Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 2- 4960 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2007 року
Суворовський районний суд міста Одеси в складі головуючого судді Гудіної Н.І.
при секретарі Мельніченко А.О.

розглянув в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,  та
стягнення боргу за комунальні послуги

установив:

Позивачка звернулася з
позовом ОСОБА_2 про виселення,  та
стягнення боргу за комунальні послуги,
мотивуючи свої вимоги тім,  що
вона,  ОСОБА_1 є власницею квартири
АДРЕСА_1 на підставі права власності на житло номер НОМЕР_1 від 12.08.1967 року
разом з ОСОБА_2 на праві загальної пайової власності в рівних долях.

ОСОБА_2 - чоловік померлою в 1987році її племінниці. Згідно частини
3  ст. 156 Житлового кодексу України    повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані
приймати участь у витратах на зміст квартири. Таким чином,  ОСОБА_2 зобов'язаний оплачувати частину витрат по оплаті комунальних послуг.
Відповідач ОСОБА_2 впродовж ЗО років ухиляється від своїх обов'язків. Цей факт
підтверджується рішенням районного Суворовського суду міста Одеси від 14 липня
2005г,  квитанціями про оплату
комунальних послуг. Суд виніс рішення про стягнення з ОСОБА_2 боргу по платежах за комунальні послуги за період квітень
2002 року по квітень 2005 року.

ОСОБА_2
з квітня 2005року по теперішній час категорично
відмовляється оплачувати комунальні послуги. У зв'язку,  з чим вона вимушена,  повторно звертатися до суду. Тому вона
просить винести рішення про виселення ОСОБА_2 як злісного неплатника з квартири, та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по оплаті за комунальні послуги з квітня
2005 року по теперішній час в сумі 1692 грн.

Вивчив матеріали
справи,  вислухав думку   позивачки,
що наполягала на задоволенні позову,
пояснення відповідача,  що визнав
позов в частини сплати за комунальні послуги,
та не визнав позов в частині його виселення з квартири,  суд дійшов до висновку про те,  що позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

В судовому засіданні   позивачка пояснила,  що вона,
ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі права власності на
житло номер НОМЕР_1 від 12.08.1967 року разом з ОСОБА_2 на праві загальної
пайової власності в рівних долях. ОСОБА_2 з квітня 2005року по теперішній час
категорично відмовляється оплачувати комунальні послуги. У зв'язку,  з чим вона вимушена,  повторно звертатися до суду. Тому вона
просить винести рішення про виселення ОСОБА_2 як злісного неплатника з квартири, та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по оплаті за комунальні послуги з квітня
2005 року по теперішній час в сумі 1692 грн. Крім того, вона просить стягнути
на її користь судові витрати: державне мито-51 грн., та витрати на інформаційне
технічне забезпечення в сумі ЗО грн.

Відповідач в судовому
засіданні пояснив,  що він не
відмовляється від сплати за комунальні послуги,
однак він не сплачує тому,  що у
нього з позивачкою дуже неприємні взаємовідносини ,  вона не дає розрахункові книжки для сплати за
комунальні послуги. Він заперечує проти його виселення з квартири,  оскільки він є власником 1/ 2 частини
квартири та має на неї таке ж саме право як і позивачка.

У відповідності до  ст.  66
ЖК України : Плата за комунальні послуги (водопостачання,  газ,
Теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку тарифами.

Оскільки відповідач не
проживає в спірному будинку, то він повинний бути знятим з реєстраційного
обліку в спірної квартирі.

У відповідності 0434о ст. 68 ЖК України: Наймач зобов'язаний своєчасно
вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

У відповідності до ст. 116
ЖК України: Якщо наймач,  члени його
сім'ї або інші особи,  які проживають
разом з ним,  систематично руйнують чи
псують жиле приміщення,  або
використовують його не за
призначенням,    або  систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в
одній квартирі чи в одному будинку,  а
заходи    запобігання    і
громадського    впливу виявились
безрезультатними,  виселення винних на
вимогу наймодавця або інших заінтересованих
осіб провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

Таким чином на підставі
викладеного,  суд дійшов до
висновку,  що відповідач повинний
сплатити позивачці 1692 грн.- витрати на комунальні послуги,  державне мито-51 грн.,  та витрати на інформаційне технічне
забезпечення в сумі ЗО грн.,  а всього
1773 грн.

У задоволенні позову щодо
виселення відповідача зі спірної квартири,
повинно бути відмовлено,  оскільки
підстав,  які передбачені  ст.
116 ЖК України в судовом
засіданні не було здобуто .

Керуючись  ст.
10, 11,  212, 214-215,  218 ЦПК України,   ст.
66,  68,  116ЖК України,   ст.
1166 ЦК
України,  суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,  та
стягнення боргу за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1692 грн.- витрати на комунальні
послуги,  державне мито-51 грн.,  та витрати на інформаційне технічне
забезпечення в сумі ЗО грн.,  а всього
1773 грн.

В іншої частині позову
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського
апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч.4  ст.  295 ЦПК України.      _