Справа № 2- 1287/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2007 р.                                                                                  м.  Димитров

Димитровський міський суд
Донецької області у складі: головуючого - судді Халаджи О.В. при секретарі
Рибкіної Г.В. за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Димитровської міської ради
про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в судовому засіданні,  в обґрунтування позову пояснив,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивачки
ОСОБА_2,  який постійно
мешкав на день смерті у АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилася спадщина,  що складається із жилого будинку з належними
до нього господарськими будівлями та спорудами,
розташованого у АДРЕСА_1.

ОСОБА_2  під час
життя відповідно до рішення виконавчого комітету Красноармійської районної ради
депутатів працівників від 10.04.1959 p.,  договору на
право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від
25.04.1959 року,  посвідченого державною
нотаріальною конторою м.  Красноармійська
20.11.1959 року,  реєстровий № 1209,  проекту від 15.04.1962 року було збудовано
жилий будинок у АДРЕСА_1. Здійснене будівництво відповідає архітектурним,  будівельним,
санітарним,  пожежним,  екологічним вимогам будівництва,  не порушує права інших осіб. Зазначеним
об'єктом нерухомості ОСОБА_2  відкрито і
безперервно користувався,  сплачував
обов'язкові податки та зобов'язання по його утриманню.

Як спадкоємець за законом,  позивач фактично прийняла спадщину,  вступила в управління спадковим майном,  що підтверджується довідкою з місця мешкання.
Протягом строку встановленого для прийняття спадщини,  будь-яких відмов щодо спадщини після смерті
ОСОБА_2  позивач не заявляла.

Між тим,  за життя
ОСОБА_2  на земельній ділянці
домоволодіння збудував без отримання дозволу на забудову господарські надвірні
будівлі позначені у технічному паспорті літерою Б-1 - літня кухня,  В-1 -сарай,
Г-1 - сарай.,  в тім самовольно збудованними вони не вважаються,  про що є відмітка у технічному паспорті.

Окрім самовільно збудованих сараїв,  будь-яких інших зауважень с приводу забудови домоволодіння по АДРЕСА_1 з боку
дозвільних органів на той час не було.

Однак,  під час
оформлення спадщини державним нотаріусом Димитровської нотаріальної контори
повідомлено позивача про те,  що
внутрішня житлова площа будинку (16, 1 кв.м. ) не відповідає заявленій площі у
правовстановлюючому документі (36, 06кв.м. ).

За змістом витягу БТІ відсутнє посилання на самовільні
прибудови,  чи самовільну зміну
внутрішньої площі домоволодіння. За таких обставин,  ОСОБА_2
є добросовісним власником жилого будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1.

Зазначена спірна обставина спричиняє для позивача
неможливість в позасудовому порядку оформити спадкові права.

Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу України
незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

За таких обставин,
позивач просить визнати за нею право приватної власності на жилий
будинок загальною внутрішньою площею 27, 7 м2,
в тому числі житловою - 16, 1 м ,
з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Відповідач позов
визнав  у повному обсязі.

Треті особи до суду не з'явилися,  надавши суду заяву про слухання справи за їх
відсутністю та про визнання позовних вимог (а.с.  43)

Судом встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивачки ОСОБА_2,  який постійно
мешкав на день смерті у АДРЕСА_1 (а.с.
9). Після його смерті відкрилася спадщина,  що складається із жилого будинку з належними
до нього господарськими будівлями та спорудами,
розташованого у АДРЕСА_1.

ОСОБА_2  під час
життя відповідно до рішення виконавчого комітету Красноармійської районної ради
депутатів працівників від 10.04.1959 p.,  договору на
право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від
25.04.1959 року,  посвідченого державною
нотаріальною конторою м.  Красноармійська
20.11.1959 року,  реєстровий № 1209,  проекту від 15.04.1962 року було збудовано
жилий будинок у АДРЕСА_1 (а.с.  17-20).
Здійснене будівництво відповідає архітектурним,
будівельним,  санітарним,  пожежним,
екологічним вимогам будівництва,
не порушує права інших осіб. Зазначеним об'єктом нерухомості
ОСОБА_2  відкрито і безперервно
користувався,  сплачував обов'язкові податки
та зобов'язання по його утриманню.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України,  як спадкоємець за законом,  позивач фактично прийняла спадщину,  вступила в управління спадковим майном,  що підтверджується довідкою з місця мешкання
та домовою книгою (а.с.  27-33). Протягом
строку встановленого для прийняття спадщини,
будь-яких відмов щодо спадщини після смерті ОСОБА_2  позивач не заявляла (а.с.  36).

Між тим,  за життя
ОСОБА_2  на земельній ділянці
домоволодіння збудував без отримання дозволу на забудову господарські надвірні
будівлі позначені у технічному паспорті літерою Б-1 - літня кухня,  В-1 -сарай,
Г-1 - сарай.,  в тім самовольно збудованними вони не вважаються,  про що є відмітка у технічному паспорті
(а.с.  21-24).

Окрім самовільно збудованих сараїв,  будь-яких інших зауважень с приводу забудови домоволодіння по АДРЕСА_1 з боку
дозвільних органів на той час не було.

Однак,  під час
оформлення спадщини державним нотаріусом Димитровської нотаріальної контори
повідомлено позивача про те,  що
внутрішня житлова площа будинку (16, 1 кв.м. ) не відповідає заявленій площі у
правовстановлюючому документі (36, 06кв.м. ).

За змістом витягу БТІ відсутнє посилання на самовільні
прибудови,  чи самовільну зміну
внутрішньої площі домоволодіння. За таких обставин,  ОСОБА_2
є добросовісним власником жилого будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1.

Факт того,  що
позивачка є дружиною померлого ОСОБА_2
підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.  6).

В силу вищевикладеного,
суд вважає,  що вимоги позивача
підлягають задоволенню в повному обсязі,
та за ним необхідно визнати право власності на жилий АДРЕСА_1 загальною
внутрішньою площею 27, 7 м2,  в тому
числі житловою - 16, 1 м2,  з належними
до нього господарськими будівлями та спорудами.

На підставі
ст.  ст.  524,
529,  548,  549 Цивільного кодексу Української РСР,   ст.
ст.  321,  393 Цивільного кодексу України,  та керуючись
ст.  ст.  10,
11,  57,  209,
213,  214,  215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Димитровської міської ради про визнання
права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на жилий
АДРЕСА_1 загальною внутрішньою площею 27, 7 м2,
в тому числі житловою - 16, 1 м2,
з належними до нього господарськими будівлями та спорудами,  який знаходиться на земельній ділянці
Димитровської міської ради.

Рішення   може
бути   оскаржено   до Апеляційного суду.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду
Донецької області через Димитровський міський суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.