Справа № 2-113
Рішення

Іменем України

21
грудня 2007 року                                                        Жовтневий
районний суд м. Харкова

у складі:
головуючого - судді Кириченко
О.Д.

при
секретарях - Волковій СІ. і Корнієнко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за
позовом ОСОБА_1 до ВАТ УРСП «Харків-УАЗ-Сервіс»,  ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом
спонукання до спростувань розповсюджених відомостей,  які не відповідають дійсності,  та відшкодування моральної шкоди,  заподіяної внаслідок розповсюдження таких
відомостей,  -

встановив:

В
листопаді 2004 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1.
з позовом до ВАТ УРСП «Харків-УАЗ-Сервіс» про захист честі,  гідності та ділової репутації,  відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 700,
00 грн.

Обґрунтована
була позовна заява тим,  що зазначений
вище відповідач в своєму листі на ім'я акціонера свого товариства ОСОБА_3.
(вих.№ 324 від 27.07.2004 року) поширив відомості про позивача,  які не відповідають дійсності і порочать його
честь,  гідність та ділову репутацію.

Неправдивість
відомостей полягають в наступному:

1.В
вищезазначеному листі було зазначено: «...со
стороны гр.ОСОБА_1,  руководителя ООО
«Фирма Нисан» стали поступать вымогательства оплаты невыполненных работ. Они
были мотивированы тем,  что ОСОБА_1
является акционером и членом наблюдательного совета,  поэтому его работы необходимо оплачивать без
надлежащей проверки.»

Ці
відомості не відповідають дійсності тому,
що позивач ніколи не виконував ніяких робіт на УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс»
та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності за вимагання та
ніколи не скоював карні діяння,  такі як
вимагання з погрозою насильства,
обмежуванням прав,  свобод та
законних інтересів,  пошкодженням чи
знищенням майна,  або розголошенням
відомостей,  вимаганням платні за
невиконані роботи,  мотивуючи тим,  що ОСОБА_1. є членом наглядової ради і що
виконані роботи не треба перевіряти.

2.          «... и за невыполненные работы гр.ОСОБА_1
требует от завода еще

дополнительно 6 000,
00 грн. После того как указаному лицу
были высказаны претензии по поводу

грабительской позиции по
отношению к заводу и предложено умерить аппетиты и возвратить

излишне полученные этим
лицом средства.»

Ці
відомості не відповідають дійсності тому,
що ОСОБА_1. ніколи не вимагав від заводу додатково 6 000, 00 грн.,  тому що взагалі не отримував як громадянин ні
від заводу,  ні від директора ОСОБА_2.
грошей,  та ще й надмірно.

3.         «... не многие из акционеров оглашаються
участвовать в тех мероприятиях,  которые

проводяться под
диктовку гр.ОСОБА_1,  не все акционеры
оглашаються помогать

гр.ОСОБА_1 достичь его
главной цели - развалить
завод,  сделать его недееспособным,

обанкротить,  о чем он заявил на заседании хозяйственного
суда 13.01.2004 года...»

Ці
відомості не відповідають дійсності тому,
що позивач ніколи не мав за мету розвалити завод,  зробити його недієздатним,  банкрутом і не заявляв про таку мету на
засіданні суду 13.01.2004 року.

Вищенаведені
відомості є такими,  що принижують
честь,  гідність та ділову репутацію
позивача,  оскільки мають негативний
характер,  а тому діями ОСОБА_2.,  який підписав зазначений лист,  позивачу ОСОБА_1 була завдана моральна
шкода,  яку він оцінив в суму 1 700, 00
грн.

В січні
2005 року позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервис»,  в якій в
обґрунтування неправдивості розповсюджених про нього у вищезазначеному листі
відомостей додатково зазначив:

- у
листі від 27.07.2004 року зокрема зазначено: «...ОСОБА_1,  являясь
к тому же и членом наблюдательного
совета,  пользуется своим
привилегированным положением,  входил в
доверие к руководству предприятия...»

Ці
відомості не відповідають дійсності,
тому що у позивача відсутній привілегійований стан і він ніколи не
входив ні в яке довір'я до керівництва підприємства УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервіс».

-        «... вошедши в доверие к руководству
предприятия,  указанный член
наблюдательного

совета
предложил «выгодный» для завода проект создания на заводе системы учета

электроэнергии,  в результате которого,  как утверждал гр.ОСОБА_1 завод получит
огромный

экономический
эффект в виде экономии на оплате электроэненргии.»

