Справа №-2-1460 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11,2007року                                                                                        м.
Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого
судді                                       Степаненко Ю.А.

При секретарі                                               Васюковій М.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом:

Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого
акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат" до
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про зобов"язання до укладення
договору найма,-

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві позивач вказує, що у власності
підприємства знаходиться гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
право власності на який підтверджується Свідоцтвом про право власності серії
НОМЕР_1 від 22.09.2004 року, виданим Дніпрорудненською міською радою. Відповідач
проживає в кімнатах № 1-2 вказаного гуртожитку разом з жінкою та сином з квітня
1988 року і фактично перебуває з підприємством у відносинах по договору найма житла. Житловим законодавством України відносини по найму
житла в гуртожитках не врегульовані. Новий Цивільний кодекс України, який
набрав чинність з 01.01.2004р., врегулював (глава 59 ЦК) відносини по договору найма житла в гуртожитках, які належать юридичним особам на праві приватної
власності і придатні для постійного проживання. Пункт 5 Пленуму Верховного Суду
УССР від 12.04.1985р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України" дозволяє застосування норм
цивільного законодавства при розгляді спорів, не врегульованих житловим
законодавством. Частина 3 ст.810 ЦК України чітко визначає, що до договору найма житла, яке є об'єктом приватної власності, застосовуються норми Цивільного
кодексу. Відповідно до ст.811 ЦК, договір найма житла повинен бути укладений у письмовій формі. Позивачем
були направлені відповідачу рекомендованим листом (вих.№ 20/93 від
01.03.2007р.) 2 екземпляри проекту договору найму, який складений відповідно до
положень Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, затверджених Постановою КМУ № 560 від 12.07.2005р.
Відповідач отримав проект договору і підписав його з протоколом розбіжностей,
що відповідно до ст.646 Цивільного кодексу є відмовою від отриманої пропозиції
і разом з тим новою пропозицією з його боку. Нашим підприємством був складений
протокол врегулювання розбіжностей і направлений відповідачу рекомендованим
листом № 5335 від 03.04.2007р. (вих.. № 20/134 від 02.04.2007р.). Вказаний
протокол відповідач не підписав, про що повідомив листом від 06.04.2007р. (вх.№
997 від 12.04.2007р.). Таким чином, відповідно до ст.642 Цивільного Кодексу
України, сторони не дійшли згоди по умовам договору. Договір найму житла,
укладений у письмовій формі, не тільки підвищує його роль і значимість, але й є
підставою для виникнення і чіткого визначення взаємності прав і обов'язків і
відповідальності сторін у договорі. Укладання договору найму в письмовій формі
дає можливість позивачу, як наймодавцю і власнику житла, виконувати додаткові,
порівняно з Типовим договором, умови найму, а також вимагати виконання
додаткових умов, які виникають з права користування житловим приміщенням у
наймача. Позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_1 укласти договір найма житла в кімнатах № 1-2 гуртожитку, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, на умовах, викладених в проекті договору № 20/481-н від
01.03.2007р., а також стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті держмита та витрати
на ІТЗ судового процесу. В судовому засіданні представник позивача в особі
Кондратьєвої Н.А. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просить
суд їх задовольнити у повному обсязі. Також вона доповнила, пояснивши, що
документи, на підставі яких було надано кімнати у гуртожитку відповідачу та
його сім'ї, не збереглися. Відповідач позовні вимоги визнав частково,
пояснивши, що з 1986 року працює на підприємстві позивача. Підприємство
виділило його сім"ї кімнати для проживання у гуртожитку по
пр.Ентузіастів,19, де він проживає разом з дружиною та сином. Іншого житла він
не має. Згоден підписати договір найма, але за виключенням з проекту договору деяких пунктів, а саме: ч.11 п.10,
ч.13 п.4, ч.17, які порушують його конституційне право на житло. Третя особа -
ОСОБА_2. також вважає, що договір не може бути підписано відповідачем, який є
її чоловіком, оскільки він містить пункти, які порушують її та її сім'ї
конституційне право на житло. Третя особа-ОСОБА_3. в судове засідання не
заявився, відповідно до телефонограми, яка є в матеріалах справи, він не згоден
з позовними вимогами та просить суд розглядати справу у його відсутність. Суд,
вислухавши пояснення участників процесу, оцінивши надані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному,
об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів,
прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, за слідуючими
підставами:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно з
матеріалів справи, гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ЗАТ
"ЗЗРК" на праві власності на підставі свідоцтва про власність, копія
якого є в матеріалах справи;

