Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007
року Приморський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді
Шенцевої О.П.,  при секретарі судового
засідання - Кіщенко Т.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2  ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,  ОСОБА_7, ОСОБА_8,  Одеської міської ради про визнання договору
дійсним з моменту його укладення,
визнання права власності на частину нежилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачів,
в якому просить визнати договір,
укладений між ним та відповідачами 06.04.2007р.,  дійсним з моменту його укладення,  а також визнати за ним право власності на 46,
5 кв.м.  горища будинкуАДРЕСА_1 цього
будинку.

На
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав,  просив суд задовольнити їх з підстав,  викладених у позові.

Відповідачі
у попереднє судове засідання та судове засідання не з'явилися,  про час та місце судових засідань
повідомлялися належним чином,  причин
неявки суд не повідомили. У своїх відзивах на позовну заяву ОСОБА_2.,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6ОСОБА_7,
ОСОБА_8 позов визнали з підстав,
викладених у відзивах. Одеська міська рада відзив на позов не надала та
у судове засідання її представник не з'явився.

Заслухавши
позивача,  дослідивши матеріали
справи,  надавши оцінку наявним
доказам,  суд доходить висновку,  що позовні вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі,  виходячи з наступних
підстав.

Судом
встановлено,  що 6 квітня 2007 року між
ОСОБА_1,  ОСОБА_2ОСОБА_3ОСОБА_4,  ОСОБА_5
ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у простій письмовій формі був укладений
договір (надалі -«Договір»),  відповідно
до п.1 та п.1.1. якого вказані особи дійшли згоди виділити в натурі частку
позивача та здійснити поділ горища будинкуАДРЕСА_1,  в результаті чого останньому відійшли у
власність 43/100 частин горища АДРЕСА_1,
що складає 46, 5 кв.м. ,
розташованих по периметру АДРЕСА_1 цього будинку,  а у спільній сумісній власності інших сторін
Договору залишилося 57/100 частин горища АДРЕСА_1,  що розташовані за межами периметру АДРЕСА_1.

Відповідно
до ч.2  ст. 382 Цивільного кодексу
України (надалі - «ЦК України»)
власникам квартир у багатоквартирному житловому будинку на праві спільної
сумісної власності належать приміщення загального користування. Як слідує з
Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. у справі №1-2/2004,  допоміжні приміщення (підвали,  сараї,
кладочки,  горища,  колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у
спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир
багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні
приміщення не потребує здійснення додаткових дій,  зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного
будинку,  вступу до нього.

Матеріалами
справи встановлено,  що відповідачі та
позивач є власниками (співвласниками) усіх квартир,  що знаходяться в АДРЕСА_1. Таким чином,  суд доходить висновку,  що горище вказаного АДРЕСА_1 є об'єктом
спільної сумісної власності відповідачів та позивача.

Відповідно
до ч.ч.1, 2  ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна,  що є у спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна,  що є у спільній
сумісній власності,  вважається,  що частки кожного із співвласників у праві
спільної

сумісної
власності є рівними,  якщо інше не
встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

У
зв'язку з цим суд погоджується з позивачем,
що Договором встановлений виділ позивачу його частки горища у розмірі,  що встановлений домовленістю сторін. Інша
частка горища,  що залишилася після
виділу частки позивача,  відійшла у
спільну сумісну власність відповідачів 1-7.

Частинами
1, 2  ст. 369 ЦК України
передбачено,  що право спільної сумісної
власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до  ст. 372 ЦК
України майно,  що є у спільній
сумісній власності,  може бути поділене в
натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як
вбачається з п.4 Договору,  сторони
домовились про порядок володіння та користування горищем АДРЕСА_1,  який полягає в тому,  що частина горища,  що відійшла позивачу (46, 5 кв.м. ,  розташованих по периметру АДРЕСА_1,  стала його особистою власністю,  а інша частина горища (за межами периметру
АДРЕСА_1 перейшла в спільну сумісну власність відповідачів,  тобто сторони дійшли згоди щодо поділу майна,  що перебувало в їхній спільній сумісній
власності.

Відповідно
до  ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені ними,  та умови,
які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір,  в
якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин
сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення
актів цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному договорі,  якщо інше не встановлено договором або не
випливає із суті змішаного договору.

