Справа № 2-239/07/11
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 листопада 2007 року Київсь
кий районний суд м. Харкова у
складі:
головуючого - судді Попрас
В.О.,
при секретарі - Бутиріної
О.В.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харко
ві цивільну справу за позово
м ОСОБА_1 до ОСОБА_2, О
СОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Кому
нальне виробниче житлове рем
онтно-експлуатаційне підпри
ємство № 2 Київського району м
. Харкова, Управління комуна
льного майна і приватизації
Харківської міської ради, тр
еті особи: Комунальне підпри
ємство „Харківське міське бю
ро технічної інвентаризації
", приватний нотаріус Васік
ова Лариса Євгенівна, прив
атний нотаріус Полякова Ма
ргарита Валентинівна про п
оновлення порушеного права к
ористування квартирою та все
лення, визнання недійсним св
ідоцтва про приватизацію ква
ртири, визнання недійсними д
оговорів купівлі-продажу ква
ртири та стягнення моральної
шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
22.07.2003 року ОСОБА_1 звернув
ся до суду з позовом, в якому в
казав, що з 11.11.1988 р. він був пропи
саний та постійно проживав з
колишньої дружиною ОСОБА_2
та її сином ОСОБА_10 в ква
ртирі за адресою: АДРЕСА_1
. За час проживання позивач ча
сто відлучався з місця прожи
вання та знаходився у своєї п
ристарілої матері ОСОБА_11
в с Кобелячок Кременчуцьког
о району Полтавської області
, так як вона потребувала пос
тійного догляду. Відсутність
позивача було використано
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з метою п
озбавити позивача права учас
ті в приватизації без компен
сації належної йому долі в су
місній власності. 05.04.2002 р. Київс
ьким районним судом м. Харков
а було винесено рішення, яким
ОСОБА_1 було визнано таки
м, що втратив право користува
ння житловим приміщенням (кв
артирою). За апеляційною скар
гою ОСОБА_1 ухвалою апеляц
ійного суду Харківської обла
сті від 31.10.2002 р. рішення Київськ
ого районного суду було скас
оване. В подальшому ухвалою К
иївського районного суду м. Х
аркова від 25.04.2003 р. позов було за
лишено без розгляду в зв'язку
з неявкою позивачів в судове
засідання. В подальшому спір
на квартира була приватизова
на і згідно договору купівлі
-продажу від 16.05.2002 р. продана О
СОБА_4 На час проживання в к
вартирі ОСОБА_1 неоднораз
ово пропонував членам сім'ї п
риватизувати квартиру, але в
они такої згоди не давали, ум
исно позбавивши ОСОБА_1 пр
ава на приватизацію квартири
. Просив суд поновити його пор
ушене право і визнати приват
изацію квартири за адресою:
АДРЕСА_1, незаконною, а свід
оцтво про право власності на
спірну квартиру недійсним. В
изнати недійсним договір куп
івлі-продажу квартири від 16.05.20
02 р.
В ході судового розгляду сп
рави ОСОБА_1 неодноразово
02.11.2004 p., 21.02.2006 p., 07.03.2006 p. уточняв і допов
нював позовні вимоги.
24.05.2006 р. позивач ОСОБА_1 в ос
таточній редакції уточнив, д
оповнив свої позовні вимоги
та просив суд: поновити його п
орушене право користування
АДРЕСА_1 шляхом вселення у
квартиру; визнати свідоцтво
про приватизацію за номером
2-02-151735-ИР1 від 14 травня 2002 р. - недійс
ним; визнати недійсним догов
ір купівлі-продажу АДРЕСА_1
від 16.05.2002р., посвідчений прив
атним нотаріусом Харківсько
го нотаріального округу Ва
сіковою Л.Є., укладений ОС
ОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
; визнати недійсним договір
купівлі-продажу АДРЕСА_1
від 31.07.2003 p., посвідчений приватн
им нотаріусом Харківського н
отаріального округу Поляк
овою М. В., укладений ОСОБА
_4 та ОСОБА_6 ; стягнути з в
ідповідачів солідарно на йог
о користь моральну шкоду у ро
змірі 1700 грн. та судові витрати
ти. В обґрунтування своїх поз
овних вимог посилався на те,
що при приватизації квартири
були порушені вимоги п.4 ст. 5,
ст. 6, п.2 ст. 8 Закону України „П
ро приватизацію державного ж
итлового фонду", а укладені в
ідповідачами угоди по купівл
і-продажу спірної квартири н
е відповідали вимогам ст. 225 Ц
К України (в редакції 1963 p.), позо
вні вимоги просив задовольни
ти керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 1212 ЦК
України, ст. 9, 71 ЖК України та
ст. 48, 57, 145, 225 ЦК України (в ред. 1963
p.). Вважає, що договір купівлі
-продажу квартири від 16.05.2002 р. і д
оговір купівлі-продажу кварт
ири від
31.07.2003 p. повинні бути визнані н
едійсними відповідно до ст.