2

відповідач працює на підприємтсві позивача з 23.05.1986
року, що підтверджується його трудовою книжкою, копія якої є в матеріалах
справи;

відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2., що
підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія якого є в матеріалах
спрви;

в період шлюбу у них народився син-ОСОБА_3., що
підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є в матеріалах спрви;

відповідачу в 1988 році було надано для проживання
сім"ї кімнати № 1-2 вказаного гуртожитку, де його сім"я проживає до теперішнього
часу, що підтверджується поясненнями участників процесу, довідками, картками,
які є в матеріалах справи;

позивач наполягає на укладенні договору найма з відповідачем на умовах, передбачених у Договорі, який є
предметом позову;

відповідач та треті особи заперечуєть проти задоволення
позову.

Відповідно до ст.127 ЖК України, для проживання
робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки
надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинку.

Відповідно до ст.128 ЖК України, жила площа в гуртожитку
надається за спільним рішенням адміністрації підприємтсва, установи,
організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до ст.129 ЖК України, на підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку адмінстрація підприємтсва, установи,
організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ст. 130 ЖК України, Порядок користування
жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української
РСР.

Відповідно до ст.131 ЖК України, відповідно до
законодавства Союзу РСР Примірне положення про уртожитки затверджується Радою
Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами
СРСР за погодженням з відповідними профспілковими органами.

Відповідно до п.1 "Примірного положення про
гуртожитки", затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від
03 червня 1986 року №208, Положення встановлює порядок надання жилої площі в
гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками
та їх утримання.

Відповідно до п.9 Положення, жила площа в гуртожитку
надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи,
організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до п.10 Положення, на підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку адмінстрація підприємтсва, установи,
організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу.

Відповідно до п.14 Положення, вселення в гуртожиток
робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в
установленому порядку на підставі виданого адміністрацією підприємтсва,
установи, організації ордеру.

Відповідно до ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Глава 59 ЦК України
передбачає взаємовідносини між наймодавцем та наймачем щодо найму житла.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду УССР
від 12.04.1985р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України", при розгляді спорів, що не
врегульованих житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного
законодавства. Таким чином, враховующи вищевикладене, суд вважає, що позовні
вимоги необгрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки:

-позивач та його сім"я проживають у гуртожитку,
власником якого є позивач, на законних підставах : позивачу надано житло у
гуртожитку у зв"язку з трудовими відносинами;

правовою підставою для вселення в гуртожитку був ордер,
існування якого сторони не оспорюють, але який на сьогоднішній день не зберігся
як і рішення адміністрації підприємтсва про виділення відповідачу жилої площі в
гуртожитку;

дані правовідносини регулюються вищевказаними нормами ЖК
України та "Примірним положенням про гуртожитки", затвердженим
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року №208, якими
не передбачено укладення договору найму житла між власниками гуртожитків та
особами, які в них проживають;

норми ЦК України, на які
послається позивач, як на підставу задоволення позову, не можуть
застосовуватися до правовідносин, які є предметом позову;

посилання позивача на п.5 Постанови Пленуму Верховного
Суду УССР від 12.04.1985р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України" є необгрунтовиим, оскільки
спір, який розглядається у даному судовому засіданні, врегульований нормами
Житлового законодавства України та "Примірним положенням про
гуртожитки", затвердженим Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03
червня 1986 року №208, які на сьогоднішній день не змінено.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним
відмовити позивачеві також в задоволенні позову й в частині стягнення з
відповідача судових витрат у зв"язку з відмовою в задоволенні позову.

3

Керуючись "Примірним
положенням про гуртожитки", затвердженим Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986
року №208, ст.ст.127-131 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду УССР
від 12.04.1985р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України", Главою 59 ЦК України 2004 року, Прикінцевими та
перехідними положеннями ЦК України 2004 року, ст.ст. ст.ст.Ю, 11, 57,58,
59, 60, 64, 88, 208, 209,212, 213, 214,215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви
Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного
товариства "Запорізький залізорудний комбінат" до ОСОБА_1, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про зобов'язання до
укладення договора найма,- відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції та апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд
Запорізької області через Вас'илівський районний суд Запорізької бласті.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не буде подана у
строк, вказаний вище, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.