Ця
інформація не відповідає дійсності,  тому
що позивач не пропонував відповідачу ніякого проекту. Також він не стверджував
того,  що вищевказане підприємство
отримає значну економію на оплаті спожитої електроенергії.

-        «... гр..ОСОБА_1 направляет письма во все властные структуры,  в милицию,

прокуратуру,  Народный суд.»

Зазначена
інформація не відповідає дійсності,  тому
що позивач,  як громадянин,  не надсилав листів в суд,  міліцію,
прокуратуру. В суд він звертався лише з позовними заявами.

-        «... как стало тепер понятно,  целью ОСОБА_1 было лишить завод денежных

средств,  заставив перечислить
их на счета возглавляемых ним фирм. »

Ці
відомості також не відповідають дійсності,
тому що у позивача ніколи не було на меті залишення УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервіс» без грошових коштів.

При
цьому в уточненій позовній заяві позивач зазначив,  що розповсюдженням про нього вищенаведеної
неправдивої інформації йому була заподіяна моральна шкода,  яку він оцінює у розмірі ЗО 000, 00
грн.,  але в резолютивній частині своєї
заяви просив суд стягнути з відповідача по справі на його користь 1 700, 00
грн. у якості відшкодування такої шкоди.

В
березні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з уточненою ним позовною заявою до
того ж УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» про захист честі,  гідності та ділової репутації,  відшкодування завданої йому моральної шкоди у
розмірі 30 000, 00 грн.,  в якій просив
суд залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2,  котрим як головою правління УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервис» було підписано вищевказаний інформаційний лист на адресу
одного із акціонерів цього товариства,
після чого останній став приймати участь у справі в якості співвідповідача.

В червні
2007 року позивачем в черговий раз були уточнені позовні вимоги,  в яких ОСОБА_1. в порядку захисту своєї
ділової репутації прохав суд визнати незаконними,  неправдивими і негативними наведені вище
відомості,  розповсюджені відповідачами в
своєму інформаційному листі від 27.07.2004 року,  зобов'язати відповідачів спростувати ці
неправдиві відомості у той же спосіб,  у
який вони були розповсюджені,  а також
стягнути з відповідачів -УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» та ОСОБА_2.,  в солідарному порядку на користь позивача 30
000, 00 грн. в якості відшкодування завданої йому їх неправомірними діями
моральної шкоди.

В
судовому засіданні ОСОБА_1. підтримав і знову уточнив свої позовні вимоги
-тепер уже в частині порядку відшкодування завданої йому моральної шкоди,  у зв'язку з чим просив з кожного відповідача
стягнути на його користь по 15 000, 00 грн.,
посилаючись на те,  що кожен з них
в рівній мірі винний в заподіянні йому моральної шкоди. Решта позовних вимог
були залишені позивачем без змін і обгрунтовані були вищенаведеними
обставинами.

Представник
відповідача УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» - Князев В.В.,  не заперечуючи
в судовому засіданні факту надсилання 27.07.2004 року на адресу акціонера
зазначеного акціонерного товариства ОСОБА_3. інформаційного листа,  на який в обгрунтування своїх позовних вимог
посилається в судовому засіданні позивач по справі,  проти позову ОСОБА_1 заперечував,  посилаючись на те,  що вказаний лист містить в собі достовірні
відомості,  а також оціночні судження
правління ВАТ щодо правовідносин,  які
склалися між УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» і очолюваним позивачем по справі ТОВ
«Фірма Нісан». При цьому ніяких відомостей про наявність в діях позивача ознак
протиправних кримінально-наказуємих діянь в листі на адресу ОСОБА_3. не
міститься,  посилання ОСОБА_1 на
приниження його ділової репутації,  а тим
більше - честі і гідності,  є
безпідставними,  а тому його вимоги щодо
спростувань цих відомостей та відшкодування моральної шкоди не грунтуються на
законі.

Співвідповідач
ОСОБА_2. в судовому засіданні проти позову також заперечував,  посилаючись на їх необґрунтованість.

