Справа № 2-66/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15 листопада 2007 року                                                                           м.
Галич

Галицький
районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого
судді   - Мельника І.І.

секретаря                        - Матейко О.С.

адвоката                          - ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Галичі справу за позовом ОСОБА_2 до Галицького
комунального підприємства „Галичводоканал" про поновлення на роботі та
виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом і просить поновити її
на роботі в якості бухгалтера КП „Галичводоканал" та виплатити їй
середній  заробіток   за час вимушеного прогулу з часу звільнення
по день розгляду справи судом.

В
судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і суду пояснила,  що в грудні 1994 року вона була прийнята на
роботу в Галицьке підприємство „Галичводоканал",  пізніше ВУВКГ „Галичводоканал". Спочатку
вона працювала диспетчером,  а в лютому
1995 року була переведена на посаду бухгалтера. В зв"язку з
реорганізацією,  відповідно до наказу від
01 березня 2006 року за № 35 її по переводу з ВУВКГ „Галичводоканал" було
прийнято на посаду бухгалтера в новостворене комунальне підприємство
„Галичводоканал",  де вона
пропрацювала до 26 червня 2006 року. В цей день,  тобто 26.06.2006 року керівник КП
„Галичводоканал" ОСОБА_3 відсторонив її від роботи,  силою забрав від неї бухгалтерські документи
і сказав,  що вона з роботи звільнена.
Однак,  наказу про звільнення їй не
вручили,  з таким наказом її не
ознайомили. Трудову книжку згодом їй повернув працівник „Галичводоканалу"
ОСОБА_4. ,  який вів кадри. Запису про її
звільнення в трудовій книжці зроблено не було. На її просьби видати їй копію
наказу про звільнення,  керівництво
„Галичводоканалу" не реагувало. В зв"язку з цим,  з приводу незаконного звільнення та
неправильного   нарахування  їй
заробітної  плати,    вона
стала  звертатися  в
районну

2

прокуратуру,  в
обком профспілки працівників комунального господарства,  в облдержадміністрацію. І лише з листа
першого заступника начальника головного управління правової роботи та
внутрішньої політки ОСОБА_5. їй стало відомо,
що звільнено її з роботи відповідно до п.2 ч.1  ст.  36
КЗпП України (у зв"язку із закінченням строку трудового договору).

Своє
звільнення вважає незаконним і таким,  що
суперечить вимогам трудового законодавства.

Відповідно
до п.2 ч.1  ст.  36 КЗпП України трудовий договір може бути
укладений на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін і це є обов"язковою умовою
такого виду трудового договору.

В своїй
письмовій заяві на ім"я директора КП „Галичводоканал" про прийняття
на роботу по переводу про намір укладати такий договір на певний строк вона не
вказувала. Наказ № 35 від 01 березня 2006 року,
де зазначено,  що її прийнято на
роботу терміном на три місяці,  є
сфальсифікованим і вона з ним не ознайомлювалась,  підпис її в наказі є підроблений і
ознайомлена вона була з іншим наказом,
де було зазначено,  що прийнята
вона на роботу на невизначений строк. Про це свідчить і те,  що ще майже протягом цілого червня 2006 року
вона продовжувала працювати,  про що
свідчать проведені звірки із споживачами послуг КП „Галичводоканал".
Проте,  навіть і в тому разі,  коли прийняли на роботу на три місяці і після
закінчення цього строку трудові відносини тривають і жодна із сторін не вимагає
їх припинення,  дія строкового трудового
договору вважається продовженою на невизначений строк. Пропуск строку на
звільнення працівника не дозволяє звільнити його з роботи відповідно до п.2 ч.1  ст.  36
КЗпП України.

Як
зазначено в листі облдержадміністрації,
проведеною перевіркою встановлено,
що книга реєстрації наказів на підприємстві не ведеться. Крім наказу від
01.06.2006 року за № 38 про її звільнення,
існує ще й інший наказ під цим же номером,  але датований 16 червня 2006 року. В наказі
про її звільнення відсутній її підпис про ознайомлення з ним,  а акт про відмову від підпису,  який подав відповідач,  був складений пізніше,  без її участі та відома.

Через
те,  що документів,  необхідних для звернення до суду,  їй тривалий час не видавали і вона змушена
була звертатись із скаргами в різні інстанції,
просила визнати причини пропуску строку звернення з позовом до суду
поважниими та поновити цей строк.

