Справа
№2-10/07/04
18 травня 2007р. Київський районний суд м.
судді    Донець О.
за участю секретаря   МуленкоК.І.
адвокатів              ОСОБА_1.
ОСОБА_2,  ОСОБА_3. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до Харківської територіальної громади в особі
Харківської міської Ради; 3-ім особам:
Виконкому Київської районної ради м.
Харкова,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  ОСОБА_8,  ОСОБА_9,
ОСОБА_10,  Опікунській Раді
Київської районної ради м.  Харкова про
визнання права власності за ОСОБА_11 та визначення додаткового строку для
подання   ОСОБА_4. заяви на прийняття
спадщини,  за зустрічним позовом ОСОБА_8,  ОСОБА_7,  ОСОБА_9,
ОСОБА_12 до Харківської територіальної громади в особі Харківської
міської Ради,  Виконкому Київської
районної ради м.  Харкова,  3-м особам: ОСОБА_13,  ОСОБА_4;
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 до Харківської
територіальної громади в особі Харківської міської Ради,  Виконкому Київської районної ради м.  Харкова,
особам: ОСОБА_13 та ОСОБА_4 про визнання права власності
за набувальною давністю на кімнати у квартирі АДРЕСА_1
році ОСОБА_11 через свого представника звернулася до
Київського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності на
1/2 ч. житлового будинку по АДРЕСА_1 як спадкоємиця ОСОБА_14.,  визнання недійсними договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1,  укладеного між виконкомом
Київської районної ради м. Харкова та ОСОБА_10 ,  визнання недійсними свідоцтва про право
власності на квартиру НОМЕР_2
будинку АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_15 та ОСОБА_16
У період розгляду позову ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_11. померла. Розгляд справи за її позовом був
зупинений ухвалою суду від 14.03.2002 р. (т.1,  а.с. 1) до вступу у справу
правонаступників ОСОБА_11.
Рішенням Київського районного суду м.  Харкова від 12.11.2002р.,  що набрало чинності 12.01.2004р. у справі №2-17/7 за позовом ОСОБА_13
та ОСОБА_4.,  визнані недійсними
договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_10. ,  свідоцтво про
право власності на кв НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_16.,  ОСОБА_15 Цим же рішенням суду право власності
на 1/2 ч.3азначеного житлового будинку було визнано за спадкоємцем ОСОБА_17. - ОСОБА_18.; за спадкоємицями ОСОБА_18 - дочкою ОСОБА_4. і дружиною,  що пережила ОСОБА_18,  -ОСОБА_13  (а.с. 34-40). Право
власності ОСОБА_4. та ОСОБА_13  на 1/2 ч. будинку АДРЕСА_1 зареєстрована комунальним підприємством «Харківське міське БТІ» за НОМЕР_3
03.03.2004 (т.1,  а.с).

27.01.2004
р. з позовом про визнання права власності за ОСОБА_11. на
1/2
ч. житлового будинку по АДРЕСА_1 звернулася п правонаступник ОСОБА_4.,  яка вважає себе спадкоємицею з часу набуття
чинності ЦК
України,  тобто з 01.01.2004 р.

Ухвалою суду від 27.01.2004 розгляд справи поновлено.

Позивачка просить визнати право власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1 за     ОСОБА_11.
та призначити додатковий строк для подання позивачкою заяви про прийняття
спадщини.

У судовому засіданні ОСОБА_4. підтримала позовні вимоги
про визнання за ОСОБА_11. права власності на 1/2 ч. житлового будинку по
АДРЕСА_1 як спадкоємиці діда ОСОБА_14.,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
р.,  та її матері ОСОБА_19.,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3
p.,  а також призначення додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини після ОСОБА_11.

Відповідач - представник територіальної громади м. Харкова проти позовних вимог   ОСОБА_4. не заперечував і пояснив,  що міськвиконком,  враховуючи думку постійних комісій
Харківської міської ради,  визнав права
спадкоємців ОСОБА_14. на житловий будинок,
який був побудований ОСОБА_14. у 1899 p.,  належав йому на праві приватної власності.