48 ЦК України (в ред. 1963р.), оскільк
и договори не відповідає вим
огам закону (т.2 а.с. 58-59).
2006 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись з зустрічним поз
овом до ОСОБА_12 Д, в якому п
росили визнати ОСОБА_1 так
им, що втратив право користув
ання житловим приміщенням сп
ірної квартири, посилаючись
на те, що з вересня 1997 року до 2002
року ОСОБА_1 квартирою не
цікавився, за квартиру та ко
мунальні послуги не сплачува
в. Добровільно залишив житло
ве приміщення, не користував
ся ним без поважної причини б
ільш шестимісячного встанов
леного ст. 71 ЖК України строк
у. За всі роки відсутності О
СОБА_1 не звертався до КЖЕП і
з заявою, що відсутній у квар
тирі з поважних причин або ти
мчасово. Будь-яких перешкод з
боку з боку ОСОБА_2 і ОСО
БА_3 для ОСОБА_1 не існува
ло, у нього зосталися ключі в
ід квартири і він мав можливі
сть користуватися житловим п
риміщенням. Вважають, що О
СОБА_1 втратив право корист
ування житловим приміщенням
в зв'язку з не проживанням в н
ьому більше шести місяців бе
з поважних причин.
2007 р. представник ОСОБА_2
і ОСОБА_3 - ОСОБА_13 пода
ла до суду заяву, в якій проси
ла залишити позов ОСОБА_2
і ОСОБА_3 про визнання ОС
ОБА_1 таким, що втратив прав
о користування житловим прим
іщенням спірної квартири, бе
з розгляду.
Ухвалою Київського районн
ого суду м. Харкова від 01.11.2007 р. п
озов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в
ід 08.09.2006 р. про визнання ОСОБА_
1 таким, що втратив право ко
ристування житловим приміще
нням спірної квартири, залиш
ено без розгляду.
В судовому засіданні позив
ач ОСОБА_1 свій позов підт
римав та пояснив, що в 1988 році о
тримав квартиру на трьох чол
овік. З 1997 року перестав вести с
пільне господарство з ОСОБ
А_14, а в 1999 році шлюб між ними б
уло розірвано. В квартирі не п
роживав, так як доглядав за р
одичами ОСОБА_2, які прожи
вали в селі у Волчанському ра
йоні Харківської області. В к
вітні та в травні 2002 року в квар
тирі не проживав, так як виїх
ав в с. Кобелячок у зв'язку з не
обхідністю догляду за хворою
матір'ю. З того часу комунальн
і платежі за квартиру не спла
чував, працівників ЖЕКу про т
е, що переїхав для проживання
та догляду за матір'ю на другу
адресу не повідомляв. Перешк
од у користуванні квартири з
боку інших осіб не було. В тра
вні 2002 року зателефонувала су
сідка і повідомила, що кварти
ра приватизована і продана. 21.
05.2002 р. вивозив свої речі з кварт
ири і повідомив ОСОБА_4, як
ий купив квартиру, що квартир
а спірна.