Вислухавши
пояснення сторін та дослідивши надані і долучені до справи письмові
докази,  суд приходить до висновку про
відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог,  виходячи з наступних обставин:

Так,  як беззаперечно встановлено судом,  27.07.2004 року відповідачем по цій справі
УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» на адресу свого акціонера ОСОБА_3. було надіслано
інформаційного листа (вих.№ 324) щодо діяльності зазначеного акціонерного
товариства,  в якому крім загальних даних
про господарську діяльність і подальших перспектив підприємства були зазначені
деякі обставини,  що ускладнюють
життєдіяльність товариства,  зокрема:

«... представитель 000 «Фирма Нисан» ОСОБА_1 являясь к тому
же,  и членом наблюдательного
совета,  пользуясь своим
привилегированным положением,  входил в
доверие к руководству предприятия,
выполнял некоторые работы на предприятии. Однако,  когда финансовое положение завода стало тяжелым
и к выполненным ООО «Фирма Нисан» работам со стороны служб предприятия
ужесточился подход и требования к качеству работ и размеру оплат возросли,  со стороны гр.ОСОБА_1,  руководителя 000 «Фирма Нисан» стали поступать
вымогательства оплаты невыполненных работ. Они были мотивированы тем,  что гр.ОСОБА_1 является акционером и членом
наблюдательного совета,  поэтому его
работы необходимо оплачивать без надлежащей проверки»;

«...Вошедши в доверие к руководству
предприятия,  указанный член
наблюдательного совета,  предложил
«выгодный» для завода проект создания на заводе системы учета
электроэнергии,  в результате создания
которого,  как утверждал гр.ОСОБА_1,  завод получит огромный экономический эффект в
виде экономии на оплате электроэнергии. Получив в качестве предварительной
оплаты от предприятия 30 000, 00 грн.,  ООО «Фирма Нисан» ограничилась тем,  что установила на заводе счетчик стоимостью 4 000,
00 грн.,  остальные средства использованы на
собственные нужды,  не создав обещанную
«систему». И за невыполненные работы гр.ОСОБА_1 требует от завода еще
дополнительно 6 000, 00 грн.»;

«...После того,  как указанному лицу были высказаны претензии
по поводу грабительской позиции по отношению к заводу,  и предложено умерить аппетиты и возвратить
излишне полученные этим лицом средства,
в адрес руководства завода поступило ряд требований немедленно оплатить
невыполненные работы»;

«...гр.ОСОБА_1 направляет письма во
все властные структуры,  в милицию,  в прокуратуру,  Народный суд»;

«...Как стало теперь понятно,  целью гр.ОСОБА_1 было лишить завод денежных
средств,  заставив перечислить их на
счета возглавляемых ним фирм»;

«...Не многие из акционеров
соглашаются участвовать в тех мероприятиях,
которые проводятся под диктовку гр.ОСОБА_1,  не все акционеры соглашаются помогать
гр.ОСОБА_1 достичь его главной цели -развалить завод,
сделать его недееспособным,
обанкротить,  о чем он заявил на
заседании хозяйственного суда 13.01.2004 року
«представляя» интересы завода вместо того,
чтобы защищать» (стилістика листа
повністю збережена). Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право
на свободу думки і слова,  на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Вказана
конституційна норма кореспондує  ст. 10
Європейської конвенції захисту прав людини та основних свобод,  згідно з якою кожна людина має право на
свободу вираження своїх поглядів,
одержувати та поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і
незалежно від кордонів.

У
відповідності до  ст. 200 ЦК України,  інформацією є документовані або публічно оголошені
відомості про події та явища,  що мали
або мають місце у суспільстві,  державі
та навколишньому середовищі.

Згідно
ж  ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами,  які охороняються цивільним
законодавством,  є зокрема честь,  гідність і ділова репутація.

Відповідно
до роз'яснень,  викладених у п.3
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 з
наступними змінами і доповненнями «Про застосування судами законодавства,  що регулює захист честі,  гідності і ділової репутації громадян та
організацій»,  під поширенням відомостей
слід розуміти опублікування їх у пресі,
передачу по радіо,  телебаченню,  з використанням інших засобів масової
інформації,  викладених у
характеристиках,  заявах,  листах,
адресованих іншим особам,
повідомлення в публічних виступах,
а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.
До відомостей,  що порочать особу,  слід відносити ті з них,  які принижують честь і гідність громадянина
або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору
додержання законів,  загальновизнаних
правил співжиття та принципів людської моралі.

Стаття 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права
спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї,  а також право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди,  завданої
збиранням,  зберіганням,  використанням та поширенням такої
недостовірної інформації.