Представник третьої особи - виконкому Київської районної Ради м.
Харкова проти 2 позовних вимог позивачки ОСОБА_4. заперечував,  вважаючи,
що ніякого майна ОСОБА_11. в Україні не існує,  тому не можна задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи - Опікунської ради Київської районної Ради м.
Харкова проти позовних вимог позивачки ОСОБА_4. заперечував,  вважаючи,
що визнання її позовних вимог у майбутньому може привести к порушенню житлових прав неповнолітньої ОСОБА_12

Представник третьої особи ОСОБА_8.,  ОСОБА_6. - ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_4. заперечувала.

Третя особа ОСОБА_9. проти позову ОСОБА_4.
заперечувала,  підтримала заперечення
ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_4.

Третя особа - ОСОБА_5. проти позову ОСОБА_4. заперечувала,  підтримала заперечення ОСОБА_2

Представник третьої особи ОСОБА_10.  - ОСОБА_20. проти позову ОСОБА_4. заперечувала.

Третя особа ОСОБА_7
була належним чином сповіщена про дату розгляду цивільної справи,  їй була спрямована копія позовної заяви
ОСОБА_4.,  однак у судові засідання вона
не з'явилася,  пояснень щодо поважності
причин неявки суду не представила.

07.07.2006
року ОСОБА_2 подала зустрічний позов від імені ОСОБА_7,  ОСОБА_8,  ОСОБА_9 та ОСОБА_12,  в якому вони просять визнати право власності
за набувальною давністю на три житлові кімнати площею 79, 95 кв.метрів в квартирі АДРЕСА_1

13.12.2006
року ОСОБА_5.,
ОСОБА_6. подали зустрічний позов,  в якому просять визнати право власності за
набувальною давністю на три житлові кімнати та допоміжні приміщення площею 81, 97 кв.метрів в квартирі АДРЕСА_1

Відповідач - представник територіальної громади м. Харкова проти зустрічних позовів
ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,
ОСОБА_12,  ОСОБА_5. та ОСОБА_6
заперечував.

Відповідач - представник виконкому Київської районної Ради м.  Харкова проти позовних вимог за зустрічними
позовами ОСОБА_7. ,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,
ОСОБА_12,  ОСОБА_5. та ОСОБА_6.
заперечував.

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_4. заперечувала
проти позовних вимог ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8.,  ОСОБА_9. та ОСОБА_12.,  ОСОБА_5.,  ОСОБА_6.

Третя особа - представник Опікунської Ради Київської районної Ради м Харкова підтримала
вимоги зустрічного позову ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8.,  ОСОБА_9,  ОСОБА_12.

Представник третьої особи ОСОБА_8.,  ОСОБА_6. - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги
ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,
ОСОБА_12.,  ОСОБА_5.,  ОСОБА_6.

Третя особа ОСОБА_9. підтримала позовні вимоги ОСОБА_7. ,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_12,
ОСОБА_5.,  ОСОБА_6.

Третя особа - ОСОБА_5. підтримала позовні вимоги ОСОБА_6.,  ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,  ОСОБА_12.

Представник третьої особи ОСОБА_10.  - ОСОБА_20.,  підтримала позовні вимоги
ОСОБА_7.
,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,
ОСОБА_12.,  ОСОБА_5.,  ОСОБА_6.

Позивачка ОСОБА_4. пояснила,  що будинок,
розташований у АДРЕСА_1,  належав діду ОСОБА_11. - ОСОБА_14. Право власності ОСОБА_14. підтверджується Посвідченням про право
приватної власності НОМЕР_4
від 13.01.1927р.,
виданим Орендним Управління Харківського комунального господарства.
Посвідчення було зареєстровано у реєстрі приватних домоволодінь Харківського
відділу міського комунального господарства за НОМЕР_5,  частини 132.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14. помер. Усе майно було їм заповідано дочкам - ОСОБА_17.,  ОСОБА_19.,  онуку ОСОБА_18. і онучці ОСОБА_11 Спадкоємці,  серед яких були ОСОБА_19. та ОСОБА_11.
прийняли частину спадкового майна і 02.06.1932 р. одержали свідоцтво про спадкування частини спадщини,  до якої входили авторські права і грошові
заощадження. Ці обставини були встановлені рішенням Київського районного суду
м.  Харкова від 12.11.2002 p.,  яке набрало чинності 12.01.2004 року. На момент смерті ОСОБА_14. -уІНФОРМАЦІЯ_2
році,  ОСОБА_19. та
ОСОБА_11. мешкали у цьому будинку. ОСОБА_19. та ОСОБА_11. успадкували після
смерті ОСОБА_14. право власності на 1/2ч. спірного житлового будинку.

