вимоги  ст. 3 Закону України «Про оплату праці»
та  ст. 95 КЗпП України в частині розміру
мінімальної заробітної плати. Окрім того відповідачем порушувалася Галузева
угода між Міністерством аграрної політики України,  галузевими об'єднаннями підприємств та
Профспілкою працівників агропромислового комплексу України.
період з 1998 року по 2006 рік відповідач порушував також законодавство щодо
оплати роботи в надурочний час (  ст. 106
КЗпП України ) щодо оплати роботи в святкові і неробочі дні (  ст. 107 КЗпП),  а також в частині дотримання термінів виплати
заробітної плати (  ст.  115 КЗпП України ). Не виконувалися також
відповідачем вимоги законодавства щодо індексації заробітної плати в зв'язку з
її несвоєчасною виплатою.
В зв'язку з невиконанням відповідачем закону про
мінімальну заробітну плату,  про строки
виплати зарплати,  про оплату праці в
святкові і неробочі дні,  про оплату
надурочної роботи позивачці відповідачем за період з 1998 року по 2006 рік не
виплачено заробітну плату в розмірі 5 000 гривень,  проти чого заперечень з боку відповідача до
суду не надійшло.
Отже,  вказану суму невиплаченої позивачці
заробітної плати слід стягнути з відповідача на користь позивачки.
Суд враховує характер,
обсяг та глибину тих страждань,
яких позивачка зазнала у зв'язку із неможливістю забезпечення свого
належного матеріального та життєвого рівня
заробітної плати та несистематичність її виплати відповічем,  а тому приходить до висновку,  що з відповідача на користь позивачки слід
стягнути 3000 грн. у відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Керуючись  ст.   ст.
213,  215,  224-229 ЦПК України,  згідно
107, 115,   ст. 237-1 КЗпП
України,   ст.  1167 ЦК України ,  керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995року №4 зі змінами ,
внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної( немайнової ) шкоди»,  суд
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ковалі» про
стягнення заробітної плати та стягнення моральної шкоди за несвоєчасні і
неповні виплати заробітної плати задоволити повністю.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ковалі»
невиплачену заробітну плату в період з 1998 року по 2006 рік в сумі 5 000 (
Стягнути на користь ОСОБА_1 з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ковалі»
завдану їй моральну шкоду  в сумі 3000 (
ст.  228 ЦПК України заочне
рішення може бути переглянуте судом,  що
його ухвалив,  за письмовою заявою
відповідача,  яка може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду може
бути подана заява про його апеляційне оскарження у судову палату по цивільних
справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд.
Протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження на рішення
суду подається апеляційна скарга.