У
відповідності ж до вимог  ст. 277 ЦК України фізична
особа,  особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї недостовірної інформації,  має право на спростування цієї інформації.

Негативна
інформація,  поширена про особу,  вважається недостовірною,  якщо особа,
яка її поширила,  не доведе
протилежного.

Спростування
недостовірної інформації здійснюється особою,
яка поширила інформацію. Поширювачем інформації,  яку подає посадова чи службова особа при
виконанні своїх посадових (службових) обов'язків,  вважається юридична особа,  у якій вона працює.

Разом з
тим,  статтею 47-1 Закону України «Про
інформацію» визначено,  що оціночними
судженнями,  за винятком образи чи
наклепу,  є висловлювання,  які не містять фактичних даних,  зокрема критика,  оцінка дій,
а також висловлювання,  що не
можуть бути витлумачені як такі ,  що
містять фактичні дані,  з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема вживання гіпербол,
алегорій,  сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості.

Для
розмежування таких понять,  як відомості
фактичного характеру,  тобто власне
інформацію в сенсі  ст. 200 ЦК України і
оціночних суджень - в сенсі вищенаведеної
ст. 47-1 Закону України «Про інформацію»,  суд вважає за необхідне взяти деякі терміни
із «Словаря русского
языка» С. Ожегова. Так,  відомості
- це звістка,  повідомлення; факт -
дійсна,  реальна подія; думка
-твердження,  що виражає оцінку
чого-небудь,  відношення до
кого-небудь,  погляд на що-небудь.

Статтею
23 ЦК України
передбачено,  що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,  завданої
внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у приниженні честі
та гідності фізичної особи,  а також
ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким
чином,  для правильного вирішення спору
між сторонами по цій справі необхідне встановлення відповідей на ряд
обов'язкових запитань:

І.Чи є
відомості про ОСОБА_1.,  викладені у
листі УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» на ім'я акціонера ОСОБА_3. від 27.07.2004
року,  інформацією або оціночними
судженнями автора листа?

2.Якщо
так,  то які з наведених вище відомостей,  на які посилається в обґрунтування своїх
позовних вимог позивач,  є
інформацією,  а які оціночними
судженнями?

З.Якщо в
зазначеному листі мають місце відомості про позивача,  які є інформацією,  то чи надані відповідачами докази про її
достовірність?

4.Чи
доведені належними,  допустимими і
об'єктивними доказами посилання позивача про приниження його ділової репутації
інформацією,  яка міститься у
вищезгаданому листі?

5.Чи
доведений належними,  допустимими і
об'єктивними доказами факт завдання позивачу моральної шкоди та її розмір?

Аналізуючи
текст вищезазначеного листа,  який був
підписаний головою правління УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» ОСОБА_2.,  суд прийшов до наступних висновків:

Лист містить у
своєму тексті декілька відомостей фактичного характеру,  зокрема:

те,  що ОСОБА_1. є керівником ТОВ «Фірма
Ніссан»,  яке на протязі деякого часу
перебувало в господарчих договірних правовідносинах з УРСП ВАТ
Харків-УАЗ-Сервіс»;

те,  що ОСОБА_1. одночасно був членом наглядової
ради УРСП ВАТ Харків-УАЗ-Сервіс»;

те,  що від ОСОБА_1,  як керівника ТОВ «Фірми Ніссан»,  надходили на адресу УРСП ВАТ
Харків-УАЗ-Сервіс» вимоги про оплату на користь зазначеного ТОВ грошових коштів
за роботу,  яка в дійсності виконана не
була; те,  що між ТОВ «Фірма Ніссан» і
УРСП ВАТ Харків-УАЗ-Сервіс» мали місце договірні відносини щодо встановлення на
території останнього системи обліку спожитої підприємством електроенергії,  за що кероване ОСОБА_1 товариство отримало
від замовника в якості попередньої сплати 30 000, 00 грн.,  але на виконання договору обмежилося лише
тим,  що встановило в УРСП ВАТ
Харків-УАЗ-Сервіс» електролічильник,
вартістю 4 000, 00 грн.,  вимагаючи
при цьому від останнього додаткової оплати за цим договором ще 6000, 00 грн.;

після отримання претензій щодо поведінки по відношенню до УРСП ВАТ
Харків-УАЗ-Сервіс»,  від ОСОБА_1 надійшов
ряд вимог оплати робіт,  які в дійсності
не були виконані;

отримавши
відмову у задоволенні грошових вимог,
ОСОБА_1. надсилає листи у всі владні структури,  в міліцію,
в прокуратуру,  в суд.