ОСОБА_19. померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р. у м.  Москві. В січні
1968
р. ОСОБА_11. через Інюрколегію СРСР звернулася до 1-ої Московської державної нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини матері ОСОБА_19. і прийняла спадщину після своєї матері.

ОСОБА_11.
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у м.  Мюнхені,
Німеччина. На
час вступу в 3 дію ЦК України 01.01.2004 р. спадщина після її смерті в Україні ніким не була прийнята.

Відповідач за основним позовом - представник територіальної громади м. Харкова
пояснив,  що спірний житловий
будинок,  був побудований ОСОБА_14. у 1899 p.,  належав ОСОБА_14 на праві приватної власності. ОСОБА_14
було видане Посвідчення НОМЕР_4
від 13.01.1927 p.,  яке засвідчує приватну власність на житловий будинок поАДРЕСА_1 Право власності ОСОБА_14. належним чином зареєстроване в
реєстраційній частині Харківського відділу комунального господарства під НОМЕР_5 частини 132. Чинність цього
посвідчення підтверджена рішенням Київського районного суду від 12 листопада 2002 року у справі №2-17/7.
Згідно з заповітом ОСОБА_14. 1/2 частина спірного житлового будинку була заповідана його
доньці -
ОСОБА_19. та онучці - ОСОБА_11. Не існує документів про перехід права власності на будинок до
держави,  що було встановлено рішенням
Київського районного суду від 12 листопада 2002 року у справі №2-17/7. Згідно з рекомендаціями постійних комісій Харківської міської ради
міськвиконком вважає доцільним визнати право власності за спадкоємцями
ОСОБА_14.

Представник 3-ої особи за первісним позовом - виконкому Київської районної Ради м Харкова пояснив,  що вважає: ніякого майна ОСОБА_11. в Україні
не існує,  тому позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Представник третіх осіб за основним позовом ОСОБА_8.,  ОСОБА_6. - ОСОБА_2 пояснила:

·
спадщина після
смерті ОСОБА_14. не була прийнята спадкоємцями,
тому що ОСОБА_19. та ОСОБА_11. не мешкали у м. Харкові,  та вважалися спадкоємцями,  відсутніми у місці відкриття спадщини;

·
законодавство,  що діяло в той час,  а саме
ст.  433 ЦК УРСР
(у ред. 1922р.),  допускало прийняття частини спадщини; ОСОБА_19. та ОСОБА_11. відмовились
від частини спадщини,  а саме - спірного будинку через неможливість сплатити великий
податок на спадщину або через те,  що
вони володіли іншими домоволодіннями;

·
спірний будинок
став безхазяйним і відповідно до
ст.  433 ЦК УРСР
(у ред. 1922р.) Харківська Президія міської ради робочих та
червоноармійських депутатів прийняла рішення про прийняття будинку у державну
власність (Протокол №
40 від 19.06.1932 p.),

·
після смерті
ОСОБА_11. спадщина після неї не перейшла до держави,  тому що на будинок був накладений арешт
ухвалою Київського районного суду;

ОСОБА_4. на момент смерті
ОСОБА_11. не входила до кола її спадкоємців.

Третя особа - представник Опікунської Ради Київської районної Ради м.  Харкова вважає,  що визнання права власності за ОСОБА_11. та
визнання позовних вимог ОСОБА_4 може в майбутньому привести до порушення
житлових прав неповнолітньої ОСОБА_12.