Таким
чином,  суд доходить висновку,  що укладений Договір відповідає вимогам
чинного законодавства та за своїм змістом є змішаним,  зокрема містить істотні умови,  що передбачені для договору про виділ частки
з майна,  що є у спільній сумісній
власності,  та договору про поділ
майна,  що є в спільній власності.

Як
слідує з п.9 Договору,  сторони взяли на
себе зобов'язання посвідчити Договір у нотаріуса 10 квітня 2007 року о 10 год. 00 хв.
Однак,  як стверджує позивач,  та як було визнано іншими сторонами
Договору,  його нотаріальне посвідчення в
обумовлений час та місце не відбулося з вини відповідачів. Дані обставини дають
підстави стверджувати,  що відповідачі
безпідставно ухилилися від нотаріального посвідчення Договору,  укладеного в простій письмовій формі.

Судом
встановлено,  що відбулося повне
виконання Договору,  адже відповідно до
п.9 Договору після його підписання позивачу була передана іншими сторонами у
володіння його частка горища,  а позивач
зі своєї сторони її прийняв.

Відповідно
до ч.2  ст. 220 ЦК України,  якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору,  що підтверджується
письмовими доказами,  і відбулося повне
або часткове виконання договору,  але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,  суд може визнати такий договір дійсним.  У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Таким
чином,  враховуючи,  що сторони досягли згоди щодо усіх істотних
умов Договору,  відбулося його повне
виконання,  однак сторони ухилилися від
його нотаріального посвідчення,  суд
доходить висновку про можливість визнання Договору дійсним з моменту його
укладення без необхідності подальшого нотаріального посвідчення.

Стосовно
вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на належну йому частину
горища,  то суд задовольняє її виходячи з
наступного.

Відповідно
до  ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про визнання його права власності,  якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою,  а також у разі втрати ним
Документа,  який засвідчує його право
власності.

Суд
погоджується з доводами позивача,  що
Одеська міська рада безпідставно не визнає за ним права власності,  посилаючись на рішення Одеської обласної ради
народних депутатів від 25.11.1991р. №266-ХХІ,
згідно якого житлове господарство,
житловий та нежитловий фонд передані до комунальної власності,  а отже горище вказаного будинку не належить
на праві спільної власності власникам квартир.

Як вище
було зазначено,  відповідно до ч.2  ст. 382 ЦК
України власникам квартир у багатоквартирному житловому будинку на праві
спільної сумісної власності належать приміщення загального користування. Таку ж
позицію займає Конституційний Суд України в рішенні від 02.03.2004р. у справі
№1-2/2004.

Таким чином,  лише відповідачі та
позивач,  які є сторонами Договору,  як співвласники

вправі в силу  ст.  ст.
319,  361,  364,
367,  369,  370,
372 ЦК України
розпоряджатися горищем

будинку,  яке перебувало у спільній
сумісній власності.      Враховуючи,  що Одеська міська

рада не спростувала
доводів позивача,  то суд вважає за
можливе визнати за позивачем право власності на належну йому частину горища.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
79-88,  209,  212,
214,  215,  218 Цивільного процесуального кодексу України,  ч. 2
ст.  220,   ст.
ст.  319,  361,
364,  367,  369,
372,  ч. 2  ст.
382,   ст.  392 Цивільного кодексу України,  суд

ВИРІШИВ:

Позовну
заявуОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
дійсним з 06.04.2007 року договір,
укладений 06.04.2007 року між ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3ОСОБА_4,
ОСОБА_5  ОСОБА_6 ОСОБА_7 та
ОСОБА_8,  згідно якого сторони здійснили
виділ та поділ майна,  що було їхній
спільній сумісній власності,  а саме
горища внутрішньодворового двоповерхового флігелю - АДРЕСА_1  загальною площею 109 кв.м,  в результаті чого ОСОБА_1.  відійшло у власність 43/100 частин
горища,  що складає 46, 5 кв.м,  розташованих по периметру АДРЕСА_1 а Сторонам
1, 2, 3 - на праві спільної сумісної власності 57/100 частин горища
АДРЕСА_1,  що розташовані за межами
периметру АДРЕСА_1

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 46, 5 кв.м.
горища будинк уАДРЕСА_1

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської
області через Приморський районний суд м.
Одеси шляхом подачі в 10 -ти денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  або в порядку ч.
4  ст.
295 ЦПК України.