справа №2-1382/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26
жовтня 2007 року   Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого                                                                                                     Кислого
М. М. ,

секретаря                                                                                                          БулавіновоїЄ.І.,

позивача                                                                                                            ОСОБА_1

представника
позивача                                                                                    ОСОБА_2,

відповідача                                                                                                       ОСОБА_3,

представника
відповідача                                                                                ОСОБА_4

третьої
особи                                                                                                    ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми,  -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2007 року ОСОБА_1звернувся до Новомосковського міськрайонного
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що 09 серпня 2006 року уклав угоду з боржником ОСОБА_3 про
позику грошових коштів у сумі 15655 грн. Договір позики був укладений відповідно
до  ст.
1047 ЦК України у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом
Новомосковського нотаріального округуОСОБА_5

Згідно договору позики ОСОБА_3 зобов'язаний повернути йому
отриману від нього суму грошей до 10 вересня 2006 року включно,  але у вказаний у договорі час відповідач
гроші не повернув. На його звернення до відповідача ОСОБА_3,  останній заявив,  що не має можливості повернути грошову суму,  зустрічі уникає,  а тому позивач просить стягнути з відповідача
грошову суму в розмірі 15655 грн.

Позивач ОСОБА_1у судовому засіданні позовні вимоги
підтримав та просить суд стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 15655
грн. Крім того ОСОБА_1в судовому засіданні пояснив,  що гроші відповідачу передав в кабінеті
нотаріуса,  але не знає чи бачив це
нотаріус.  ОСОБА_3гроші не перераховував.

Представник позивачаОСОБА_2 в судовому засіданні позов
підтримав,  просив його задовольнити і
стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 15655 грн.,  оскільки договір позики нотаріально
посвідчений.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не
визнав,  пояснив при цьому,  що від позивача ОСОБА_1 ніяких грошей,  ні в кабінеті нотаріуса,  ні за його межами не отримував. ОСОБА_1разом
із ОСОБА_6змусили його підписати письмову угоду у нотаріуса,  оскільки до цього ОСОБА_1погрожував
йому,  аОСОБА_6 вдарив кулаком в
обличчя,  а потім ногою в бік. 12.08.2006
року звернувся з заявою до міліції,  але
в порушенні справи відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні
вважає позовні вимоги не обгрунтованими і такими,  що не підлягають задоволенню,  оскільки ОСОБА_1погрозами та насильством
примусив відповідача підписати договір позики. Крім того представник вважає,  що фактично договір не укладався,  оскільки згідно до ч. 2  ст.
1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших
речей. ОСОБА_3 гроші від ОСОБА_1 не отримував і це встановлено в судовому засіданні.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7  суду показала,  що в серпні 2006 року ОСОБА_8їй
розповів,  що бачив як ОСОБА_1та його
знайомийОСОБА_6 насильно водили її чоловіка до нотаріуса. Коли батько подзвонив
ОСОБА_3 на мобільний телефон,  то
відповідав йому ОСОБА_1Після того,  коли
чоловік (ОСОБА_3) повернувся додому,  їй
стало відомо,  щоОСОБА_6 вдарив його і разом
з ОСОБА_1вимагали гроші в розмірі 15 тис. грн.,
забрали мобільний телефон,  а
також борсетку з грошима у сумі 800-1000 грн. Пізніше чоловік звернувся в
міліцію.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 суду показав,  що в серпні 2006 року до нього прийшла невістка
та розповіла,  що ОСОБА_1та його знайомий
штовхали сина під боки і вимагали підписати якісь документи. Коли став дзвонити
на телефон сина,  то відповів ОСОБА_1і
сказав,  що все гаразд. Коли син
(ОСОБА_3) приїхав додому він розповів,
що його змусили підписати документ,
згідно з яким він винен ОСОБА_1 З тис.
доларів США.

