Справа№2-2114
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2007
року Приморський районний суд м.  Одеси у
складі:

головуючого -
судді Ільченко Н.А.

при
секретарях   Багнюк ОСОБА_8,   Шинкаренко Л.О.,   Якуніній Н.В.,

Башкіровій
О.І.,   Шнуровенко В.А. за участю адвокатів  ОСОБА_1.
,   ОСОБА_2 . розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за
позовами :

·
ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 як
законного представника неповнолітнього ОСОБА_6,   треті особи - ОСОБА_7   Приморська райадміністрація Одеської
міськради як орган опіки та піклування,
про визнання осіб такими,   що
втратили право користування жилим приміщенням ;

·
ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Приморської райадміністрації Одеської міськради,   треті особи - КП „ДЄЗ „Арнаутське",   ОСОБА_5 як законний представник
неповнолітнього ОСОБА_6 і ОСОБА_7   про
вселення,   усунення перешкод в
користування жилим приміщенням,   зміну
договору жилого найму шляхом зобов'язання укласти окремі договори жилого найму;

·
ОСОБА_7 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,   третя особа -
Приморська райадміністрація Одеської міськради,   про визнання права користування жилим
приміщенням,   вселення та усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням;

·
ОСОБА_8 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,   ОСОБА_5 як законного
представника неповнолітнього ОСОБА_6,
ОСОБА_7   треті особи -Приморська
райадміністрація Одеської міськради як орган опіки та піклування,   КП "ДЄЗ "Арнаутське",   Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській
області,   про визнання права
користування жилим приміщенням та зобов'язання зареєструвати місце проживання;

ВСТАНОВИВ:

03.06.2004р.ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4. та
неповнолітнього ОСОБА_4.
про визнання такими,   що втратили
право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1   обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,   що неповнолітній ОСОБА_4. з літа 1997
постійно проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_5.   в Російській Федерації,   а відповідач ОСОБА_4. в серпні 2000р.,   зібравши усі свої речі,   вибула із спірного жилого приміщення й
перейшла на постійне місце проживання в квартиру АДРЕСА_1 до ОСОБА_9,   з яким фактично проживає однією сім'єю як
чоловік і жінка без реєстрації шлюбу (а.с.
37-38).

ОСОБА_4.,   у свою чергу,   22.07.2004р. також звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3.,   третя особа - КП
„ДЄЗ „Арнаутське",   про
вселення,   усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням та зміну договору жилого найму шляхом
зобов'язання укласти два окремі договори жилого найму,   вказуючи,
що в 1994 році вона разом зі своїм неповнолітнім братом ОСОБА_4  після смерті їхньої матері ОСОБА_10.,   були взяті на виховання бабусею ОСОБА_11 та
дідусем ОСОБА_12,   які вселили їх як
членів своєї сім'ї в квартиру АДРЕСА_1,
а після смерті бабусі та дідуся

ОСОБА_8ів вони залишилися постійно проживати в цій квартирі разом зі своїм
дядьком ОСОБА_13,  але ІНФОРМАЦІЯ_1
останній помер,  після чого
відповідачОСОБА_3. змінив замки та став чинити їй перешкоди в користуванні
спірним жилим приміщенням.

16.08.2004р. ОСОБА_4. звернулася до суду з аналогічною позовною
заявою,  зазначивши в якості
співвідповідача також і неповнолітнього ОСОБА_4.
(а.с. 15-16).

Під час розгляду цивільної справи за вказаним позовом ОСОБА_4. суд залучив
до участі у справі Приморську райадміністрацію Одеської міськради як
співвідповідача,  та за клопотанням
ОСОБА_3. об'єднав цивільну справу за позовом ОСОБА_3. з цивільною справою за
позовом ОСОБА_4. в одне провадження ( а.с.
18, 27-28, 30),  а також залучив
до участі у справі ОСОБА_5.  як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4. у якості третьої
особи на стороні позивача ОСОБА_4.,  у
зв'язку з тим,  що фактично нею не
пред'явлено позовних вимог до неповнолітнього ОСОБА_4.,  та у
якості відповідача за позовом ОСОБА_3. Крім того,  суд залучив до участі у справі Приморську
райадміністрацію як орган опіки та піклування у якості третьої особи на стороні
відповідача за позовом ОСОБА_3. (а.с. 69).