Представник
відповідача в судовому засіданні позову не визнав і суду пояснив,  що в зв"язку з визнанням ВУВКГ
„Галичводоканал" банкрутом,  в
лютому 2006 році Галицькою міською радою було створено нове підприємство - КП
„Галичводоканал". ОСОБА_2
була прийнята на роботу на посаду бухгалтера в новостворене підприємство по
переводу,  згідно наказу по КП
„Галичводоканал" № 35 від 01 березня 2006 року. Так як ОСОБА_2 була вже

пенсійного
віку,  її було прийнято на роботу по
строковому трудовому договору - терміном на три місяці. Про те,  що саме строковий трудовий договір було
укладено з позивачкою свідчить резолюція керівника підприємства на її письмовій
заяві та особистий підпис ОСОБА_2 в графі „з наказом ознайомлена" в наказі
№ 35 від 01.03.2006 року. Ідентичність підпису ОСОБА_2 стверджується висновком
почеркознавчої експертизи. Запису в трудовій книжці ОСОБА_2 про її звільнення з
роботи зроблено не було через те,  що
дізнавшись про звільнення,  ОСОБА_2
вихопила з рук працівника відділу кадрів свою трудову книжку та не дала зробити
такий запис.  При звільненні із ОСОБА_2 було проведено
поний розрахунок.

Вважає,  що звільнення ОСОБА_2 з роботи у зв"язку із закінченням трудового договору
було проведено у відповідності до вимог закону і підстав для поновлення її на
роботі не вбачає,  через що в позові
просив відмовити.

Свідок
ОСОБА_6 суду пояснив,  що в червні 2006
року він виконував обов"язки директора КП „Галичводоканал" і саме за
його вказівкою секретар ОСОБА_7. підготувала проект наказу про звільнення ОСОБА_2 з роботи в
зв"язку із закінченням строку трудового договору і він підписав цей наказ.
Підставою для звільнення ОСОБА_2
з роботи він вважав її письмову заяву про прийняття на роботу по переводу з
резолюцією керівника підприємства ОСОБА_8.
та попередній наказ про прийняття її на роботу по строковому трудовому
договору за № 35 від 01.03.2006 року,  з
яким ОСОБА_2 була
ознайомлена 02.03.2006 року,  про що
свідчив її особистий підпис на цьому наказі. Про те,  що ОСОБА_2
звільнено з роботи він повідомив їй особисто 02.06.2007 року. Однак,  коли працівник відділу кадрів хотіла зробити
відповідний запис в трудовій книжці,
ОСОБА_2 вихопила трудову книжку з рук і не дала цього зробити. Про цей
факт було складено відповідний акт. Повного розрахунку при звільненні із ОСОБА_2 проведено не
було через відсутність на рахунку підприємства коштів. За те,  що не було проведено такого розрахунку його
по результатах перевірки інспекції праці було притягнуто до адміністративної
відповідальності за  ст.  41 КУпАП та накладено штраф. Не заперечив
того,  що після звільнення ОСОБА_2 деякий час
продовжувала виходити на роботу,  але що
вона робила йому невідомо,  в табелях
виходу її роботу ніхто не обліковував.

Заслухавши
пояснення сторін,  свідка та перевіривши
матеріали справи суд вважає,  що
позивачці слід поновити пропущений строк для звернення до суду і в задоволенні
позову відмовити.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_2 була прийнята на
роботу на посаду бухгалтера в новостворене підприємство - КП
„Галичводоканал" по переводу з ВУВКГ „Галичводоканал" згідно
наказу   № 35 від 01 березня 2006 року.
Так як ОСОБА_2 була

вже пенсійного
віку,  її було прийнято на роботу по
строковому трудовому договору -терміном на три місяці. Про те,  що саме строковий трудовий договір було
укладено з позивачкою свідчить резолюція керівника підприємства на її письмовій
заяві та особистий підпис ОСОБА_2 в графі „з наказом ознайомлена" в наказі
№ 35 від 01.03.2006 року.

Про
те,  що з нею було укладено строковий
трудовий договір позивачка заперечила,  а
також заперечила свій підпис в наказі про прийняття її на роботу. Однак,  згідно висновку почеркознавчої експертизи від
05.04.2007 року саме ОСОБА_2
підписалася в графі „з наказом ознайомлена" в наказі № 35 від
01.03.2006 року.

Таким
чином суд вважає,  що саме строковий
трудовий договір було укладено з позивачкою відповідно до правил  ст.  23
КЗпП України. Відповідно до п. 2
ст.  36 КЗпП України однією з
підстав припинення трудового договору є закінчення його строку,  на який він був укладений. При цьому власник
не зобов"язаний попереджувати чи іншим чином інформувати працівника про
майбутнє звільнення.

Твердження
позивачки про те,  що й після 01 червня
2006 року,  тобто після звільнення вона
продовжувала виходити на роботу і дія строкового трудового договору вважається
продовженою на невизначений строк,  суд
до уваги не приймає,  оскільки в тебелях
обліку робота її не обліковувалась,
виходила вона всупереч волі керівника.

На
підставі  ст.  ст.
232, 233,  235,  п.2 ч.1
ст.  36 КЗпП України,  керуючись
ст.  ст.  213-215,
367 ЦПК України,  -

вирішив:

ОСОБА_2 поновити
пропущений строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

В позові
ОСОБА_2 до
Галицького комунального підприємства „Галичводоканал" про поновлення на
роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу -відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом
подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги
через Галицький районний суд.