Справа № 2-485/2006р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2007
року  Приморський районний суд м.Одеси в
складі:

головуючого - судді Свяченої Ю.Б.,  при секретарі - Рудіч C.O.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Міської  клінічної лікарні  №2
про  стягнення заробітної
плати,  невиплаченої при звільненні
працівника,  третя особа - Головний лікар
МКЛ №2,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду до Міської клінічної лікарні №2 про
стягнення заробітної плати,  невиплаченої
при звільненні працівника,  посилаючись
на наступні обставини.

ОСОБА_1 зазначає,  що працював у Міській клінічній лікарні
№2,  займаючи певну посаду з 2002 року.

Однак,  згодом у 2005 році,  позивача було звільнено з займаної посади за
ст. 36 ч. 1 п.2 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

ОСОБА_1 вказує
що при остаточному розрахунку йому не була виплачена доплата до попереднього
середнього заробітку на протязі 2-х місяців з дня переміщення,  грошова компенсація за невикористані дні
щорічної відпустки з 02 квітня 2002 року по 01 липня 2002 року. Водночас,  позивач просив суд стягнути з
установи-відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки при
звільненні по день фактичного розрахунку.

Позивач ОСОБА_1 у
відкрите судове засідання з'явився,
заявлені раніше позовні вимоги підтримав у повному обсязі,  просив суд позов задовольнити.

Представник МКЛ №2 за довіреністю - Ржепішевський Д.Г. - у відкрите судове
засідання з'явився,  заявлені позовні
вимоги не визнав.

Третя особа - головний лікар МКЛ №2 Данільченко Л.І. у відкрите судове
засідання не з'явилась,  про слухання
справи була повідомлена належним чином,
причини неявки суду не сповістила.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності,
заслухавши пояснення позивача,
прийнявши до уваги обставини,
дослідивши письмові докази суд вважає,
що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково - з наступних
підстав.

Судом встановлено,  що ОСОБА_1 працював на
посаді лікаря-педіатра дитячого інфекційного грудного відділення на період
заміни лікаря-педіатра тимчасово виконуючого заввідділенням із 02 квітня 2002
року,  згідно наказу №39 від 02.04.2002
року на 0, 1 ставки.

24 квітня 2002 року позивач був тимчасово переведений з однієї посади на
посаду лікаря педіатра у тому ж відділенні,
згідно наказу № 47 по МКЛ № 2 з 1, 0 ставки на 0, 75 ставки. Вказане
переведення було здійснено адміністрацією установи на підставі власної заяви
ОСОБА_1 від 23 квітня 2002 року,
належним чином засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Після переведення з 25 квітня 2002 року,
розрахунок заробітної плати ОСОБА_1. проводився за фактично
відпрацьований час з розрахунку 0, 75 ставки.

Згідно з ст.32 ч.2 КЗпП України,  не
вважається переведенням на іншу роботу і не потребує  згоди
працівника  переміщення  його
на  тому  ж
підприємстві,   в  установі,

організації
на інше робоче місце,  в інший
структурний лідрозділ у тій же місцевості,
доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності,  кваліфікації чи посади,  обумовленої трудовим договором.

Відповідно до ст.114 ч.2 КЗпП України,
у тих випадках,  коли в результаті
переміщення працівника зменшується заробіток з не залежних від нього причин,  провадиться доплата до попереднього
середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення.

Таким чином,  з огляду на викладене
суд не визнає такою,  що підлягає
задоволенню вимогу позивача щодо стягнення з установи-відповідача сум
компенсації доплати до попереднього середнього заробітку на протязі 2-х місяців
з дня переміщення,  оскільки судом не
встановлено незалежних від працівника ОСОБА_1 причин зменшення його заробітку
зумовленого відповідним переміщенням,  а
навпаки воно було здійснено за його власним бажанням.

Стосовно вимоги щодо стягнення з МКЛ №2 середнього заробітку за весь час
затримки при звільненні по день фактичного розрахунку,  судом встановлено наступне.

У відповідності до наказу № 68-а від 20 червня 2002 року ОСОБА_1 був звільнений з
МКЛ №2 за пунктом 5 ст. 36 КЗпП України. Однак,
у відповідності до рішення судової колегії судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Одеської області від 09.12.1003 року,  формулювання звільнення ОСОБА_1 з роботи з
МКЛ №2 було змінено на звільнення за пунктом 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з
закінченням строку договору.

Вказане рішення Апеляційного суду Одеської області було оскаржено позивачем
в касаційному порядку,  однак залишене
без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного
суду України від 18.11.2004 року.

На виконання вказаних судових рішень,
адміністрацією МКЛ №2,  04 лютого
2005 року було видано наказ №10 яким внесено відповідні зміни до трудової
книжки позивача. Таким чином,  зважаючи
на тривалий судовий розгляд вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі й враховуючи
наказ №10 від 04 лютого 2005 року по МКЛ №2,
суд приходить до висновку,  що
обов'язок у адміністрації установи-відповідача по виплаті усіх відповідних сум
працівнику ОСОБА_1. виник саме 04 лютого 2005 року - в день остаточного
звільнення останнього.

Згідно ст. 116 КЗпП України,  при звільненні працівника виплата всіх
сум,  що належать йому від
підприємства,  установи,  організації,
провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не
працював,  то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум,  належних працівникові при звільненні,  власник або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним
суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України,  в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,  зазначені в ст. 116 КЗпП України,  при відсутності спору про їх розмір
підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вказує ст. 15 ч.3 Закону України „Про оплату праці",  оплата праці працівників підприємства
здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються
підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Судом з'ясовано,  що затримка у
виплаті належних ОСОБА_1. сум склала З повних календарних місяці.

Середній заробіток ОСОБА_1 становить 166 гривень,  13 копійок,
що підтверджується довідкою Управління охорони здоров'я Одеської міської
ради від 20.03.2006 року,  та нескладними
арифметичними розрахунками.

З огляду на викладене,
суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму
середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного
розрахунку у розмірі 498 гривень,  39
копійок.

При цьому в силу ст. 88 ЦПК України,  стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати.

Так,  оскільки для спорів такого
характеру,  позивачів звільнено
законодавством України від оплати судового збору,  суд вважає за необхідне стягнути суму
неоплаченого судового збору у розмірі 51 гривні з Міської клінічної лікарні №2
на користь держави. Крім того,  на
виконання вказаної норми закону,  суд
стягує суму неоплачених виплат на ІТЗ розгляду справи з Міської клінічної
лікарні №2 на користь держави в розмірі 7 гривень,  50 копійок.

Керуючись ст.ст. 10,  11,  15,
57,  60,  79,
88,  208-209,  212-215,
218,  224-226 ЦПК України,  ст.ст. 116, 117 КЗпП України,  ч.3 ст.15 Закону України „Про оплату
праці", -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міської клінічної лікарні №2 про стягнення
заробітної плати,  невиплаченої при
звільненні працівника,  третя особа
-Головний лікар МКЛ №2 - Полянський В'ячеслав Олексійович - задовольнити
частково.

Стягнути з Міської клінічної лікарні №2 на користь ОСОБА_1 суму середнього
заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку у
розмірі 498 (чотириста дев'яносто вісім) гривень,  39 копійок.

Стягнути з Міської клінічної лікарні №2 на користь держави суму
неоплаченого судового збору у розмірі 51 гривень.

Стягнути Міської клінічної лікарні №2 на користь держави суму неоплачених
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7 гривень,  50 копійок.

В іншій частині заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 - днів апеляційної скарги,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.