25.03.2005р. ОСОБА_4. уточнила свої позовні вимоги в частині зміни умов
договору найму на спірне жиле приміщення,
вимагаючи змінити цей договір шляхом зобов'язання укласти з нею окремий
договір жилого найму на жилі кімнати площею 23, 6 кв.м. ,  21, 5 кв.м.
і 7, 0 кв.м. ,  і укласти окремий
договір жилого найму з ОСОБА_14. на жилі кімнати площею 11, 5 кв.м та 24, 3
кв.м.  (а.с. 125).

29.06.2005р. судом до участі у справі був залучений ОСОБА_7 як третя
особа,  яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору (а.с.  136),  і одночасно ОСОБА_7 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3. і ОСОБА_4. про визнання права користування спірним жилим
приміщенням,  вселення в це жиле
приміщення і усунення перешкод в користуванні ним,  посилаючись,
що в 1997 році він переїхав на постійне місце проживання до свого батька
ОСОБА_13,  разом з яким проживав в
квартирі АДРЕСА_1 але ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер,  після чого його дядькоОСОБА_3. змінив замки у
вхідних дверях і став чинити йому перешкоди в користуванні спірною квартирою
(а.с. 135).

19.09.2005р. до суду надійшов позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3.,  ОСОБА_4.,
неповнолітнього ОСОБА_4.,
законним представником якого є ОСОБА_5. ,  і ОСОБА_7,
треті особи - Приморська райадміністрація Одеської міськради як орган
опіки та піклування,  КП „ДЄЗ
„Арнаутське" та Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області,  про визнання права користування жилим
приміщенням і зобов'язання зареєструвати місце проживання (а.с. 161-163).

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_8 вказує,  що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_14. та
їх неповнолітньою дочкою ОСОБА_15 1995 року народження,  постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1  а тому вважає,  що згідно
ст. 64 ЖК України має право користуватися цим жилим приміщенням нарівні
з чоловіком.

У судовому засіданні: -ОСОБА_3. підтримав свій позов,  не визнав позови ОСОБА_4. і ОСОБА_7,  та повністю визнав позов ОСОБА_8,  посилаючись,
що,  по-перше,  літом 1997 року неповнолітній ОСОБА_4. вибув
із квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання до
свого батька ОСОБА_5.  в Російську Федерацію,  по-друге,
ОСОБА_4. дійсно з 1994 року проживала в спірній квартирі,  але в серпні 2000р. зібрала усі свої речі та
перейшла на постійне місце проживання в квартиру АДРЕСА_1до ОСОБА_9,  з яким проживає однією сім'єю як чоловік і
жінка,  без реєстрації шлюбу,  по-третє,
ОСОБА_4. та неповнолітній ОСОБА_4. є громадянами Російської
Федерації,  мають житло в м. Всеволожськ
РФ та їх місце проживання зареєстроване в Російській Федерації,  і,  по-четверте,  ОСОБА_7 в період 1997 - 1999р.р. навчався в
СШ № 101 м. Одеси і лише протягом цього часу

тимчасово проживав
в спірному жилому приміщенні,  отже
згідно  ст. 98 ЖК України за ним не може
бути визнано право користуванням цим жилим приміщенням.

· ОСОБА_4.
підтримала свій позов,  не визнала позови
ОСОБА_3. і ОСОБА_8,  та визнала позов ОСОБА_7,  посилаючись,  що в
1994 році померла її мати,  у зв'язку з
чим дідусь ОСОБА_12. і бабуся ОСОБА_11 взяли її разом з братом ОСОБА_4. до себе
на виховання,  вселивши їх в спірну
квартиру як членів своєї сім'ї,  але
влітку 1995 року в м. Одесу приїхав їх батько ОСОБА_5.  і забрав від дідуся та бабусі її брата
ОСОБА_4.,  і з цього часу останній
постійно проживає разом з батьком в Російській Федерації,  де вони мають жило,  а вона,
залишившись проживати в спірній квартирі,  отримала паспорт громадянина України і не
отримувала паспорта громадянина Російської Федерації,  з 1998р. по 2002р. навчалася в
Південноукраїнському державному університеті,
і лише після смерті її дядька ОСОБА_13. в спірну квартиру вселився
відповідачОСОБА_3.,  який,  змінивши замки у вхідних дверях спірної
квартири,  став перешкоджати їй в
користуванні цим жилим приміщенням,  у
зв'язку з чим вона змушена була звернутися до суду з даним позовом.  До того ж,
ОСОБА_4. зазначає,
щоОСОБА_8.,  вселившись в спірне
жиле приміщення,  згідно  ст.
ст. 64, 65 ЖК України не набула право користування ним,  оскільки дотепер зберігає за собою постійне
місце проживання в приватизованій нею квартирі АДРЕСА_1

· Представник
ОСОБА_4. також підтримав позов своєї довірительки,  не визнав позови ОСОБА_3. і ОСОБА_8,  визнав позов ОСОБА_7 і повністю підтвердив
пояснення ОСОБА_4.