Треті особи ОСОБА_9.,  ОСОБА_5. підтримали пояснення ОСОБА_2

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2.
пояснила суду,  що ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8.,
ОСОБА_9 та ОСОБА_12. вселилися до цієї квартири за ордером виконкому
Київської районної ради. Позивачі вважають,
що вони 36-ть років добросовісно безперервно володіють квартирою,  яка на цей час не має власника,  тому що Харківська міська рада та Київська
районна рада від цієї квартири добровільно відмовились. Позивачі за зустрічним
позовом неодноразово за свої кошти ремонтували ці три кімнати,  замінили пічне опалення на газове.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_9. підтримала
пояснення,  надані ОСОБА_2

ОСОБА_5. пояснила,
що в 1949
році її мати ОСОБА_21. вселилася в три кімнати в квартирі
АДРЕСА_1 В цих кімнатах зараз живуть позивачки -донька та онука
ОСОБА_21. За ці роки за свій рахунок ремонтували кімнати,  встановили у квартирі газове опалення замість
пічного. Позивачі вважають,  що протягом 57 років володіють цими кімнатами,  які на цей час не мають власника. ОСОБА_4. та
ОСОБА_13  усі ці роки знали про володіння
ними -
позивачами цими кімнатами,  ніякої участі в утриманні цих кімнат вони не
брали.

Відповідач за зустрічним позовом - представник територіальної громади м. Харкова заперечував
проти позовних вимог ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,  ОСОБА_12.,
ОСОБА_5. та ОСОБА_6. і пояснив,
що визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за
набувальною давністю суперечить закону; оскільки,  згідно з наданими суду документами житлову
площу,  яку отримали позивачі за
зустрічним позовом,  вони отримали в
користування,  а не у власність. Крім
того,  відповідно до п.8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК
України правила
ст.  344 ЦК України 2003 р. про
набувальну давність поширюються на випадки,
коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим
Кодексом.  П.1  ст. 344 ЦК України 2003
р. передбачає безперервне володіння нерухомим майном
протягом десяти років,  визнання права
власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011 року.

Відповідач за зустрічним позовом - представник виконкому Київської районної Ради 4 м.  Харкова щодо позовних вимог за зустрічним
позовом ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,
ОСОБА_12.,  ОСОБА_5. та
ОСОБА_6.,  підтримав думку представника
територіальної громади,  що визнання
права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011 року.

Третя особа представник Опікунської Ради Київської
районної Ради м.  Харкова вважає,  що визнання за позивачами права власності за
набувальною давністю забезпечить право власності неповнолітньої ОСОБА_12

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_4. заперечувала
проти позовних вимог ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8.,  ОСОБА_9. та ОСОБА_12.,  і пояснила
суду,  що для набуття права власності за
набувальною давністю необхідно,  щоб
особа добросовісно заволоділа чужим майном.
Три кімнати,  на які претендують
позивачі у зустрічному позові,  батько
позивачів за зустрічним позовом - ОСОБА_22.  отримав в 1969 році згідно з ордером Київського райвиконкому для
проживання його та його родини,  про що
сторони склали договір найма.
В 1987 році позивачка ОСОБА_7
звернулася до Київського райвиконкому з проханням визнати її наймачем
замість померлого ОСОБА_22.  і скласти з
нею новий договір найму,  який
встановлював умови проживання та користування.

Позивачам за зустрічним позовом,  як в момент отримання цих кімнат у 1969 році,  так і при
визнанні наймачем ОСОБА_7 у 1987 році,  було відомо,
що вони мають ці дві кімнати у користуванні,  а не є власниками цього майна.

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_4. в поясненнях
заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_5. та ОСОБА_6. і пояснила суду,  що три кімнати,  на які претендують позивачі у зустрічному
позові,  були надані ОСОБА_21. - матері та бабці позивачів в 1949 році для проживання і користування. Підставами для
вселення були ордер НОМЕР_6
від 08.04.1949 та рішення Київського РВК № 130-3 від 05.05.1972,  ордер на
займання приміщення НОМЕР_7
від 07.12.1988,
ордер на займання приміщення НОМЕР_8 від 05.06.1992. Позивачі усвідомлюють,  що вони мають
ці три кімнати у користуванні,  а не є
власниками цього майна. Посилання на те,
що вони неодноразово ремонтували кімнати не визначає право
власності,  бо договір найму
передбачав,  що саме наймач зобов'язаний
здійснювати ремонт займаного приміщення.

