Справа
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

4 грудня 2007 року                                                               м.
Тростянець

Тростянецький районний суд
Сумської області в складі: головуючого - судді Жаворонка В.П. при секретарі Рибалко Л.І.,  розглянувши
в  судовому  засіданні
цивільну  справу  за
позовом ОСОБА_1  до  Фонду
соціального  страхування  від нещасних випадків та захворювання на
виробництві   та професійних захворювань
України Охтирського відділення виконавчої дирекції Фонду про стягнення
одноразової грошової суми за моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та захворювання на виробництві та професійних
захворювань України Охтирського відділення виконавчої дирекції Фонду про
стягнення одноразової грошової суми за моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я,  посилаючись на те,  що під час роботи майстром водозабезпечення
станції Смородино Південної залізниці,  3
листопада 1986 року о 16 год. 20 хв.,  з
ним стався нещасний випадок,  при
поверненні з наради по дорозі до місця роботи,
пропускаючи транспортний засіб,
який виник зненацька він оступився і впав,  вдарившись об каміння,  отримав травму.

У зв'язку з нещасним випадком був доставлений до
лікарні  ст. Смородино,  а потім до Тростянецької ЦРЛ та вимушений був
лікуватися.

В 1996 році був визнаний інвалідом II групи,  а з 1 травня 2003 року довічно визнаний інвалідом І групи. Потім він був
вимушений звільнитися з роботи в зв'язку з виходом на пенсію по інівалідності 1
групи.

21 вересня 2004 року Тростянецький райсуд Сумської області встановив факт ушкодження здоров' я на
виробництві внаслідок нещасного випадку.

Позивач вважає,  що
згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасних випадків на виробництві та профзахворювання,  які спричинили втрату працездатності»,  а саме у разі стійкої втрати професійної
працездатності він має право на відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування.

З вищезазначених підстав позивач звернувся до суду з
позовом,  в якому просив стягнути з Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України Охтирського відділення виконавчої дирекції на його користь
грошову суму 70000 грн.

В судовому засіданні позивач свої вимоги змінив та просив
стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 92 000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не
визнав та пояснив,  що позивач до Фонду з
заявою та з медичним висновком про спричинення моральної шкоди не звертався. В
2005 році в Верховній раді при вирішення питання Державного бюджету на 2 006
рік було зупинено дію статей про необхідність виплати Фондом моральної шкоди до
приведення всіх законодавчих актів у відповідність з їх Законом.  Призупинення було зроблено і на бюджет на
2007 рік. В березні 2007 року Верховна рада взагалі скасувала пункти,  які стосувалися виплати моральної шкоди.
Окрім цього,  на момент подачі позивачем
заяви уже не існувало

підстав для відшкодування моральної шкоди згідно
законодавства.

Суд,  вислухавши
сторони,  вивчивши матеріали справи
вважає,  що позов не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Було встановлено,
що рішенням Тростянецького райсуду Сумської області від 21 вересня 2004 року було встановлено факт ушкодження
здоров'я на виробництві внаслідок нещасного випадку,  який стався з ОСОБА_1  3 листопада 198 6 року під час виконання ним
трудових обов'язків у майстерні водопостачання
ст. Смородино Південної залізниці,
під час якого йому було травмовано лівий колінний суглоб та ліве
бедро,  що підтверджується копією даного
рішення (а.с. 5-6).

В 1996 році ОСОБА_1. визнаний інвалідом II групи,  а в 2003 року довічно визнаний інвалідом І
групи,  що підтверджується копією довідки
МСЕК Серії АЖ №009106 (а.с. 7).

Як вбачається з виписки з акту освідування у МСЕК від
12.07.2005 року,  ОСОБА_1. встановлено
45% ступеню втрати професійної працездатності первинно у зв'язку із трудовим
каліцтвом 3 листопада 1986 року.

В своєму позові позивач посилався на те,  що згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювання,  які
спричинили втрату працездатності» у разі стійкої втрати професійної
працездатності відшкодовується моральна шкода Фондом соціального страхування.

Норми статей 1, 15, 21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» передбачають обов'язок Фонду відшкодувати
моральну шкоду в разі настання страхового випадку.

Відповідно до  ст.
13 вищезазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві
або професійне захворювання,  що
спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за
обставин,  зазначених у цьому
Законі,  з настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних
послуг.

Страховий випадок з позивачем настав з моменту,  коли йому було встановлено 45% ступеню втрати
професійної працездатності первинно у зв'язку із трудовим каліцтвом,  і з цього часу в нього виникло право на
відшкодування моральної шкоди.

Однак відповідно до ч.27
ст. 11 розд.УІ «Особливі положення» Закону №3235-УІ «Про Державний
бюджет на 2006 рік» на 2006 р. зупинено дію абзацу 4  ст. 1 (в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей),
підпункту «є» п.1 ч.1  ст.
21,  ч.3
ст. 28 та ч.3  ст. 34 Закону
України №1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності» щодо
права потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено,
ОСОБА_1. звернувся до суду в березні 2006 року,  тобто на момент звернення позивача з позовом
до суду дія норм,  які передбачали
відшкодування моральної шкоди була призупинена,
тобто вже на момент звернення до суду не існувало підстав для виплати
моральної шкоди позивачу.

Окрім цього,
позивач в своєму позові посилався на ч.3
ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності»,  але відповідно до
Закону України №717-У від 23.02.2007 року «Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних

2

випадків на виробництві та професійних
захворювання,   які спричинили
втрату  працездатності»  ч.3
ст. 34  вищезазначеного  Закону,
яка передбачала
відшкодування  моральної  шкоди,
була  виключена,   тобто втратила чинність.

При таких обставинах справи,  враховуючи вищевикладене,  а також період,  під час якого у потерпілого ОСОБА_1  виникло право на відшкодування моральної
шкоди; законодавство,  що діяло на момент
виникнення такого права та законодавство,
яке діє на даний час,  суд не
вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись  ст.  ст.
10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України,  Законом України №1105-ХІУ «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року,  Законом України «Про Державний бюджет на 2006
рік» №3225-ІУ від 20.12.05 року,  Законом
України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності» №717-У від 23.02.2007 року,
суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків та захворювання на виробництві та професійних захворювань
України Охтирського відділення виконавчої дирекції Фонду про стягнення
одноразової грошової суми за моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я
залишити без задоволення за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Сумського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч.4  ст. 2 95 ЦПК України.