· ОСОБА_7
підтримав свій позов,  заперечував проти
позову ОСОБА_8не заперечував проти позову ОСОБА_4.,  а також не визнав позов ОСОБА_8,  вказуючи,
що в 1997 році він переїхав на постійне місце проживання до свого батька
ОСОБА_13.,  який вселив його в квартиру
АДРЕСА_2як члена своєї сім'ї,  з 1997р.
по 1999р. він навчався в середній загальноосвітній школі № 101 Приморського району
м. Одеси,  був взятий на воїнський облік
в Приморському РВК м. Одеси,  і після
закінчення школи працював разом з батьком,
але ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер,
після чого його дядькоОСОБА_3. змінив замки у вхідних дверях спірної
квартири і став чинити йому перешкоди в користуванні нею.

· ОСОБА_8підтримала
свій позов,  посилаючись,  що на підставі  ст. 64 ЖК України вона як член сім'ї наймача
спірного жилого приміщення,  яким є її
чоловікОСОБА_3.,  та як мати їх
неповнолітньої дочки ОСОБА_15,  1995 року
народження,  місце проживання якої
зареєстровано за адресою спірного жилого приміщення,  проживаючи разом з ними та ведучи спільне
господарство з чоловіком з 1994 року,
має право користуватися нарівні з чоловіком і дочкою спірною квартирою
та бути зареєстрованою за адресою цієї квартири,  оскільки це жиле приміщення є місцем її постійного
житла.

Приморська
райадміністрація Одеської міськради і КП „ДЄЗ „Арнаутське" про дату і
місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином,  але причини неявки своїх представників суду
не повідомили.

ОСОБА_5.
,  який є законним представником
неповнолітнього ОСОБА_4.,  також неодноразово повідомлявся судом поро дату і місце
розгляду справи,  але причини своєї
неявки суду не повідомив.

Представник
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області просив розглянути справу
за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду,  про що надав суду свою письмову заяву від
19.03.2007р.

Дослідивши
матеріали справи і вислухавши пояснення сторін,
їх представників та допитавши свідків,
суд доходить висновку,  що позови
ОСОБА_8ОСОБА_4. підлягають частковому задоволенню,  позов ОСОБА_7
підлягає задоволенню в повному обсязі,
а позов ОСОБА_8 не підлягає задоволенню,
з наступних підстав.

Статтею
47 Конституції України визначено,  що
кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно
до  ст. 9 ЖК України ніхто не може бути
виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно
ч.1  ст. 64 ЖК України члени сім'ї
наймача,  які проживають разом з
ним,  користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,  що
випливають з договору найму жилого приміщення. Визначаючи коло членів сім'ї
наймача,  ч.2  ст. 64 ЖК України поділила їх на дві групи.
До першої групи віднесені дружина наймача,
їх діти і батьки. При цьому діти наймача,  незалежно від того,  чи є вони неповнолітніми або дорослими,  відносіться до членів сім'ї наймача,  якщо вони проживають разом з ним.  Другу групу членів сім'ї наймача складають
інші особи,  які постійно проживають з
ним і ведуть спільне господарство,  і до
таких осіб відносяться не тільки родичі,
але і такі,  що не перебувають з
наймачем у спорідненості.

Згідно  ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним,
вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину,  дітей батьків,  а також інших осіб,  але на вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи,
що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача,  набувають рівного з ним права користування
жилим приміщенням,  якщо при вселенні між
цими особами,  наймачем та членами його
сім'ї,  які проживають з ним,  не було іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням.

При
цьому,  як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996р. № 9 „Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя",  наявність чи відсутність прописки сама по
собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням
за особою,  яка там проживала чи
вселилася туди як член сім'ї наймача приміщення,  або ж відмови їй у цьому.

Разом з
тим,  як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.9 постанови від 12.04.1985р. № 12 „Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" ,
відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі
не свідчить про те,  що особи,  які вселилися,  не набули права користування жилим
приміщенням,  якщо за обставинами справи
безспірно встановлено,  що вони
висловлювали таку згоду.