Допитаний в якості свідкаОСОБА_8суду показав,  що він був з ОСОБА_3 на будівництві,  де підійшов ОСОБА_1зі ОСОБА_6,  та став розмовляти з ОСОБА_9,  про що йшла розмова не чув.ОСОБА_6 махнув
рукою на ОСОБА_3,  після чого ОСОБА_1,  ОСОБА_6та ОСОБА_9 пішли
кудись разом.  Він чекав на ОСОБА_3
близько двох годин,  потім закрив
будівництво і пішов до нього додому,  де
розповів його дружині,  що ОСОБА_3 забрав
ОСОБА_1та ОСОБА_6

Допитаний в якості свідкаОСОБА_6 суду показав,  що ходив разом з ОСОБА_1та ОСОБА_3 до
нотаріуса для підстраховки,  щоб все було
завірено документально. До ОСОБА_3 ні фізичного ні психічного примусу не
застосовував. Передавав у нотаріуса ОСОБА_1гроші в сумі 8 тис.  грн.,
в офісі,  який розташований по
АДРЕСА_5,  на 2-му поверсі,  прямо в кабінеті. Чи бачила нотаріус передачу
грошей не знає,  але ОСОБА_3
перерахував гроші у нотаріуса і витратив на це 2 - 3 хвилини.

2

Залучена
судом у якості третьої особи - приватний нотаріусОСОБА_5 суду пояснила,
що 09.08.2006 року посвідчувала договір позики між сторонами. В її кабінеті ОСОБА_1та інші
особи,   грошей в сумі 15655 грн.
ОСОБА_3. не передавали.

Суд,   вислухавши
пояснення сторін,   показання
свідків,   дослідивши матеріали справи і
оцінивши всі докази в сукупності дійшов до наступного.

Позивач,   в якості
доказу,   та обґрунтування позовних
вимог,   надав суду копію договору позики
від 09.08.2006 року (а.с.  5) і просить
суд позов задовольнити. В пункті 2 договору вказано,   що гроші передаються позичальнику при
підписанні договору. Як вже вказувалось вище,
приватний нотаріусОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила,   що її кабінеті ОСОБА_1та інші особи,   грошей в сумі 15655 грн. ОСОБА_3. не
передавали.

При цьому суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_6 про те,   що ОСОБА_3отримав гроші в кабінеті нотаріуса і на їх перерахунок
витратив 2-3 хвилини,   оскільки його
показання спростовуються поясненнями приватного нотаріуса,   та самим договором,   в якому відсутні відомості про передачу
грошей позикодавцем і отримання грошей позичальником (а.с.  5).

Разом з тим,   суд
враховує той факт,   що 12.08.2006 року
відповідач ОСОБА_3 звертався з заявою до органів МВС і просив притягнути до
відповідальності ОСОБА_1,   та його
товариша ОСОБА_6,   які шляхом погроз
заставили його підписати доручення по будинку на суму 15650 грн. в кабінеті
нотаріуса (а.с.  41). Таким чином,   копія протоколу усної заяви (повідомлення)
про злочин (а.с.  41),   також свідчить про то,   що ОСОБА_3 під впливом тиску,
проти своєї волі підписав угоду,
оскільки він навіть не зміг вірно назвати в заяві підписаний ним у
нотаріуса документ і назвав його як доручення на будинок. При прийнятті рішення
суд також враховує стан здоров'я відповідача (а.с.  28),
а також те,   що ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи (а.с.  26) і спостерігається психіатром в
Новомосковській районній лікарні (а.с.
27).

Відповідно до ч. 2
ст.  1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей.

Суд не встановив факту передачі грошей відповідачу,   а тому договір позики не можна вважати
укладеним.  Позовні вимогиОСОБА_10 суд
вважає не обґрунтованими,   а позов
таким,   що не підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_1у відповідності до ч. 3  ст.  10
ЦПК України,   не довів ті
обставини,   на які він посилався як на
підставу своїх вимог і у суду нема підстав для їх задоволення.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено,   суд у відповідності зі  ст.
154 ЦПК України вважає,   що заходи
забезпечення позову в вигляді арешту майна ОСОБА_3 повинні бути скасовані.

Крім того,   у
відповідності до  ст.  88 ЦПК України позивач ОСОБА_1повинен
сплатити на користь держави судовий збір у розмірі 78,  55 грн.,
оскільки повинен був сплатити у відповідності до Декрету Кабінету
Міністрів України 1% від суми позову,   а
фактично сплатив при подачі заяви лише 78 грн. (а.с.  2),   а
також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі
15 грн.,   оскільки при подачі позову
ОСОБА_1сплатив лише 15 грн. (а.с.  3).

На підставі
викладеного,   керуючись  ст.
ст.  1046,   1051 ЦК України,    ст.   ст.
212,   213,   215 ЦПК України суд,

вирішив:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми у розмірі 15655 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 78,  55 грн. державного мита,   та 15 грн. за інформаційно-технічне
забезпечення.

Заходи забезпечення позову
в вигляді арешту майна ОСОБА_3 - скасувати.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на
рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.