Зважаючи
на те,  що фактично в зазначених
відомостях містяться конкретні факти і події,
тобто фактичні дані,  суд розцінює
їх як розповсюджену інформацію,  яка
згідно вимог закону повинна бути достовірною.

Відомості
ж в зазначеному листі про те,  що метою
дій ОСОБА_1 було залишення УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» без грошових коштів
шляхом примусу їх перерахування на рахунки керованих ним фірм,  а також - розвал вказаного підприємства і
доведення його до банкротства,  на думку
суду є оціночними судженнями,  тому що їх
змістом є певний висновок автора листа (умовивід) на підставі проведеної ним
оцінки деяких фактичних обставин,  про що
зокрема беззаперечно свідчить стилістика викладу таких суджень. У зв'язку ж з
тим,  що ці судження подані у формі,  яка адекватно і недвозначно відбиває
суб'єктивний характер суджень,  суд
вважає,  що вони не підлягають
спростування та доведенню їх правдивості.

Як
пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
наведені вище відомості,  що
носять характер інформації,  не
відповідають дійсності,  є негативними
для нього особисто,  принижують його
ділову репутацію,  що призвело до підриву
довіри до позивача зі сторони оточуючих,
у зв'язку з чим деякі знайомі позивача перестали з ним
спілкуватися,  проводити з ним свій вільний
час,  у багатьох акціонерів УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервіс» виникла недовіра до позивача,  як члена наглядової ради товариства,  тому що вони стали вважати його винним в
банкротстві їх підприємства. У зв'язку з цих 30 000, 00 грн.

Разом з
тим,  перевіряючи наведені позивачем
доводи в обґрунтування своїх позовних вимог щодо неправдивості зазначених вище
відомостей,  суд приходить до висновку
про їх безпідставність.

Так,  викладені в вищевказаному листі відомості про
те,  що ОСОБА_1. є керівником ТОВ «Фірма
Ніссан»,  яке на протязі деякого часу
перебувало в господарчих договірних правовідносинах з УРСП ВАТ
Харків-УАЗ-Сервіс» та про те,  що він
одночасно був членом наглядової ради УРСП ВАТ Харків-УАЗ-Сервіс» були визнані в
судовому засіданні сторонами по справі,
включаючи самого позивача,  а тому
у відповідності до ч.1  ст. 61 ЦПК
України вважаються остаточно встановленими і не підлягають доказуванню.

Відомості
про: те що від ОСОБА_1,  як керівника ТОВ
«Фірми Ніссан»,  надходили на адресу УРСП
ВАТ Харків-УАЗ-Сервіс» вимоги про оплату на користь зазначеного ТОВ грошових
коштів за роботу,  яка в дійсності
виконана не була; те,  що між ТОВ «Фірма
Ніссан» і УРСП ВАТ Харків-УАЗ-Сервіс» мали місце договірні відносини щодо
встановлення на території останнього системи обліку спожитої підприємством
електроенергії,  за що кероване ОСОБА_1
товариство отримало від замовника в якості попередньої сплати 30 000, 00
грн.,  але на виконання договору обмежилося
лише тим,  що встановило в УРСП ВАТ
Харків-УАЗ-Сервіс» електролічильник,
вартістю 4 000, 00 грн.,
вимагаючи при цьому від останнього додаткової оплати за цим договором ще
6000, 00 грн.; те,  що після отримання
претензій щодо поведінки по відношенню до УРСП ВАТ Харків-УАЗ-Сервіс»,  від ОСОБА_1 надійшов ряд вимог оплати робіт,  які в дійсності не були виконані,  знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні доказами,  представленими
відповідачами по справі.

Так,  судовим засіданням достовірно
встановлено,  що 24 травня 2001 року між
УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» (замовником) та ТОВ «Фірма Ніссан» (підрядник) був
укладений договір підряду № 100 без строку дії,
відповідно до умов якого підрядник взяв на себе зобов'язання по
організації на підприємстві-замовнику системи обліку,  контролю та збору інформації спожитої
електроенергії по зонам доби. Вартість робіт була визначена сторонами у
загальну суму 36 080, 00 грн.