Разом з
тим,  за змістом  ст. 65 ЖК України за особою,  яка проживає у наймача як член його
сім'ї,  не може бути визнано право
користування цим приміщенням,  якщо вона
зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.

Частиною
2 статті 107 ЖК України визначено,  що
член сім'ї наймача,  який вибув із жилого
приміщення на постійне проживання до іншого населеного пункту,  втрачає право користування цим жилим
приміщенням з дня вибуття.

Судом
установлено,  що спірним жилим
приміщенням є ізольована квартира АДРЕСА_2
яка є об'єктом комунальної власності Одеської міської ради та в цілому
складається з : трьох суміжних кімнат площею 11, 5 кв.м. ,  24, 3 кв.м. ,
23, 6 кв.м. ,  ізольованої кімнати
площею 21, 5 кв.м. ,  з'єднаною з
кімнатою площею 7, 0 кв.м. ,  загальною
жилою площею 80, 8 кв.м. ,  кухні,  санвузла,
коридору (а.с. 96).

З
04.09.1981 року у вказаній квартирі проживали та були прописані подружжя
ОСОБА_12. і ОСОБА_11 та їх сини ОСОБА_13 і ОСОБА_8 (колишнє прізвище
ОСОБА_8)ОСОБА_8,  при цьому договір
жилого найму був укладений з ОСОБА_12 ; 09.12.1983р. в цю квартиру були
прописані дружина ОСОБА_13.
-ОСОБА_16. та їх син ОСОБА_7,  і 29.05.1987р.
ОСОБА_17. і ОСОБА_7 були виписані в м. Ватутино Черкаської області ; а
06.07.1994р. у зазначене жиле приміщення були прописані онуки подружжя ОСОБА_12. і ОСОБА_11. -ОСОБА_4.,  1980 року народження,  та ОСОБА_4.,
1990 року народження,  що,  у свою чергу,
було зумовлено тим,  що в 1994
році померла їх мати ОСОБА_10.,  а тому
дідусь і бабуся взяли онуків до себе на виховання та вселили їх в спірну
квартиру (а.с. 39, 40, 47). При цьому члени сім'ї наймача ОСОБА_12. - його сини
ОСОБА_13 і ОСОБА_8 (колишнє прізвище ОСОБА_8 )

ОСОБА_8 не заперечували проти вселення своїх неповнолітніх
племінників ОСОБА_4. і ОСОБА_4. в
спірну квартиру.

Влітку
1995 року ОСОБА_5. ,  який є батьком
позивача ОСОБА_4. та неповнолітнього ОСОБА_4.,  забрав свого сина від дідуся ОСОБА_12. і бабусі
ОСОБА_11,  і з цього часу неповнолітній
ОСОБА_4. постійно проживає разом з батьком в Російській Федерації за адресою :
АДРЕСА_1 (а.с. 124).

Отже
згідно ч.2  ст. 17 ЦК України
(1963р.),  починаючи з літа 1995
року,  місцем проживання неповнолітнього
ОСОБА_4. вважається місце проживання його батька за вказаною вище адресою.

Вказані
обставини дозволяють суду зробити обґрунтований висновок відносно того,  що відповідно до ч.2  ст. 107 ЖК України неповнолітній ОСОБА_4.
втратив право користування спірним жилим приміщення з моменту вибуття на
постійне місце проживання до свого батька.

Разом з
тим,  позивач ОСОБА_4. не поїхала з
батьком до Російської Федерації,  а
залишилася на вихованні своїх дідуся і бабусі,
та,  проживаючи разом з ними в спірному
жилому приміщенні,  вона закінчила
середню загальноосвітню школу в м. Одесі,
в 1997 році отримала паспорт громадянина України і в 2000р. їй був
присвоєний ідентифікаційний номер (а.с.
10, 75, 76),  а з 1998р. по 2002р.
навчалася в Південноукраїнському державному університеті.

Ті
обставини,  що ОСОБА_4. ніколи не
проживала разом з батьком і братом в Російській Федерації за адресою :
АДРЕСА_1,  та не отримувала паспорт
громадянина Російської Федерації,  -
повністю підтверджується копією картки паспортного столу ЖЄУ № 4 м.
Всеволожська Ленінградської області РФ та виданою цією установою 06.04.2005р.
довідкою про реєстрацію (а.с. 169, 124).