В березні 1995 року ОСОБА_4.,  ОСОБА_13.  та ОСОБА_11.
звернулися до суду з позовом про визнання права власності у порядку
спадкування. Серед документів,  які
додали до позову було Посвідчення НОМЕР_4 від 13.01.1927
р про передачу ОСОБА_14 у приватну власність будинку АДРЕСА_1 Починаючи з 1996 року позивачі за зустрічними позовами знали,  що будинок АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності родини ОСОБА_14.

ОСОБА_4. вважає,
що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р.,
правила  ст.  344 ЦК України 2003
р. про набувальну давність поширюються на випадки,  коли володіння майном почалося за три роки до
набрання чинності цим Кодексом,  тобто з 2001 року. Зважаючи на норму ЦК України про безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти
років,  визнання права власності за
набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011
року.

В судове засідання 16.05.07 р. ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,
ОСОБА_12,  ОСОБА_5. та ОСОБА_6. не
з'явилися вдруге,  не повідомивши суд про
причини неявки,  будучи належним чином
сповіщеними про день та час розгляду справи.

Харківська міська рада належним чином сповіщена про день
та час слухання справи,  що підтверджено
відповідною розпискою. Представник міськради Рижков І.М.  в судове засідання не з'явився. 16.05.07 р. до суду надійшла заява іншого представника,  який не приймав участі в розгляді
справи,  без додатку якихось повноважень
на представництво інтересів міської ради,
якою він прохав перенести розгляд справи в зв"язку з його
зайнятістю. Неявка представника міської ради в судове засідання з викладених
підстав визнана судом неповажною.

Представник Київського РВК м.  Харкова в судове засідання не з'явився з
невідомих причин. Про дату слухання справи повідомлений належним чином.

В зв'язку з наведеним,
враховуючи знаходження справи в провадженні суду з грудня 2002 p.,  вимоги позивачки провести заочний розгляд справи, суд
вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення.

Суд,  вислухавши
сторони та їх представників,  дослідивши
матеріали справи,  задовольняє позовні
вимоги ОСОБА_4.,  відмовляє в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7. ,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,
ОСОБА_5. та ОСОБА_6.,  виходячи з
наступного.

Відповідно до
ст.  61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням Київського районного суду м.  Харкова,
що набрало законної сили 12.01.2004 року,  не доводяться знову при
розгляді інших цивільних справ,  в яких
беруть участь ті ж самі особи. Таким обставинами є те,  що:

•  житловий будинок по АДРЕСА_1 у м.  Харкові
належав на праві приватної

власності   ОСОБА_14.
на   підставі   посвідчення
про  денаціоналізацію   НОМЕР_4   від
13.01.1927р.;

•  спадкоємцями за заповітом ОСОБА_14. були ОСОБА_17,  ОСОБА_19
(дочки),     ОСОБА_18,    ОСОБА_11(онуки);

•  спадкоємці прийняли частину спадкового майна,  що підтверджується свідоцтвом про

право на спадщину НОМЕР_9 від 02.06.1932р.

•   спадкокоємці
ОСОБА_14. -
ОСОБА_17,  ОСОБА_19

(дочки),  ОСОБА_18,
ОСОБА_11 (онуки) стали

власниками спадкового майна
в рівних долях.

Позов ОСОБА_11. про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 поданий до суду в 1996 p.,  розглянутий не був,
бо вона померла,  її позов був
виділений в окреме провадження.

ОСОБА_19. і ОСОБА_11. - відповідно дочка та онука (т.1,
ас.  26,  29) проживали
разом із спадкодавцем ОСОБА_14 (т.1,
а.с.  14). ОСОБА_11. як неповнолітня та після смерті ОСОБА_14.
отримувала частину його персональної пенсії,
(т.2,  а.с.  117)

Відповідно до
ст.  429 ЦК (в
ред. 1922р.),  спадкоємці вважалися такими,  що
прийняли спадщину,  якщо протягом трьох
місяців вони не звернуться з заявою про відмову від спадщини до відповідного
суду.

