Справа № 2-4253/2007 року
РІШЕННЯ

Іменем України

Заочне

23 жовтня 2007 року                 Івано-Франківський
міський суд,  Івано-Франківської

області

в складі головуючого-судді:                                              Островського
Л.Є..

секретаря:                                                                             Попович
Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Івано-Франківської міської ради,
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,  визнання,
визнання незаконним рішення Івано-Франківського МВК № 14 від 22.01.2002
року,  свідоцтва про право
власності,  суд,

встановив:

Позивач пред'явив позов до відповідачів про визнання
недійсним договору дарування,  визнання
незаконним рішення Івано-Франківського МВК № 14 від 22.01.2002 року,  свідоцтва про право власності.

Представник позивача в судовому засіданні позов
підтримала,  пояснила,  що позивачу належить на праві приватної
власності будинок,  який знаходиться по
АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.1991 року.

Рішенням МВК від 23.01.1996 року № 43 позивачу було
надано дозвіл на проведення будівельних робіт для покращення стану будинку. По
закінченні будівельних робіт було складено акт про введення в експлуатацію
прибудови на ім"я позивача.

10.03.1996 року його син - відповідач по справі запевнивши
його про те,  що він буде за ним
доглядати настояв на укладенні договору дарування 16М00 частин будинку по
вАДРЕСА_1,  що він і зробив,  уклавши такий договір.

В подальшому із врахування вказаного договору дарування
при прийнятті і оформленні рішення внесено прізвище сина позивача та видано
свідоцтво про право власності на сина позивача.

Після укладення оспорюваного договору син виїхав за
кордон,  жодної допомоги йому не
надавав,  як і не надає в даний час,  він за свої власні кошти провів всі
будівельні роботи по закінченню будівництва будинку.

Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2.
в судовому засіданні позов визнав,
не заперечував проти його задоволення,
мотивуючи тим,  що дійсно по згоді
із батьком він мав доглядати його,  а
взамін батько подарував йому частину будинку по вАДРЕСА_1. Після укладення
договору дарування він із сім»ею виїхав за межі країни,  а тому не надавав допомоги батьку,  будь яких будівельних робот по завершенню
будівництва будинку він не проводив.

Представник МВК в судове засідання не з'явився,  про час слухання справи повідомлявся
належно,  про причини неявки суд не
повідомив.

Вислухавши пояснення сторін,  дослідивши письмові докази,  суд вважає,
що позов підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

Судом
встановлено,  що
ОСОБА_1. належить на праві приватної власності будинок,  який знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 18.06.1991 року.

Рішенням МВК від 23.01.1996 року № 43 позивачу було
надано дозвіл на проведення будівельних робіт для покращення стану
будинку,  а по закінченні будівельних
робіт було складено акт про введення в експлуатацію прибудови на ім"я
позивача.

10.03.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір
дарування згідно якого позивач подарував відповідачу 16100 частин будинку по
вАДРЕСА_1.

В подальшому із врахування вказаного договору дарування
при прийнятті і оформленні рішення внесено прізвище сина позивача - відповідача
по справі та видано свідоцтво про право власності на сина позивача.

Згідно статті 235 ЦК України удаваним є правочин,  який
вчинено сторонами для приховання іншого правочину,  який вони насправді вчинили.

Судом встановлено,  що син позивача -
відповідач по справі запевнивши позивача про те,  що він буде здійснювати за ним доглядати
настояв на укладенні договору дарування 16X100 частин будинку по вАДРЕСА_1.

Після укладення оспорюваного договору ОСОБА_2.  виїхав за кордон,  жодної допомоги ОСОБА_1. не надавав,  як і не надає в даний час,  позивач за свої власні кошти провів всі
будівельні роботи по закінченню будівництва будинку.

Вказані факти не
заперечувались в судовому засіданні відповідачем по справі.

Таким чином,  суд
вважає,  що фактично між сторонами
укладався договір довічного утримання,  а
не договір дарування,  а тому вимоги
позивача є підставними та обґрунтованими.

На підставі  ст.
235 ЦК
України та керуючись
ст.  ст.  215-218 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

Позов задоволити частково. Визнати недійсним договір
дарування 16100 частин будинку по вАДРЕСА_1 від 10.03.1996 року укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати незаконними п.п. 1.4.,  3.3. рішення
виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 14 від 22.01.2002 року
та свідоцтво про право власності на 56100 частин будинковлодіння по вАДРЕСА_1
від 26.02.2002 року видане на ім. »я ОСОБА_2.

В задоволенні решти вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Івано-Франківської області шляхом подачі заяви до Івано-Франківського міського
суду про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуте судом,  що його ухвалив,  за письмовою заявою відповідача,  поданою протягом десяти днів з дня отримання
його копії.