Більш
того,  суд ураховує,  що подружжя ОСОБА_8и також не заперечували
проти того,  що з 1994 року і дотепер
ОСОБА_4. постійно проживає в м. Одесі та протягом всього цього часу не
переїжджала на постійне проживання в Російську Федерацію.

Таким
чином,  включення ОСОБА_4. до ордеру на
отриману її батьком ОСОБА_5.  вищевказану
квартиру та взяття її на реєстраційний облік за адресою цієї квартири є
незаконними,  а тому ці обставини не
заслуговують на увагу суду та не мають правового значення для даної справи.

До того
ж,  ОСОБА_4. стверджувала,  що її опікуном було призначено її дідуся ОСОБА_12.,  а інші учасники даної справи не заперечували
проти цього,  отже згідно ч.1  ст. 61 ЦПК України ця обставина вважається
доведеною,  а відповідно ч.2  ст. 17 ЦК
України (1963р.) місцем проживання неповнолітніх,  що не досягли п'ятнадцяти років та
знаходяться під опікою,  є місце проживання
їх опікунів.

Також
судом установлено,  що в 1997 році
позивач ОСОБА_7 переїхав на постійне проживання до свого батька ОСОБА_13.,  який вселив його в квартиру АДРЕСА_2 як члена своєї
сім'ї.

Проживаючи
в спірній квартирі,  ОСОБА_7 з 1997р. по
1999р. навчався в середній загальноосвітній школі № 101 Приморського району м.
Одеси,  був взятий на воїнський облік в
Приморському РВК м. Одеси,  і після
закінчення школи допомагав батьку у здійсненні підприємницької діяльності
(а.с.  131, 132, 133).

Колишній
наймач ОСОБА_12.,  його дружина ОСОБА_11
та їх синОСОБА_3. ніколи не зверталися до належних компетентних органів зі
скаргами або позовами з питання вселення ОСОБА_13 свого сина ОСОБА_7,  який станом на той час не досяг повноліття,  в спірне жиле приміщення,  що,  у
свою чергу,  свідчить про те,  що зазначені особи висловлювати свою згоду на
вселення ОСОБА_7 в це жиле
приміщення як члена сім'ї.

Таким
чином,  доводи ОСОБА_3. щодо вселення ОСОБА_7 в спірне жиле
приміщення як тимчасового жильця та його прописки на той час за місцем
проживання матері є неспроможними і суперечать положенням ч.1  ст. 65 ЖК України щодо права батьків на
вселення в займане ними жиле приміщення своїх неповнолітніх дітей без письмової
згоди наймача та інших членів сім'ї,  а
також положенням  ст. 107 ЖК
України,    якою визначено,  що член сім'ї

наймача,  який вибув із жилого приміщення на постійне
проживання до іншого населеного пункту,
втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

З огляду
на викладене,  суд доходить висновку,  що,
вселившись в установленому порядку в спірну квартиру та проживаючи там
разом зі своїм батьком,  ОСОБА_7 згідно  ст.
ст. 64,  65 ЖК України набув право
користування цим жилим приміщенням.

Також
судом установлено,  що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_11,  а 11.05.2000р. помер
колишній наймач спірного жилого приміщення ОСОБА_12. (а.с. 44),  і на підставі розпорядження Приморської
райадміністрації Одеської міськради від 03.11.2000р. № 1150 наймачем спірного
жилого приміщення замість попереднього був визнаний ОСОБА_13(а.с. 47, 96).

ІНФОРМАЦІЯ_1.
колишній наймач ОСОБА_13 помер (а.с. 45),
після чого ОСОБА_8  змінив замки у
вхідних дверях спірної квартири і став перешкоджати своїм племінникам ОСОБА_4.
і ОСОБА_7. в користуванні ним.

Станом не цей
час в спірній квартирі зареєстрованіОСОБА_3.,
ОСОБА_4.,  неповнолітній ОСОБА_4.
та з 19.09.2005р. неповнолітня дочка ОСОБА_3. - ОСОБА_15  1995 року народження,  але питання про визнання ОСОБА_3. або
ОСОБА_4. наймачем цього жилого приміщення замість колишнього наймача ОСОБА_13. не вирішувалося.

Фактично
в цій квартирі в цей час проживають подружжя ОСОБА_8  і ОСОБА_8разом зі своєю неповнолітньою дочкою
ОСОБА_15

Разом з
тим, ОСОБА_8.,  проживаючи разом з
чоловіком та дочкою в спірному жилому приміщення,  зберігає постійне місце проживання в
приватизованій нею квартирі АДРЕСА_2
отже за змістом  ст. 65 ЖК України
за нею не може бути визнано право користування спірним жилим приміщенням.