Представник позивача ОСО
БА_1 - ОСОБА_15, що діє за до
віреністю, в судовому засіда
нні позов ОСОБА_1 підтрима
ла, та пояснила, що позивач
ОСОБА_1 був позбавлений пра
ва на житло в наслідок навмис
них протиправних дій відпові
дачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
які спочатку навмисно ввели
в оману суд, а потім продали с
пірну квартиру. Оскільки ріш
ення Київського районного су
ду м. Харкова від 05.04.2002 р. було ск
асоване, вважає, що приватиз
ація спірної квартири є неза
конною, а свідоцтво про прива
тизацію має бути визнане нед
ійсним. Договір купівлі-прод
ажу спірної квартири від 16.05.2002 р
. відповідно до ст. 48 ЦК Україн
и (в ред. 1963 p.) підлягає визнанню
недійсним, так як договір не
відповідає закону, оскільки
свідоцтво на підставі якого
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прода
ли квартиру повинно бути виз
нано недійсним, а тому ОСОБ
А_2 і ОСОБА_3 на момент про
дажу квартири не були повноп
равними власниками і не мали
права на продаж квартири. Оск
ільки договір купівлі-продаж
у спірної квартири від 16.05.2002 р. п
ідлягає визнанню недійсним,
то і договір купівлі-продажу
спірної квартири від 31.07.2003 р. ві
дповідно до ст. 48 ЦК України (в
ред. 1963 p.) повинен бути визнаний
недійсним, так як ОСОБА_4
на момент продажу квартири н
е могла набути права власнос
ті на квартиру тому, що купил
а спірну квартиру не у повноп
равного власника в супереч с
т. 225 ЦК України (в ред. 1963 p.). Вважа
є, що відповідачі безпідстав
но посилаються на ст. 145 ЦК Укр
аїни (в ред. 1963 p.), щодо витребува
ння квартири від добросовісн
их набувачів, оскільки позив
ач ОСОБА_1 є не власником к
вартири, а має тільки право н
а безстрокове користування к
вартирою на право, а не обов'я
зок на її приватизацію. В зако
нодавстві ніде не встановлен
о обмежень, щодо витребуванн
я майна від набувача саме кор
истувачем. В наслідок поруше
ння права на користування жи
тловим приміщенням, позивач
переживає, у нього підвищивс
я тиск, порушився сон. Свою мо
ральну шкоду від оцінює в 1700 гр
н.
Представник позивача ОСО
БА_1 - ОСОБА_16, що діє за до
віреністю, також вважала, що
позов ОСОБА_1 підлягає за
доволенню з підстав, викладе
них представником позивача
ОСОБА_15, позов ОСОБА_1 п
росила задовольнити.
Представник відповідачів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - ОСОБ
А_13, яка діє за довіреністю,
в судовому засіданні пояснил
а, що спірна квартира виділял
ась позивачу на сім'ю з трьох ч
оловік. У вересні 1997 року сім'я
фактично розпалась і ОСОБА
_1 виїхав з квартири, забрав
ши свої речі, данні про нове м
ісце проживання нікому не по
відомив. З вересня 1997 року по 2002
рік кварти-
рою не цікавився, оплату за
користування квартирою не п
роводив, заходів по розміну к
вартири не вживав, фактично в
ідмовився від квартири. Пере
шкод у користуванні квартиро
ю ОСОБА_1 ніхто не чинив, в
ін мав ключі від квартири, пр
оте без поважних причин біль
ше 5 років в квартирі не прожив
ав, тому у відповідності до с
т. 71 ЖК України ОСОБА_1 втра
тив право користування кварт
ирою. Вважає, що ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 законно приватизув
али квартиру, а потім розпоря
дились нею. У задоволені позо
ву ОСОБА_1 просила відмови
ти.
Відповідачка ОСОБА_4
проти задоволення позову з
аперечувала, пояснивши, що

2002 р. вона на законних підс
тавах купила спірну квартиру
у ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зап
лативши за квартиру 36751 грн. Чер
ез два тижні ОСОБА_2 і ОС
ОБА_3 виселились з квартири
, забравши всі свої речі і над
авши довідку про те, що в квар
тирі ніхто не прописаний. Піс
ля чого ОСОБА_4 почали роб
ити ремонт в квартирі, який з
акінчили літом 2003 року. Відрем
онтовану двокімнатну кварти
ру вирішили продати, а на отр
иманні гроші купити для себе
трикімнатну квартиру.
2003 р квартиру продали ОС
ОБА_6 за 87450 грн. Про те, що ОС
ОБА_1 претендує на квартиру
узнали через рік після прода
жу квартири. Позивача побачи
ла перший раз, коли квартира
була продана ОСОБА_6 Вваж
ає, що квартиру придбала і пр
одала на законних підставах,
в задоволенні позову ОСОБ
А_1 просила відмовити.
Відповідач ОСОБА_5 прос
ив відмовити в задоволені по
зову ОСОБА_1, оскільки вва
жає, що договір купівлі-прода
жу спірної квартири від 16.05.2002 р.
був укладений у відповіднос
ті з усіма вимогами законода
вства та посвідчений нотаріу
сом. В квартирі крім продавці
в, інших осіб прописаними не
було, квартира не знаходилас
ь під арештом. Перший раз поб
ачив позивача ОСОБА_1, кол
и квартиру вже продали і роби
ли ремонт в трьохкімнатній к
вартирі, яку придбали після п
родажі спірної квартири.
