Справа № 2-3458/07
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26 липня 2007 року   Приморський
районний суд м.Одеси у складі:

головуючого -
судді Андрухіва В.В.

при секретарі Подсуха С.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Одеського державного академічного театру опери та балету про
поновлення на роботі,  -

Встановив:

18 січня 2007
року ОСОБА_1. звернулася до суду з даним позовом до Одеського державного
академічного театру опери та балету (далі - Театр),  в якому просила визнати недійсним наказ № 106
від 18.05.2004 року про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України,  поновити її на роботі на посаді солістки
опери 2-ї категорії за безстроковим трудовим договором,  зобов'язати відповідача внести запис в
трудову книжку наступного змісту: „запис за № 16 є недійсним,  поновлена на попередній роботі за
безстроковим трудовим договором". Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим,  що з 11 липня 2000 року вона
працювала у відповідача на посаді солістки опери 2-ї категорії,  про що був виданий наказ № 85 выд 19.07.2000
року. В порушення вимог діючого законодавства відповідач укладав з нею строкові
трудові договори на період кожного театрального сезону та неодноразово
переукладав їх,  що підтверджується
записами в трудовій книжці. Згідно оскаржуваного наказу від 18.05.2004 року
позивачка була звільнена з роботи 25.06.2004 року за п.2 ст.36 КЗпП України.
Відповідач обіцяв переукласти трудовий договір,
однак цього не зробив. З часу звільнення до вересня 2006 року позивачка
продовжувала репетиції,  вивчили нові
опери. Трудова книжка позивачки знаходилася у відділі кадрів театру до 26
грудня 2006 року,  тому позивачка вважає
днем звільнення день видачі їй трудової книжки. Позивачка вказувала в
позові,  що передбачених ч.2 ст.23 КЗпП
України підстав для укладення з нею строкового трудового договору не було,  і відповідач зобов'язаний був укласти з нею
трудовий договір не невизначений строк. Крім того,  позивачка вважала,  що оскільки трудові договори з нею
неодноразово переукладалися,  згідно ч.2
ст.39-1 КЗпП України укладений з нею трудовий договір вважається укладеним на
невизначений строк.

В судовому засіданні позивачка та її представники ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позов
підтримали та просили його задовольнити з наведених підстав.

Представники відповідача ОСОБА_4 і адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні
позов не визнали,  обґрунтовуючи
заперечення тим,  що позивачку було
обгрунтовано звільнено наказом від 18.05.2004 року № 106 у зв'язку з
закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України,  і позивачка в день звільнення була
ознайомлена з наказом. Однак з позовом до суду вона звернулася лише 18.01.2007
року,  тобто з пропуском встановленого
ст.23 3 КЗпП України місячного строку,
що є підставою для відмови в позові. Питання про поновлення пропущеного
строку позивачкою не ставиться. Крім того,
представники відповідача зазначали,
що можливості укладення з позивачкою безстрокового трудового договору не
було,  оскільки вакантних штатних посад
солістів опери (за штатом - 39, 5 посад),
в тому числі солістів опери 2-ї категорії (за штатом - 10 посад),  в Театрі не було. Оскільки Театр є державною
установою,  виходячи з наявного
бюджетного фінансування,  збільшити штат
Театру можливості не було і немає на даний момент. За таких обставин,  представники відповідача вважали,  що єдиною можливістю прийняти ОСОБА_1 на
роботу в Театр було укладення строкового трудового договору на театральний
сезон,  оскільки,  з урахуванням викладених обставин,  трудові відносини не могли бути встановлені
на

невизначений строк,  і це відповідає вимогам ч.2 ст.23 КЗпП України. Тому
кількаразове переукладення строкових трудових договорів з ОСОБА_1 не тягне за
собою безстрокових трудових відносин згідно ч.2 ст.39-1 КЗпП України (як
виняток,  передбачений ч.2 ст.23 КЗпП).

Заслухавши пояснення сторін,  допитавши свідків,  дослідивши матеріали справи,  суд дійшов висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають,  як такі,  що не грунтуються на законі.

Судом встановлено,
що 11 липня 2000 року згідно наказу № 85 від 19.07.2000р. ОСОБА_1 була
прийнята на роботу до Одеського державного академічного театру опери та балету
на посаду соліста опери 2-ї категорії за строковим трудовим договором на
театральний сезон. По закінченню строку дії трудового договору наказом № 65 від
30.05.2001р. ОСОБА_1. була звільнена з Театру з 03.07.2001р. за п.2 ст.36 КЗпП
України. В подальшому з ОСОБА_1 неодноразово переукладалися строкові трудові
договори на театральні сезони 2001-2002р.р.,
2002-2003р.р.,
2003-2004р.р.,  і наказом № 106
від 13.05.2004р. вона була звільнена з 25 червня 2004 року за п.2 ст.36 КЗпП
України,  по закінченню трудового
договору. Про прийняття на роботу за строковими трудовими договорами та
продовження договорів до закінчення театрального сезону ОСОБА_1. власноручно
писала заяви на ім'я директора Театру. Усі вказані обставини сторонами не
оспорювалися і підтверджуються записами в трудовій книжці ОСОБА_1,
копіями наказів та трудових договорів між позивачкою і
Театром,  заявами позивачки.

Судом також встановлено,  що з
оскаржуваним наказом № 106 від 18.05.2004р. позивачка була своєчасно
ознайомлена,  що підтверджується її
підписом в наказі. Сама позивачка в засіданні не оспорювала,  що при звільненні з 25.06.2004р. їй під
розпис було доведено вказаний вище наказ.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися до суду з
заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня,  коли він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права,  а у справах
про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Частиною 2 ст.47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або
уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення копію наказу про
звільнення лише у разі звільнення за ініціативою власника або уповноваженого
ним органу. В інших випадках копія наказу про звільнення видається на вимогу
працівника.

Будь-яких доказів того,  що ОСОБА_1.
вимагала видачі їй копії наказу про звільнення,
позивачка суду не надала і навіть не стверджувала,  що вона взагалі вимагала видати їй копію
наказу.

Тому,  враховуючи,  що позивачка у встановленому порядку
своєчасно була ознайомлена з наказом про звільнення,  тобто була обізнана про підстави і дату її
звільнення,  суд вважає,  що перебіг місячного строку на оскарження
наказу № 106 від 18.05.2004р. почався наступного дня після її звільнення,  тобто з 26 червня 2004 року.

Таким чином,  позивачка пропустила
встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України місячний строк для звернення до суду з вимогою
про скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі.

Доводи представників позивача,  що
ОСОБА_1. отримала трудову книжку лише в грудні 2006 року,  тому строк для звернення до суду з даним
позовом нею не пропущено,  суд не бере до
уваги,  оскільки,  як зазначив представник відповідача,  простим листом позивачка повідомлялася про
необхідність отримати трудову книжку,
однак цьго не зробила,  і крім
того,  ОСОБА_1. не заперечувала,  що за трудовою книжкою до грудня 2006 року
вона до Театру не зверталася і перешкод в отриманні трудової книжки їй ніхто не
чинив. До того ж,  як зазначено
вище,  ОСОБА_1. була ознайомлена з
наказом про звільнення своєчасно,  і факт
отримання нею трудової книжки за минуванням півтора року після звільнення,  виходячи з положень ч.1 ст.233 КЗпП
України,  не впливає на перебіг строку
звернення до суду.

Вимога позивачки про укладення з нею безстрокового
трудового договору фактично є оспорюванням законності укладення з нею строкових
трудових договорів. Тому така вимога може бути заявлена до суду,  згідно ч.1 ст.233 КЗпП України протягом трьох
місяців з дня,  коли позивачка дізналася
або повинна була дізнатися про порушення свого права. Оскільки останній
строковий трудовий договір укладався Театром з позивачкою 9 березня 2004
року,  і 11 березня 2004 року видано
відповідний наказ за № 56,  то відповідно
саме в цей момент у позивачки виникло право оскаржити укладення з нею
строкового трудового договору.

Таким чином,  позивачкою пропущено
встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України строк для звернення до суду за захистом
своїх трудових прав,  і підстав для
поновлення цього строку суд не вбачає.

Крім того,  судом
встановлено,  що згідно досліджених судом
штатних розписів Театру за різні періоди роботи позивачки в Театрі,  в тому числі на момент звільнення і на час
розгляду справи в суді,  штатна
чисельність вокалістів опери 2-ї категорії коливалася від 12 до 10 посад.
Відсутність вакантних штатних посад вокалістів опери 2-ї категорії на момент звільнення
ОСОБА_1 і на час розгляду справи сторони не оспорювали,  і ця обставина також підтверджується штатними
розписами Театру на відповідні періоди,
листом від 30.01.2007 року директора Театру на адресу в.о. начальника
управління культури і туризму Одеської облдержадміністрації щодо клопотання
ОСОБА_1 про поновлення її на роботі.

Театр є державною установою,  і
штатний розпис Театру затверджується начальником управління культури і туризму
Одеської облдержадміністрації,  виходячи
з наявного бюджетного фінансування.

Згідно ч.2 ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у
випадках,  коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної
роботи,  або умов її виконання,  або інтересів працівника та в інших
випадках,  передбачених законодавчими
актами.

Суд вважає,  що відсутність вакансій
вокалістів опери 2-ї категорії,
неможливість з-за обмеженого бюджетного фінансування збільшити штат
працівників,  є об"єктивною причиною
неможливості встановлення з позивачкою трудових відносин на невизначений строк.

Відповідно до ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові договори,  що були переукладені один чи декілька
разів,  за винятком випадків,  передбачених ч.2 ст.23 КЗпП України,  вважаються такими,  що укладені на невизначений строк.

Таким чином,  випадок з позивачкою є
винятком,  передбаченим ч.2 ст.23 КЗпП
України,  а тому підстав для визнання
укладеного з позивачкою договору безстроковим немає.

Стосовно наявності чи відсутності артистичних даних у ОСОБА_1,  які оспорювалися сторонами у справі,  і які спростовувалися або підтверджувалися
свідками,  суд вважає,  що ця обставина не впливає на вирішення
спору,  оскільки згідно наказу про звільнення
від 18.05.2004р. за № 106,  відсутність
артистичних даних позивачки не була підставою її звільнення з роботи.

Керуючись
ст.ст.10,  11,  60,
209,  212-215,  218 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського державного
академічного театру опери та балету про визнання недійсним наказу № 106 від
18.05.2004 року про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України,  поновлення на роботі на посаді солістки опери
2-ї категорії за безстроковим трудовим договором,  зобов'язання внести запис в трудову книжку
про поновлення на роботі за безстроковим трудовим договором - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний
строк після подання заяви про апеляційне оскарження,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення суду,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.