Доводи
ОСОБА_3. відносно того,  що у 2000 році
ОСОБА_4.,  зібравши усі свої речі та
добровільно залишивши спірну квартиру,
переселилася на постійне місце проживання в квартиру АДРЕСА_1до
ОСОБА_9,  з яким нібито проживає однією
сім'єю як чоловік і жінка,  повністю
спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9,
який категорично заперечував цей факт.

Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_18  ОСОБА_19.,
ОСОБА_20. і ОСОБА_21

Так,  свідки ОСОБА_20. і ОСОБА_21.,
по-перше,  є
родичами ОСОБА_22 і,  по-друге,  між ними,
з одного боку,  і ОСОБА_4. та
ОСОБА_7,  з другого боку,  склалися неприємні стосунки,  отже суд не може вважати їх свідчення
об'єктивними.

Свідок
ОСОБА_18. пояснила суду,  що будучи
паспортистом дільниці № 2 КП „ДЄЗ „Арнаутське" та колишнього МЕП-50,  вона декілька разів відвідувала квартиру
АДРЕСА_2 за завданням Приморського РВК з метою розшуку призовника ОСОБА_7,  коли його батько ОСОБА_13 говорив їй,  що син на проживає за цією адресою,  але,
як встановленого судом,  це не
відповідало дійсності,  а такі пояснення
ОСОБА_13. були зумовлені його наміром запобігти призову сина на дійсну
військову службу.

Свідок
ОСОБА_19. пояснила суду,  що вона ніколи
не була в спірній квартирі та не підписувала ніяких актів,  отже її показання не можуть вважатися доказом
у даній справі щодо факту проживання сторін в спірної квартири.

Показання
свідків ОСОБА_29 ОСОБА_30. і ОСОБА_31.,
які стверджували,  що ОСОБА_7 з
1999 року,  а ОСОБА_4. з 2000 року не
проживають в спірній квартирі,  повністю
спростовуються показаннями свідків ОСОБА_23,
ОСОБА_9,  ОСОБА_24.,  ОСОБА_26,
ОСОБА_25.,  ОСОБА_27. і ОСОБА_28.,  які підтвердили факт проживання ОСОБА_4. і ОСОБА_7 в спірній квартирі
до весни 2004 року.

Виходячи
з викладеного,  суд також критично оцінює
надані ОСОБА_14. акти від 08.11.2003р.,
21.03.2004р.,  11.04.2007р. щодо
непроживання ОСОБА_4. в спірній квартирі з 2000 року,  оскільки факт проживання ОСОБА_4. в цій
квартирі до дня смерті ОСОБА_13.
повністю підтвердили вказані вище свідки,
а акти від 21.03.2004р. та від 21.03.2004р. були складені вже після
виникнення конфлікту між ОСОБА_4. і ОСОБА_14. з питання користування спірною
квартирою.

Проте не
підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4. про зміну договору найму на
спірне жиле приміщення шляхом зобов'язання укласти з нею окремий договір жилого
найму на жилі кімнати площею 23, 6 кв.м. ,
21, 5 кв.м.  і 7, 0 кв.м. ,  і укласти окремий договір жилого найму з
ОСОБА_14. на жилі кімнати площею 11, 5 кв.м та 24, 3 кв.м.  (а.с. 125),
так як укладення з ОСОБА_4. договору жилого найму на таких умовах
призведе до суттєвого погіршення житлових умов ОСОБА_3.,  його неповнолітньої дочки ОСОБА_15 і
ОСОБА_7,  що є неприпустимим.

На
підставі викладеного і керуючись  ст. 47
Конституції України,   ст.  ст. 9, 64, 65, 107 ЖК України,  ч.2
ст. 17 ЦК України (1963р.),  п.15
постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. № 9 „Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя",  п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 12.04.1985р. № 12 „Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України",   ст.  ст.  10,
11, 60, 61, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати
неповнолітнього ОСОБА_6
таким,  що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1

В решті позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Вселити
ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1

Зобов'язати
ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1

В решті позовних
вимог ОСОБА_4 відмовити.

Позов ОСОБА_7 задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_7 право користування квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_7 в квартиру
АДРЕСА_1

Зобов'язати
ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_7 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1

В позові ОСОБА_8
відмовити в повному обсязі.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копій до апеляційного суду Одеської області або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.