В 1932
році в установлений законом термін та відповідно до вимог
законодавства,  чинного на той час,  ОСОБА_19. не зверталася до суду з відмовою
від спадщини ОСОБА_14. (т.2,  а.с.  106)

ОСОБА_11. в 1932 році була неповнолітньою і відповідно до
ст. 96 Кодексу законів про родину,
опіку,  шлюб та акти
громадянського стану (в ред.
1927р.) відмовитися від її частини спадщини природній опікун мав
право тільки з дозволу органів опіки. Доказів про надання згоди на відмову від
спадщини неповнолітньої суду надано не було

Позивачка надала суду докази,  які свідчать про прийняття ОСОБА_19. та
ОСОБА_11. частини спадщини,  що дає
підстави визнати за ними право на спадщину після ОСОБА_14. в цілому (т.2,  а.с.  105)

Та обставина,  що
спадкоємці не оформляли право власності на будинок,  що входив до спадкової маси,  не позбавило їх суб'єктивного права - права на спадщину.

Згідно  ст.  435 ЦК УРСР (в ред 1922р.),   ст. 561 ЦК УРСР (в ред. 1963 p.) одержання свідоцтва про право на спадщину є правом,  а не обов'язком спадкоємця і відсутність
свідоцтва не спричиняє втрату спадкових прав.

Суду не були надані докази про перехід права власності на
будинок АДРЕСА_1 до держави,
оскільки уповноваженими державними органами не було отримано свідоцтво
про право власності на спірний будинок.

У 1991
році виконком Київської районної ради м. Харкова прийняв
рішення №31-6
від 05.02.91 р. про
видачу реєстраційного посвідчення на будинок АДРЕСА_1 без визнання права власності на цей житловий будинок. Рішенням виконкому
Київської районної ради м. Харкова № 111-11 від 14.05
1996 року рішення № 31-6 від 05.02.91
у частині спірного будинку було скасоване. Рішенням
Київського районного суду м.
Харкова,  що набрало законної сили
12.01.2004
року,  Рішення
Київської районної ради м. Харкова №31-6 від 05.02.91
"О выдаче регистрационных удостоверений на жилые дома,  находящиеся на балансе ЖЭО" визнано недійсним у частині будинку АДРЕСА_1.

Доводи
представника третіх осіб ОСОБА_2 про те,  що Рішення Харківської Президії міської ради
робочих та червоноармійських депутатів (§ 47 Протокол №
40 від 19.06.1932 р.) (т.2,  а.с.  118) є доказом переходу права власності до держави суд вважає неприйнятним,  оскільки акт про денаціоналізацію не був
анульований,  спірний будинок залишається
об'єктом права приватної власності ОСОБА_14. та його спадкоємців. Згідно з
нормами Цивільного кодексу УРСР (в ред. 1922 р.) перехід майна,  яке знаходилося у
приватній власності до державної власності міг здійснюватися в випадку
реквізиції ( ст. 69 ЦК
УРСР),  конфіскації ( ст. 70 ЦК
УРСР). Суду не були надані документи,  які свідчили б про укладання договору між
спадкоємцями ОСОБА_14. і міською Радою про перехід права власності
(дарування,  купівлі-продажу та
ін.),  оскільки у відповідності зі  ст. 66 ЦК УРСР право власності на річ переходить на підставі договору,  укладеного між відчужувателем і
набувачем.  З прийняттям адміністративного
акту -
Рішення Харківської Президії міської ради робочих та
червоноармійських депутатів від 19.06.1932 р. -
житлове управління отримало від власників повноваження на
управління цим житловим фондом (одержання квартплати,  ремонти,
надання житла,  що звільнилося) зі
збереженням права власності за спадкоємцями ОСОБА_14.

Права спадкоємців ОСОБА_14. - ОСОБА_19. та ОСОБА_11. як власників,  рішенням Президії від 19.06.1932р. (§ 47 Протоколу № 40) не порушувалися.

Мати ОСОБА_11. -
ОСОБА_19. померла ІНФОРМАЦІЯ_3
р.,  у м.
Москві,  що 6 підтверджується свідоцтвом
про смерть (т. 1,  а.с. ЗО)

В січні 1968
р. ОСОБА_11. через Інюрколегію СРСР звернулася до 1-ої Московської
державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини матері
ОСОБА_19. (т.1,  ас.  8).