Відповідачка ОСОБА_6 в с
уді позов не визнала, вважає,
що квартиру придбала на зако
нних підставах. Про будь-які с
удові рішення щодо квартири
і ОСОБА_1 не знала. Про те, щ
о ОСОБА_1 претендує на ква
ртиру узнали через рік після
купівлі квартири. В задоволе
нні позову просила відмовити
.
Представник відповідачки
ОСОБА_6 - ОСОБА_17, в судо
вому засіданні позов проти з
адоволенню позову заперечув
ала, пояснивши, що відповіда
чка ОСОБА_6 31.07.2003 р. придбала
квартиру у ОСОБА_4 за 86450 гр
н. Договір був посвідчений но
таріально, відповідав вимог
ам законодавства, обставин,
які перешкоджали б укладенню
договору не існувало. Про те,
що по цій квартирі є судовий
спір і скасоване судове ріше
ння, яким ОСОБА_1 визнаний
таким, що втратив право кори
стування житловим приміщенн
ям, - ОСОБА_6 не знала і не м
огла знати. ОСОБА_6 є добро
совісним набувачем, у відпов
ідності до ст. 145 УК України, к
вартира у неї не може бути вит
ребувана, тому у задоволенні
позову просила відмовити.
Відповідач ОСОБА_7 вваж
ав, що позов задоволенню не п
ідлягає, та пояснив, що про пр
одаж спірної квартири дізнал
ись з оголошення. Перед посві
дченням угоди, нотаріус пере
вірила всі документи, боргів
по комунальних платежах за к
вартирою не було. Через рік пі
сля покупки квартири, тобто в
серпні 2004 року дізнались про п
озов ОСОБА_1 Вважає, що ква
ртиру придбали на законних п
ідставах, в задоволенні позо
ву просив відмовити.
Представник Управління ко
мунального майна і приватиза
ції Харківської міської ради
, діючий за довіреністю, вваж
ав, що позов задоволенню не п
ідлягає, посилаючись на те, щ
о на момент підготовки та под
ачі документів до відділу пр
иватизації державного житло
вого фонду, ОСОБА_1 05.04.02 р. рі
шенням Київського районного
суду м. Харкова був позбавле
ний права користування житло
вим приміщенням в спірній кв
артирі, тому він не був вказа
ний в довідці про склад сім'ї і
його згода на приватизацію н
е була потрібна. На момент при
йняття розпорядження про пер
едачу спірної квартири в спі
льну сумісну власність рішен
ня судувід 05.04.2002 р. набрало зако
нної сили, тому вважають, що п
риватизація квартири була зд
ійснена уповноваженим орган
ом за заявою дієздатних осіб
, які не втратили права на про
живання у цій квартирі, у пов
ній відповідності до вимог ч
инного законодавства. Оскіль
ки підстав для скасування св
ідоцтва про право власності
на спірну квартиру та догово
рів її купівлі-продажу не має
, в задоволенні позову просив
відмовити.
Представник Комунального
виробничого житлового ремон
тно-експлуатаційного підпри
ємства № 2 Київського району м
. Харкова ОСОБА_18, діюча за
довіреністю, подала до суду
заяву, в якій просила розгляд
ати справу без участі їх пред
ставника, на підставі наявни
х у справі доказів, рішення в
инести на розсуд суду.
Третя особа: приватний нота
ріус Полякова М. В. повідо
млена належним чином про міс
це і час судового розгляду сп
рави в судове засідання не з'я
вилась, подала до суду заяву,
в якій вказала, що договір ку
півлі-продажу АДРЕСА_1 був
нею посвідче-
ний у відповідності до вимо
г Інструкції про порядок зді
йснення нотаріальних дій нот
аріусами України, справу про
сила слухати у її відсутніст
ь.
Треті особи: Комунальне під
приємство „Харківське міськ
е бюро технічної інвентариза
ції", приватний нотаріус Ва
сікова Л.Є. повідомлені нал
ежним чином про місце і час су
дового розгляду справи в суд
ове засідання не з'явились, п
ро причину неявки в судове за
сідання суд не повідомили, що
у відповідності до вимог ст.
169 ЦПК України не є перешкодою
для розгляду справи, тому су
д розглядає справу у їх відсу
тність.
Суд, заслухавши пояснення
сторін, їх представників, св
ідків, перевіривши матеріал
и справи, вважає, що позов О
СОБА_1 задоволенню не підля
гає з наступних підстав.
Судом встановлені такі фа
кти і відповідні їм правовід
носини.
Згідно ордера № 572 від 27.09.1988 р.
ОСОБА_1, його дружина ОСОБ
А_19 і син ОСОБА_3 отримали
для проживання двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.
14.03.2002 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом
до ОСОБА_1, в якому просил
и визнати ОСОБА_1 таким, що
втратив право користуватись
жилим приміщенням - АДРЕСА
_1.
Рішенням Київського район
ного суду м. Харкова від 05.04.2002 р.
позов ОСОБА_2 і ОСОБА_20
задоволено, ОСОБА_1 визна
ний таким, що втратив право к
ористуватись жилим приміщен
ням - АДРЕСА_1, оскільки О
СОБА_1 без поважних причин в
спірній квартирі не прожива
є з вересня 1997 року, втратив зв
'язок з квартирою, і судом не в
становлено будь-яких дій з бо
ку відповідача, які б підтвер
джували факт збереження за н
им спірної квартири (справа №
2- 4892/05-2003 p.).
Після набрання законної си
ли рішення Київського районн
ого суду м. Харкова від 05.04.2002 p., 10.
05.2002 p. у встановленому Законом п
орядку ОСОБА_2 і ОСОБА_3
із заявою про приватизацію к
вартири звернулись до Місько
го Центру приватизації держа
вного житлового фонду, надав
ши довідку № 2806 від 10.05.2002 р. Комуна
льного житлово-експлуатацій
ного підприємства № 13 Київськ
ого району м. Харкова, згідно
якої в АДРЕСА_1 мешкають і
мають право на житло на момен
т введення в дію Закону Украї
ни „Про приватизацію державн
ого житлового фонду" ОСОБА_
2 і ОСОБА_3.
14.05.2002 р. ОСОБА_21 і ОСОБА_3
видано свідоцтво про право в
ласності на житло -квартиру
АДРЕСА_1 (реєстраційний № 2-02-1
51735-ИР1).
Приватизація квартири від
повідачами ОСОБА_2 і ОСО
БА_3 здійснена у відповідно
сті до Закону України «Про пр
иватизацію державного житло
вого фонду» та Порядку перед
ачі квартир (будинків) у прива
тну власність громадян, затв
ердженого наказом Державног
о комітету України по житлов
о-комунальному господарству
від 15.09.1992 № 56, уповноваженим орг
аном приватизації на проханн
я правоздатних та дієздатних
осіб, які мали право привати
зувати житло.
Відповідно до п.23 Порядку за
ява про приватизацію квартир
и з доданою до неї довідкою пр
о склад сім'ї та займаних прим
іщеннях надаються громадяни
ном в орган приватизації, де
вони реєструються. До Управл
іння комунального майна та п
риватизації надійшла заява в
ід ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з п
роханням оформити в спільну
сумісну власність квартиру
АДРЕСА_1 та довідка про скл
ад сім'ї, яка мешкає в цій квар
тирі, за підписом начальника
ЖЕУ № 13 Київського району м. Х
аркова, в якій було вказано, щ
о в квартирі мешкають лише
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 При під
готовці та подачі документів
до відділу приватизації дер
жавного фонду, позивач ОСО
БА_1 05.04.2002 р. рішенням Київсько
го районного суду міста Харк
ова був визнаний таким, що вт
ратив право користування жит
ловим приміщенням. На момент
прийняття розпорядження про
передачу спірної квартири в
спільну сумісну власність р
ішення суду набрало чинності
. На підставі наданих докумен
тів було видано розпорядженн
я від 14.05.2002 р. № 2645-ИР1 про приватиз
ацію спірної квартири.
Оскільки приватизація спі
рної квартири здійснено у ві
дповідності до Закону Україн
и «Про приватизацію державно
го житлового фонду» та Поряд
ку передачі квартир (будинкі
в) у приватну власність грома
дян, уповноваженим органом п
риватизації на прохання прав
оздатних та дієздатних осіб,
які мали право приватизуват
и житло, судом не вбачається
підстав для визнання свідоцт
ва про приватизацію АДРЕСА
_1 недійсним.
По договору купівлі-продаж
у від 16.05.2002 р. ОСОБА_2 і ОСОБ
А_3 продали, а ОСОБА_22 куп
ила квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.
с. 48).
31.07.2003 р. по договору купівлі-пр
одажу ОСОБА_4 продала, а
ОСОБА_6 купила квартиру А
ДРЕСА_1 (т.2 а.с. 81).
Ухвалою судової колегії су
дової палати по цивільним сп
равам апеляційного суду Харк
івської області від 31.10.2002 р. ріш
ення Київського районного су
ду м. Харкова від 05.04.2002 р. скасов
ано, справу направлено на нов
ий розгляд.
Ухвалою Київського районн
ого суду м. Харкова від 25.04.2003 p., п
озов ОСОБА_2, ОСОБА_23 до
ОСОБА_1 про визнання ОСО
БА_1 таким, що втратив право
користуватись жилим приміще
нням - АДРЕСА_1 - залишено бе
з розгляду.
В судовому засіданні встан
овлено, що позивач ОСОБА_1
добровільно звільнив спірн
у квартиру, запропонувавши п
роживати в квартирі своєму р
одичу ОСОБА_24, який прожив
ав у спірній квартирі з 2000 року
до травня 2002 року, до того часу
, коли спірна квартира була п
риватизована ОСОБА_2 і О
СОБА_3 і за договором купівл
і-продажу перейшла у власніс
ть до ОСОБА_4
В травні 2002 року після придба
ння квартири ОСОБА_4 , пози
вач ОСОБА_1, як він пояснив
в судовому засіданні, сам до
бровільно вивіз з квартири с
вої речі.
Свідок ОСОБА_24 в судовом
у засіданні підтвердив, що з
2000 року позивач ОСОБА_1 в сп
ірній квартирі не проживав, а
проживав в селі у своєї матер
і до весни 2002 року. В цей час в кв
артирі проживав свідок ОСО
БА_24 Гроші за проживання в кв
артирі нікому не платив, опла
ту за комунальні послуги не п
роводив. В травні 2002 року кварт
иру продали і попросили ОСО
БА_24 звільнити квартиру, пр
о це він повідомив позивача
ОСОБА_1, зателефонувавши йо
го брату. Через декілька днів
після дзвінка приїхав ОСОБ
А_1
Наміру проживати в спірній
квартирі ОСОБА_1 не мав, о
скільки як зазначено в його п
озові від 22.07.2003 р. - ще на час прож
ивання в квартирі ОСОБА_1
неодноразово пропонував чле
нам сім'ї приватизувати квар
тиру, але вони такої згоди не
давали, умисно позбавивши
ОСОБА_1 права приватизації
квартири. Відсутність позив
ача було використано ОСОБА
_2 і ОСОБА_3 з метою позбав
ити позивача права участі в п
риватизації без компенсації
належної йому долі в сумісні
й власності (т.1 а.с. 3).
В ході розгляду справи, в су
довому засіданні 17.05.2005 р. ОСОБ
А_1 підтвердив, що в 2000 році бу
ло розірвано шлюб ОСОБА_1
і ОСОБА_2 Він пропонував п
родати квартиру, просив друж
ину знайти покупця. Після про
дажу квартири ОСОБА_1 ціка
вився у ОСОБА_3 про гроші,
отримані від продажу квартир
и (т.1 а.с. 106-107).
В матеріалах цивільної спр
ави № 2- 4892/05-2003 р. за позовом ОСОБ
А_2 і ОСОБА_3 (а.с. 27-28), яка дос
ліджувалась в судовому засід
анні, міститься апеляційна с
карга ОСОБА_1 від 18.07.2002 р., в я
кій ОСОБА_1 зазначає, що пі
д час його проживання в кварт
ирі, він неодноразово пропон
ував членам сім'ї приватизув
ати квартиру, але вони не дав
али своєї згоди на приватиза
цію.
Згідно ст. ст. 10, 64, 66-68 Житлово
го кодексу України громадяни
, які одержали в безстрокове
користування житлове приміщ
ення, мають не тільки права, а
й обов'язки, що випливають з д
оговору найму жилого приміще
ння, а також щодо своєчасного
внесення квартирної плати т
а плати за комунальні послуг
и.
В судовому засіданні встан
овлено, проти чого не запереч
ували сторони, що позивач О
СОБА_1 квартирну плату та оп
лату за комунальні послуги н
е здійснював.
Приймаючи до уваги викладе
не, суд приходить до висновку
, що ОСОБА_1 добровільно за
власною ініціативою залишив
спірну квартиру, в якій став
проживати ОСОБА_24, примус
ово ніхто ОСОБА_1 зі спірн
ої квартири не виселяв. Доказ
ів того, що ОСОБА_1 був при
мусово позбавлений права кор
истування житловим приміщен
ням та виселений зі спірної к
вартири в ході судового засі
дання позивачем надано не бу
ло.
Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК Ук
раїни, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
вона посилається як підстав
у своїх вимог або заперечень
, крім випадків, встановлени
х цим Кодексом.
За таких обставин, якщо поз
ивач ОСОБА_1 вважає, що був
умисно позбавлений відповід
ачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3
права на приватизацію спірно
ї квартири та отримання част
ини грошових коштів, одержан
их від її продажу, він не позб
авлений права звернутися з в
ідповідним позовом про стягн
ення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3
відповідної частини грошови
х коштів.
За апеляційною скаргою на р
ішення Київського районного
суду м. Харкова від 05.04.2004 p., яким
ОСОБА_1 був позбавлений п
рава користування спірною кв
артирою, ОСОБА_1 звернувс
я до суду тільки 18.07.2002 p., хоча заз
начене рішення отримав ще 27.05.20
02 р. (справа № 4892/05-2003 р.)
В зазначеній апеляційній с
карзі від 18.07.2002 р. ОСОБА_1 заз
начає, що зразу після його ви
селення квартира була приват
изована позивачами ОСОБА_2
і ОСОБА_3 без його участі
і продана (справа № 4892/05-2003 р.(а.с. 26-2
7).
Проте із позовом про визнан
ня приватизації АДРЕСА_1 н
езаконною, свідоцтва про пра
во власності на спірну кварт
иру і договору купівлі-прода
жі спірної квартири недійсни
ми, ОСОБА_1 звернувся до су
ду тільки 22.07.2003 p., тобто більше н
іж через рік після того, як йо
му стало відомо про приватиз
ацію квартири та її продаж. В п
озові ОСОБА_1 зазначив, що
відповідачі скористались йо
го тимчасовою відсутністю з
метою позбавити права участі
в приватизації квартири і не
компенсувати ОСОБА_1 нале
жну йому частку в сумісній вл
асності на квартиру (т.1 а.с. 3).

Так як ОСОБА_1 звернувся
до суду із зазначеним позово
м тільки 22.07.2003 р., не було вжито з
аходів по накладенню арешту
на спірну квартиру, і спірна
квартира була продана ОСОБ
А_4 за договором купівлі-про
дажу від 31.07.2003 р. ОСОБА_6
Посилання позивача та його
представників на ст. 48 ЦК Укра
їни (в ред. 1963 p.), як на підстави в
изнання недійсними укладени
х угод по відчуженню спірної
квартири, є безпідставними в
иходячи з наступного.
Угода може бути визнана не
дійсною лише з підстав і з нас
лідками, передбаченими зако
ном.
Суд повинен встановити на
явність тих обставин, з якими
закон пов'язує визнання угод
и недійсною і настання певни
х юридичних наслідків.
Згідно ст. 48 ЦК України (в ре
д. 1963 p.) недійсною є угода, яка не
відповідає вимогам закону.

Стаття 48 ЦК України (в ред. 1963
p.) застосовується при порушен
ні встановленого порядку вчи
нення громадянами й організа
ціями дій, спрямованих на вст
ановлення, зміну чи припинен
ня цивільних прав і обов'язкі
в, при ущемлені угодою особис
тих або немайнових прав непо
внолітніх дітей, а також в ін
ших випадках їх невідповідно
сті вимогам чинного законода
вства, якщо для них не встано
влено особливі правила визна
ння угод не дійсними ( ст. ст. 45
-47, 49-58 ЦК України).
Правила зазначеної статті
застосовується також до нас
лідків визнання недійсною уг
оди при недодержанні форми, в
якій угода під страхом недій
сності має бути укладена.
В обґрунтування своїх вимо
г позивач ОСОБА_25 не посил
ається на нормативний акт, ви
могам якого угода не відпові
дає.
Договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1, укладений
16.05.2002 р. між ОСОБА_2, ОС
ОБА_3 та ОСОБА_26 та догов
ір купівлі-продажу квар
тири АДРЕСА_1, укладений
31.07.2003 р. між ОСОБА_4
та ОСОБА_6 відповідають
вимогам діючого на час їх укл
адення законодавства: укладе
ні в пись
мовій формі та нотаріально
посвідчені, а право власност
і зареєстроване в КП „Харків
ське міське бю
ро технічної інвентаризац
ії". Особи, які укладали догов
ір мали необхідний обсяг цив
ільної дієздатно
сті, волевиявлення учасник
ів було вільне та відповідал
о їх внутрішній волі. Договір
був направлений
на реальні правові наслідк
и, обумовлені ним.
На момент укладення догово
ру купівлі-продажу 16.05.2002 p., ріше
ння суду від 05.04.2002 p., на підставі
якого ОСОБА_1 був визнани
й таким, що втратив право кор
истування жилим приміщенням
, було чинним, свідоцтво про п
риватизацію спірної квартир
и видане ОСОБА_2 і ОСОБА_
27 у відповідності до вимог
діючого на час його видачі за
конодавства.
На момент укладення догово
ру купівлі-продажу 31.07.2003 р. ОСО
БА_6 не знала, що позивач О
СОБА_1 раніше мав право кори
стування спірною квартирою.
їй не було відомо про те, що по
зивач ОСОБА_1 в судовому п
орядку оскаржив рішення Київ
ського районного суду міста
Харкова від 05.04.2002 p., і що ухвалою
судової колегії судової пал
ати по цивільним справам апе
ляційного суду Харківської о
бласті від 31.10.2002 р. скасоване за
значене рішення суду 05.04.2002 p., а у
хвалою Київського районного
суду м. Харкова від 25.04.2003 р. позо
в ОСОБА_2, ОСОБА_3 залиш
ено без розгляду, і 22.07.2003 р. ОСО
БА_1 звернувся до суду із поз
овом про визнання договору к
упівлі-продажу спірної кварт
ири від 16.05.2002 р. недійсним, оскіл
ьки до участі у справі в якост
і відповідача вона була залу
чена тільки 24.06.2004 р.
Приймаючи до уваги викладе
не судом не вбачається підст
ав для визнання договорів ку
півлі-продажу АДРЕСА_1, ук
ладених 16.05.2002 р. і
31.07.2003 p., недійсними.
У відповідності до ст. 319 ч.1
ЦК України ОСОБА_6, як вла
сник квартири, на власний роз
суд має право володіти, корис
туватись та розпоряджатися с
воїм майном. Вселення позива
ча в спірну квартиру обмежит
ь права ОСОБА_6 в користув
анні майном, власником якого
вона є. Згідно ст.
но ст. 321 ЦК України право вл
асності є непорушним. Ніхто н
е може бути протиправно позб
авлений цього права чи обмеж
ений у його здійсненні.
Приймаючи до уваги викладе
не, суд вважає, що в задоволен
ні позовних вимог, щодо вселе
ння позивача в спірну кварти
ру, слід відмовити. В задовол
енні позовних вимог щодо стя
гнення моральної шкоди слід
відмовити, оскільки в судово
му засіданні не встановлено
порушення законних прав пози
вача з боку відповідачів.
Завданням цивільного судо
чинства є справедливий, неуп
ереджений розгляд і вирішенн
я цивільних справ з метою зах
исту не тільки порушених, а й
оспорюваних прав, свобод чи
інтересів фізичних осіб. Суд
зобов'язаний здійснювати пр
авосуддя на засадах рівності
усіх учасників процесу пере
д законом, виходячи із принци
пів розумності, виваженості
та справедливості.
Приймаючи до уваги викладе
не, суд вважає, що в задоволен
ні позовних вимог ОСОБА_1
слід відмовити.
У відповідності зі ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь
якої ухвалене рішення, суд пр
исуджує з другої сторони пон
есені нею і документально пі
дтверджені судові витрати, о
скільки в задоволенні позову
суд відмовляє, судові витрат
и з відповідачів стягненню н
е підлягають.
На підставі викладеного, к
еруючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 Ц
ПК України, ст. ст. 41, 44, 48, 145, 225 ЦК
України (в ред. 1963 р.), ст. 319, 321 ЦК У
країни, ст. ст. 9, 10, 65, 66-68 ЖК Укра
їни, Законом України «Про при
ватизацію державного житлов
ого фонду», суд -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних ви
мог ОСОБА_1 про поновлення
порушеного права користуван
ня АДРЕСА_1 та вселення в к
вартиру; визнання недійсним
свідоцтва про приватизацію
АДРЕСА_1; визнання недійсн
им договору купівлі-продажу
АДРЕСА_1, укладеного 16.05.2002 р.
між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ; визнання недійсни
м договору купівлі-продажу
АДРЕСА_1, укладеного 31.07.2003 р. м
іж ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ; с
тягнення моральної шкоди - ві
дмовити.
Рішення може бути оскаржен
е в апеляційному порядку до а
пеляційного суду Харківсько
ї області через суд першої ін
станції шляхом подачі в 10-днев
ний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційн
е оскарження і поданням післ
я цього протягом 20 днів апеляц
ійної скарги, з подачею її ко
пії до апеляційної інстанції
або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК Укра
їни.