УКРАЇНА МАГДАЛИНІВСЬКИЙ      РАЙОННИЙ СУД Дніпропетровської області
РІШЕННЯ ЇМ'ЯМ       УКРАЇНИ

3 березня
2007р. Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Соловйова М.І., при секретарі Пугача В.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2    про стягнення   1900 грн.

ВСТАНОВИ В:

У грудні
2006р. до Магдалинівського районного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2     про стягнення   1900 грн.

Посилаючись на те, що 9 грудня 2005р. на прохання відповідача у справі,
передав

у борг, по договору позики за письмовою розпискою 1900 грн., з
зобов'язанням повернення

до   1  жовтня
2006р.   Проте,  у
зазначений   термін,   відповідач     гроші
не  повернув.

Після неодноразових вимог, відповідач борг не
повертає, тому звернувся до суду і прохає стягнути на його користь суму
основного боргу, та повернення судового збору.

Відповідач
позов   визнав.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши
докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Стаття
1046 Цивільного Кодексу України, (Договір позики) вказує, що за договором
позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) у
власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інши речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж
суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та
такої ж якості.

Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Стаття
1047 Цивільного Кодексу України, (Форма договору позики) вимагає, щоб договір
позики укладався у письмовій формі, якщо його сума не менш у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від
суми.

На
виконання вимог ЦК
України, сторони уклали договір позики у письмовій формі,
15 серпня 2006р.

У справі
(а. с. 4) є копія договору позики грошових коштів від 15 серпня 2006р. згідно
якого, відповідач по справі ОСОБА_2, вказавши місце проживання сторін, отримав при
підписанні договору позики від позивача ОСОБА_1 1900 гривен на момент укладення
угоди.

Відповідач зобов'язався при цьому повернути отриману суму
до 1 жовтня 2006р.

З
оригіналу договору на попередньому судовому засіданні судом завірена копія
договору, яка знаходиться в матеріалах справи.

Договір підтверджують
факт, що на підставі взаємної згоди сторін по даній справі, позивач і відповідач уклали договір позики грошей
у позивача у письмовій формі, додатково нотаріально його засвідчив. Цей договір між сторонами належить до
реальних договорів. Кредитор через
договір не зобов'язуються передати гроші, а передає гроші. І у цей момент -
момент передачі - договір вважається
укладеним. Передача грошей позивачем є не тільки виконанням договору, але і його укладенням. Договір позики укладений
між позивачем, з одного боку, та відповідачем, з іншого, є одностороннім, оскільки обов'язок виникає лише на стороні
позичальника - повернути кредитору одержану суму грошей.

У
зв'язку з не поверненням грошей, у позивача виникло право на звернення в суд із
заявою про примусове стягнення суми грошей.

Позичальник
згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій сумі, що були передані йому) у
строк та в порядку, що встановлені договором, тобто до 1 жовтня 2006р.

Але на день розгляду
цивільної справи гроші не повернуто, про що вказали у судовому засіданні, як позивач,
так і відповідач.

По
даній справі договір позики був укладений у письмовій формі.

Тому
при таких обставинах, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором. Про це вказує ч. 2 ст. 1051 ЦК України.

Доказів,
що договір між сторонами був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини по справі нема.

Відповідач
повертати гроші не має наміру, на що вказує його поведінка.

При таких обставинах, з
відповідача необхідно стягнути в примусовому порядку 1900 грн. на користь
позивача.

Крім
цього, позивач, як позикодавець має право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, у розмірі 3 % річних від
простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1048 ЦК України).

3% річних від простроченої
суми 57 грн., як загальна сума процентів від суми позики за вказаний період також необхідно примусово
стягнути на користь позивача, задовольнивши його вимогу в цій частині
позову.

Згідно
ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Ч. З
ст. 549 ЦК України вказує, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня   у
сумі б грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач прострочив
виконання свого зобов'язання починаючи з 1 жовтня 2006р. Тому він як боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Але у
позовній заяві позивач не вказує на необхідність стягнення суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляцГі" за весь час
прострочення, тому таке питання суд не вирішує.

Крім цього, з відповідача необхідно стягнути
судові витрати, які поніс позивач 81 грн.

Досліджені   в
судовому  засіданні   об'єктивні
докази,   а   також
пояснення   позивача, поведінка    та    пояснення
відповідача в судовому засіданні, привело суд до переконання, що відповідач    умисно порушив умови
письмового договору позики, не виконав свого обов'язку по поверненню суми
позики в добровільному порядку. Борг   по
поверненню грошей, отриманих за договором позики є, поза сумнівом, боргом.

Тому
з відповідача необхідно стягнути примусово загальну суму боргу за письмовим договором позики:
2044 грн. /які складаються з 1900 грн. основного боргу, 3 відсотка річних - 57
грн., пені - 6 грн., судових витрат - 81 грн./.

Позивач
наполягає на стягненні з відповідача 20000 грн. моральної шкоди. Але крім особистих пояснень у судовому засіданні про свій стан здоров'я, безсоння,
страху перед своїми кредиторами, об'єктивних
доказів суду не надав.

При таких обставинах суд
дійшов до висновку про необхідність відмови позивачу в стягненні моральної
шкоди 20000 грн.

Керуючись
ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, п. 2 ст. 367 ЦПК України, ст.ст. 625,
1046, 1047, 1048,  1050-1052 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
1900 грн.    задовольнити.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не працюючого, місце мешкання АДРЕСА_1: 2044 грн. / 1900 грн. основний борг, 3% річних проценти на рівні
облікової ставки Національного банку України 57 грн., повернення судового збору
/держмито/
81 грн., пені 6 грн./.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду у Дніпропетровській області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Справа № 2 - 343 - 2007р.