Судом дослідженні докази,
які наявні у справі,  а саме:
документи,  що підтверджують ступінь
спорідненості ОСОБА_4 та ОСОБА_11. (т.1,
а.с.  26-33); рішення
Київського районного суду м.  Харкова
(т.1 а.с. 34-40 ),  свідоцтво про смерть ОСОБА_11 (т.2,  а.с.  143-144); Посвідчення на право приватної власності ОСОБА_14. НОМЕР_4 (т.2,  а.с.  101); заповіт
ОСОБА_14. (т.2,  а.с.  103);
свідоцтво про смерть ОСОБА_14. (т.2,  а.с. 104); свідоцтво 1-ої міської
нотаріальної контори м. Харкова НОМЕР_9
про прийняття частини спадщини спадкоємцями ОСОБА_14.
(т.2,  а.с. 105); документи з особової
справи ОСОБА_11. (ті,  а.с. 14,  т.2,
а.с. 117); довідка Державного обласного архіву № 0-7754 від 10.12.96
(т.2,  а.с. 23;
довідка міського архіву №Тз-74 від 21.04.97
(т.2,  а.с. 106);
документи до Рішення Харківської Президії міської ради робочих та
червоноармійських депутатів від 19.06.1932
р. (т.2,  а.с 118,  119,
120-124); відповідь Інюрколегії на запит Київського районного суду
(т.1,  а.с. 8),  відповідь 8-ої
нотаріальної контори м. Харкова (т.1,  а.с.  157); контрольний
талон до ордеру НОМЕР_10 на ім'я ОСОБА_22.  від 18.08.69
(т.2,  а.с.
28),  виписка з протоколу № 21 Київського
райвиконкому від 01.09.87
(т.2,  а.с.  15);
довідка ЖЕК-5 №
1113 від 22.04
2005 (т.2,  а.с.  14);
ордер НОМЕР_6
на ім'я ОСОБА_23. (т.2,  а.с.  190);
ордер НОМЕР_7
на ім'я ОСОБА_21. від 07.12.88 (т.2,  а.с. 189); ордер № М-3072
на ім'я ОСОБА_21. від 05.06.97
(т.2,  а.с.  199);
довідка ЖЕК-5 №
2950 від 13
10 2006 (т.2,  а.с. 208).

Таким чином,  суд
приходить до висновку,  що ОСОБА_11.
набула право на 1/4 ч. спадщини,
відповідно до заповіту ОСОБА_14.,
1/4 ч. спадщини за законом після смерті матері -ОСОБА_19.,  а загалом - ЛЛ ч. житлового будинку по вАДРЕСА_1

Щодо твердження представника 3-х осіб
ОСОБА_2. про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_11. про
визнання за нею права власності у порядку спадкування суд виходить з
наступного.

Право власності ОСОБА_14. було встановлено Посвідченням
на право приватної власності ОСОБА_14 НОМЕР_4
від 13.01.1927р.,
яке було зареєстроване в Реєстраційній частині Харківського відділу
міського комунального господарства у реєстрі приватних домоволодінь за НОМЕР_5 у
частині 132 (т.2,  а.с. 101) і це право не
порушувалося до прийняття Рішення Київської районної ради м Харкова №31-6 від 05.02.91 "О выдаче
регистрационных удостоверений на жилые дома,
находящиеся на балансе ЖЭО",
а також розпорядженням Київського РВК про продаж квартири
НОМЕР_1 у спірному будинку ОСОБА_10.  21.07 1992 р. та про приватизацію квартири НОМЕР_2
ОСОБА_16. та ОСОБА_15. від 27.01.1995 р. Про
ці обставини позивачці стало відомо у 1995
році і її позов був поданий у межах 3-х річного
строку позовної давності.

ОСОБА_11. померла поза межами України,  але спірний будинок знаходиться на території
України,  тому відповідно до  ст. 71 Закону України «Про міжнародне
приватне право» спадкування нерухомого майна,
яке підлягає державної реєстрації регулюється правом держави,  на території якої знаходиться це майно

Суд встановив,  що
за місцем знаходження нерухомого майна спадщина після смерті ОСОБА_11. не була
прийнята ніким із спадкоємців до 1-го
січня 2004
року,  оскільки
ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звертався (т.1,  а.с.  157).