На
виконання умов цього договору в частині попередньої оплати проведення робіт
замовник своїм платіжним дорученням № 242 від 15.08.2001 року частково
перерахував підрядчику 30 000, 00 грн. (а.с.
165).

Своїм
листом на адресу керівника УРСП ВАТ «Харків-Уаз-Сервіс» від 27.01.2004 року
директор ТОВ «Фірма Нісан» ОСОБА_1. повідомив,
що передбачені договором № 100 від 24.05.2001 року роботи по організації
системи обліку,  контролю та збору
інформації спожитої електроенергії по зонам доби повністю підрядником
виконані,  (а.с.  132).

Як вбачається з ухвали Господарського суду Харківської області від
20.04.2004 року по справі № Б-19/105-02,
у задоволенні клопотання кредитора в особі ТОВ «Фірма Ніссан» про
включення суми боргу у розмірі 238 575, 54 грн.,  серед яких були зазначені і 36 080, 00 грн.
оплати за вищезгаданим договором підряду № 100 від 24.05.2001 року,  до реєстру вимог кредиторів УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервіс» було відмовлено за відсутністю для цього законних
підстав,  (а.с.  130-131).

Згідно
Акту комісійної перевірки виконаних ТОВ «Фірма Ніссан» робіт по договору № 100
від 24.05.2001 року,  складеного
13.04.2004 року за відсутності представників підрядчика,  які не з'явилися на виклик щодо проведення
прийняття-здачі вищевказаної системи обліку електроенергії,  при відкритті комірчини,  де знаходилася ця система обліку було
встановлено,  що в ній знаходиться:
лічильник електроенергії «Елвін ЕТ 2A5E7ULRT» №
3147; блок сигналізації внутрішній з ревуном та блоком живлення; телефонний
апарат навісний «Промел»; 4 розетки (євро); обігрівач з терморегулятором; 2
виключники; 1 лампочка на 220 ВТ; 1 кінечник ВГТК-21. (а.с. 171).

Згідно
Звіту про результати дослідження системи обліку електроенергії на УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервіс»,  проведеного ТОВ НВП
«Енерго-інтел»,  затвердженого 15.04.2004
року,  із усіх робіт,  зазначених у договорі № 100 від 24.05.2001
року,  було поставлено лічильник
електроенергії «Елвін ЕТ 2A5E7ULRT»,  вартість якого
на 2001 рік складала 4 020, 00 грн.,
вартість встановлення якого на той час складала 1 000, 00 грн. Роботи по
встановленню програмного забезпечення С300 виконані не були,  більше того - зазначене програмне
забезпечення С300 не може підтримувати роботу автоматизованої системи обліку з
використанням електролічильників типу «Елвін ЕТ 2A5E7ULRT»,  тому що це програмне забезпечення є
ліцензійним і може функціонувати тільки з лічильниками виробництва фірми
«Лендіс енд Гір» (а.с.  173-174).

Таким
чином,  суд вважає встановленим факт
невиконання керованим ОСОБА_1. ТОВ «Фірма Ніссан» своїх договірних
обов'язків,  прийнятих на себе згідно
вищевказаного договору № 100 від 24.05.2001 року.

Разом з
тим,  ТОВ «Фірма Ніссан» в особі свого
керівника - позивача по цій справі,
07.05.2004 року і 17 травня 2005 року звертається до керівництва УРСП
ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» з вимогами про оплату відповідно 6 080, 00 грн. і 30
000, 00 грн. згідно вищезазначеного договору (а.с.  166,
169).

Крім
того,  судовим розглядом
встановлено,  що УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервіс» зверталося до прокуратури Жовтневого району м. Харкова із
заявою щодо неправомірних,  на погляд
цього товариства дій з боку ТОВ «Фірма Ніссан» при організації на підприємстві
системи обліку,  контролю та збору
інформації спожитої електроенергії за зонами доби (неналежне виконання умов
договору підряду № 100 від 24.05.2001 року) і за результатами проведеної
перевірки постановою від 30.09.2004 року була порушена кримінальна справа по
факту шахрайства за ознаками складу злочину,
передбаченого  ст. 190 КК
України,  яку для організації і
проведення досудового слідства було направлено до слідчого відділу Жовтневого
РВ ГУ МВС України
в Харківській області,  (а.с.  163,
164).

Згідно
повідомлення прокурора Жовтневого району м. Харкова від 27.01.2007 року
винесена органом досудового слідства постанова про зупинення провадження по
вищевказаній кримінальній справі від 24.01.2005 року була скасована як
незаконна,  а справа направлена до
вищезазначеного слідчого відділення для подальшого досудового слідства,  по справі надані вказівки,  (а.с.
197).

Виходячи
з викладеного суд приходить до висновку,
що вимоги позивача про визнання недостовірними вищенаведених відомостей
інформаційного характеру не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні,  а тому не підлягають
задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Що ж до
вимог в частині визнання недостовірними відомостей про те,  що ОСОБА_1. надсилає листи у всі владні
структури,  в міліцію,  в прокуратуру,  в суд,
то і в цій частині,  на думку
суду,  позов не може бути
задоволений,  тому що негативність такої
інформації для позивача по справі не була доведена в судовому засіданні
належними,  допустимими і достовірними
доказами.

Твердження
ж ОСОБА_1. про те,  що інформацією,  розповсюдженою у вищенаведеному листі УРСП
ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс» на адресу свого акціонера,  були поширені відомості про позивача,  як фізичну особу,  суд визнає безпідставними,  тому що в тексті цього листа однозначно
вказано його як посадову особу - керівника ТОВ «Фірма Ніссан».

Не може
суд погодитися і з посиланнями позивача на те,
що у вищезазначеному листі містяться відомості про скоєння ним злочинних
діянь,  які грунтуються лише на правовій
оцінці

застосованих у листі термінів «стали поступать вымагательства оплаты невыполненных
работ» і «грабительской
позиции по отношению к заводу».

Так,
з тексту
листа не вбачається,  що в
ньому взагалі хто-небудь обвинувачується в здійсненні кримінальних
злочинів,  а вищенаведені
висловлювання,  на думку суду,  є класичним прикладом оціночних суджень із
застосуванням гіпербол,  алегорій.

Враховуючи
вищеприведені обставини,  а також той
факт,  що в листі були зазначені
відомості про позивача,  як посадову
особу конкретного суб'єкта господарської діяльності,  а не фізичну особу,  суд не може погодитися і з наданими позивачем
висновками спеціаліста № 2/2007 стосовно наявності в тексті листа негативної
інформації про ОСОБА_1 як фізичної особи,
а також про те,  що вся інформація
у цьому листі викладена в формі стверджень про факти.

Таким
чином,  проаналізувавши всі надані
сторонами та досліджені в судовому засіданні докази,  суд приходить до висновку про відсутність
законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до УРСП ВАТ
«Харків-УАЗ-Сервіс» і ОСОБА_2. про захист ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди.

Тим
більше,  що вимоги до останнього не
можуть бути задоволені згідно ч.4  ст.
277 ЦК України,  де зазначено,
що спростування недостовірної інформації здійснюється особою,  яка її поширила,  а у разі поширення інформації посадовою чи
службовою особою при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків,  поширювачем інформації являється юридична
особа,  у якій вона працює.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст. 4, 5, 8, 10, 11, 15, 57,
58, 59, 60, 61, 179, 208, 209, 212,  213,
214, 215 ЦПК України,   ст. 10
Європейської конвенції захисту прав людини та основних свобод,   ст.
ст. 32, 34 Конституції України,
ст.  ст.  11, 12, 15, 16, 23, 200, 201, 258, 277 ЦК України,   ст.
ст. 26, 46, 47-1 Закону України «Про інформацію»,  Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 28 вересня 1990 року № 7 «Про застосування судами законодавства,  що регулює захист честі,  гідності і ділової репутації громадян і
організацій» із наступними змінами і доповненнями,  суд -

вирішив:

ОСОБА_1
в задоволенні позовних вимог до УРСП ВАТ «Харків-УАЗ-Сервіс»,  ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом
спонукання до спростувань розповсюджених відомостей,  які не відповідають дійсності,  та відшкодування моральної шкоди,  заподіяної внаслідок розповсюдження таких
відомостей,  - відмовити за
необґрунтованістю позовних вимог.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання
через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його
проголошення заяви про апеляційне оскарження,
а також апеляційної скарги - протягом двадцяти днів після подання
вказаної заяви про його апеляційне оскарження.

Головуючий        суддя О.Д. Кириченко