До правовідносин сторін суд застосовує положення
Цивільного Кодексу України 2003,  який набрав чинності 1 січня 2004
року,  п.5
Прикінцевих та Перехідних положень якого передбачає застосування норм книги
шостої Цивільного кодексу України до спадщини,
яка відкрилася,  але не була
прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України.
Це стосується норм статей ЦК
України 2003
р.:  ст.
1221 про місце відкриття спадщини,   ст.  1265 щодо
визначення кола спадкоємців та норм  ст.
1272 стосовно наслідків пропущення строку для прийняття спадщини.

Позивачка є праонукою ОСОБА_14. (т.1,  а.с. 27, 31, 32, 34),
в той час як ОСОБА_11. є його онукою (т.1,  а.с. 26, 28, 29). Таким чином,  ОСОБА_4. та ОСОБА_11. мають єдиного родича і
є родичами п'ятого ступеня спорідненості.

Відповідно до
ст.  ст.  1258,  1265 ЦК України
право на спадкування за законом мають родичі спадкодавця до шостого ступеня
споріднення.

Оскільки позивачка віднесена до кола спадкоємців
ОСОБА_11.,  вона має право на прийняття
спадщини відповідно до порядку встановленому Законом.

Щодо визначення додаткового строку на прийняття спадщини
ОСОБА_11. суд виходить із наступного. Судовий спір стосовно права власності
ОСОБА_11. на частину будинку розпочався в 1996
році і не був завершений до 01.01 2004 року.

Відсутність реєстрації права власності ОСОБА_11. у
зв'язку з нерозглядом її позову по суті була об'єктивною обставиною,  яка перешкоджала позивачці звернутися з
заявою про прийняття спадщини. Позивачка ОСОБА_4. звернулася до суду 17 січня 2004 р. На
час прийняття рішення шестимісячний строк для позивачки ОСОБА_4. сплинув.

Суд вважає, що пропуск строку для прийняття
спадщини позивачкою стався з ' поважних
причин, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і встановлює
додатковий термін для звернення з заявою про прийняття спадщини.

Щодо визначення права власності за
набувальною давністю суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України 2003 р. для набуття права власності за набувальною давністю
необхідно, щоб особа добросовісно заволоділа чужим майном.

ОСОБА_22., ОСОБА_23. та ОСОБА_21. отримали спірні кімнати за
ордерами для проживання своїх родин, які займають ці кімнати до цього часу.

Суд не має підстав для визнання права
власності за позивачами за набувальною давністю оскільки вони користуються
спірними приміщеннями в силу певного титулу - договору найму (оренди), що виключає набуття права
власності по набувальній давності. Крім того, починаючи з 1996 року позивачам було відомо, що власником
будинку був ОСОБА_14. та його спадкоємці.

Також, відповідно до п.1 прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 p., а п.8
цих положень встановлює, що правила статті 344 Цивільного кодексу про набувальну давність поширюється на
випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим
Кодексом. Таким чином визнання права власності за набувальною давністю не може
мати місця раніше 1 січня 2001 року.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст.ст. 10,11,60,212-215,224-226
ЦПК, ст. ст 532, 546 ЦК РСФСР 1963
p. (ст.ст.
529,549 ЦК УРСР
1963р.), ст.ст. 1221, 1265, 1272 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права
власності за ОСОБА_11. та призначення додаткового строку для подання заяви про
прийняття спадщини -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_11 право власності на 1/2ч.
житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_14 та
ОСОБА_19

Зобов'язати Комунальне підприємство
«Харківське міське бюро технічної інвентарізації» здійснити державну реєстрацію
права власності ОСОБА_11 на 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1

Визнати місце відкриття спадщини ОСОБА_11 за
місцем знаходження належного їй нерухомого майна - 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1

Визначити ОСОБА_4 додатковий 3-місячний строк
для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
р. Додатковий строк рахувати із дня набуття
чинності цього рішення.

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в задоволенні
позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом,
що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя