Справа № 2-3644
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 жовтня
2007року Комінтернівський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого -
судді Данько В.В.

при секретарі -
Чумаковій Н.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2до Державного підприємства „Завод ім.
Малишева" про стягнення сум авторської винагороди за використання
раціоналізаторської пропозиції із урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків
річних,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,  в
якому просить стягнути з відповідача авторську винагороду за використання
раціоналізаторської пропозиції «Автоматизована система комерційного обліку
природного газу на підприємстві» за договором №611дп від 12.04.2005р. у сумі
124 276, 93 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за період
прострочення відповідачем сплати цієї авторської винагороди у сумі 23 367, 53
грн. та трьох відсотків річних у сумі 6 798, 39 грн.

Позивач
ОСОБА_2  звернувся до суду з
позовом,  в якому просить стягнути з
відповідача авторську винагороду за використання раціоналізаторської пропозиції
«Автоматизована система комерційного обліку природного газу на підприємстві» за
договором №611дп від 12.04.2005р. у сумі 155 346, 15 грн. з урахуванням встановленого
індексу інфляції за період прострочення відповідачем сплати цієї авторської
винагороди у сумі 29 209, 37 грн. та трьох відсотків річних у сумі 8 497, 98
грн.

За
клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Комінтернівського районного суду від 01 жовтня
2007року однорідні позовні вимоги ОСОБА_1. та ОСОБА_2  об'єднані в одне провадження на підставі
ст.  126 ЦПК України,  як такі,
що грунтуються на єдиних підставах виникнення та спрямовані до одного
відповідача.

12
жовтня 2007року відповідач заявив зустрічний позов до позивача ОСОБА_1. про
визнання недійсним договору №611 дп від 12.04.2005р.

Ухвалою
Комінтернівського районного суду від 12 жовтня 2007 року зустрічний позов
відповідача повернуто,  як поданий з
порушенням вимог частини 1 ст.  123 ЦПК України,
тобто після проведення попереднього судового засідання по справі.

У
судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги
позивачів,  просила суд їх задовольнити
на заявлених підставах.

Представник
відповідача проти позову заперечував,
зазначаючи,  що наданий позивачами
розрахунок використання раціоналізаторської пропозиції «Автоматизована система
комерційного обліку природного газу на підприємстві» за договорами №611 дп від
12.04.2005р. суперечить п. 53 Тимчасового Положення про правову охорону об'єктів
промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні,  затвердженого Указом Президента України від
18.09.1992р. №479/92,  п. 9 «Інструкції
про порядок виплати винагороди за відкриття,
винаходи та раціоналізаторські пропозиції»,  затвердженої Постановою Державного комітету
по справам винаходів та відкриттів РМ СРСР від 15.01.1974р.,  що цей договір порушує частину 1 ст.  484 ЦК України,  що інфляційні нарахування та три відсотки
річних не підлягають стягненню у зв'язку з порушенням проти відповідача
провадження у справі про банкрутство Ухвалою Господарського суду Харківської
області від 17.09.2007р.  та введення
цією ухвалою

мораторію на
задоволення вимог кредиторів,  у період
дії якого,  заборонено нарахування
відповідачу неустойки (штрафу,  пені)
інших фінансових санкцій.

Суд,  вислухавши сторони,  дослідивши і оцінивши добуті у судовому
засіданні докази у сукупності,  встановив
наступне.

Суд
встановив,  що,  ОСОБА_1. та ОСОБА_2  є співавторами раціоналізаторської пропозиції
«Автоматизована система комерційного обліку природного газу на підприємстві».

Раціоналізаторську
Пропозицію було подано колективом співавторів 25.09.2003р. керівництву
відповідача та зареєстровано в журналі реєстрації раціоналізаторських
пропозицій відповідача за № 9.

Рішенням
технічної ради відповідача від 30.10.2003р. Раціоналізаторську Пропозицію було
визнано раціоналізаторською та прийнято до впровадження у виробництві
відповідача.

Колективу
співавторів відповідач у встановленому порядку видав свідоцтво на Раціоналізаторську
Пропозицію.

Відповідно
до акту від 06.10.2003р. Раціоналізаторська Пропозиція використовується
відповідачем з 01.10.2003р.

12.04.2005р.
між позивачами та відповідачем були укладені договори №611дп про сплату
авторської винагороди за використання раціоналізаторської пропозиції.

Згідно
умов цих договорів та доданих до договорів розрахунків сумарного зниження
споживання природного газу за перший та другий роки використання
раціоналізаторської пропозиції,  а також:
відповідно до умов угоди співавторів раціоналізаторської пропозиції про
розподіл авторської винагороди,
відповідач зобов'язався
сплатити позивачам договірну вартість авторської винагороди за перший рік
використання раціоналізаторської пропозиції у строк до 01.07.2005р.,  та договірну вартість авторської винагороди
за другий рік використання раціоналізаторської пропозиції - у строк до
01.11.2005р. Проте відповідач не виконав зазначені зобов'язання.

Хоча
свідоцтво про раціоналізаторську пропозицію видано позивачеві у 2003 році,  відносини сторін спору зі справи щодо
використання цієї пропозиції продовжують існувати і після набрання чинності
цивільного кодексу України. У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього
кодексу визначено:

"Цивільний
кодекс України застосовується до цивільних відносин,  що виникли після набрання ним чинності.

Щодо
цивільних відносин,  які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом України,
положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що виникли або продовжують існувати після
набрання ним чинності".

Отже,  до спірних відносин сторін мають
застосовуватися положення статей 481 - 484 ЦК,  що
регулюють право інтелектуальної власності на раціоналізаторську пропозицію.

У статті 484 ЦК Кодексу
визначено:

"1.
Автор раціоналізаторської пропозиції має право на добросовісне заохочення від
юридичної особи,  якій ця пропозиція
подана.

2.
Юридична особа,  яка визнала пропозицію
раціоналізаторською,  має право на
використання цієї пропозиції у будь-якому обсязі".

Крім
того,  на відносини сторін зі спору поширюються
положення пунктів 9,  20,  35,  та
53 Тимчасового положення про правову охорону об'єктів промислової власності та
раціоналізаторських пропозицій в Україні,
затвердженого Указом Президента України від 18.09.92 № 479/92,  з огляду на такі положення нормативних актів.

Указом
Президента України від 22.06.94 № 324/94 було визнано таким,  що втратило чинність,  Тимчасове положення,  але лише у частині правової охорони об'єктів
промислової власності.

У пункті
2 статті 1 Паризької Конвенції про охорону промислової власності від 20.03.1883
вичерпно визначено коло об'єктів охорони промислової власності,  до яких віднесено патенти на винаходи,  корисні моделі,  промислові зразки,  товарні знаки,  знаки обслуговування,  фірмові найменування та вказівки про
походження чи найменування місця походження,
а також припинення недобросовісної конкуренції.

Отже,  раціоналізаторські пропозиції не включено до
кола об'єктів охорони промислової власності.

У пункті 35
Тимчасового положення визначено:

"Підприємство,  яке прийняло до розгляду заяву на
раціоналізаторську пропозицію,  повинно
її зареєструвати і протягом місяця з дати реєстрації прийняти щодо неї рішення.
Після прийняття про визнання пропозиції раціоналізаторською автору має бути
видане свідоцтво на раціоналізаторську пропозицію,  яке підтверджує визнання пропозиції
раціоналізаторською,  дату її подання та
авторство на раціоналізаторську пропозицію".

Відповідно
до пункту 53 Тимчасового Положення « Право на винагороду має автор (співавтори)
раціоналізаторської пропозиції протягом 2 років від дати початку її
використання на підприємстві,  яке видало
автору свідоцтво на цю раціоналізаторську пропозицію.

Розмір
винагороди визначається умовами договору між: автором і підприємством і не може
бути менше:

10
відсотків доходу,  одержуваного щорічно
підприємством від використання раціоналізаторської пропозиції;

2
відсотків від частки собівартості продукції (робіт і послуг),  що припадає на раціоналізаторську
пропозицію,  корисний ефект від якої не
впливає на одержання доходу.

Винагорода
сплачується автору відповідно до договору,
але не пізніше 3 місяців після закінчення кожного року використання
раціоналізаторської пропозиції»

Посилання
відповідача на порушення пункту 53 Тимчасового Положення,  оскільки на думку відповідача цей пункт
встановлює обов'язковість використання для обчислення авторської винагороди
розрахунку отриманого підприємством доходу,
а ні розрахунків сумарного зниження споживання природного газу,  є безпідставними тому,  що зазначена норма використовує поняття
доходу виключно для визначення мінімального розміру винагороди та не обмежує
авторів та підприємство у визначенні методики обчислення авторської винагороди.

Посилання
відповідача на порушення п. 9 «Інструкції про порядок виплати винагороди за
відкриття,  винаходи та
раціоналізаторські пропозиції»,
затвердженої Постановою Державного комітету по справам винаходів та
відкриттів РМ СРСР від 15.01.1974р. спростовуються Методичними Рекомендаціями
«Про порядок складання,  подачі і
розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію»,  затвердженими наказом Держпатенту України від
27.08.1995р. за №131 та погодженими з Мінекономіки,  Мінюстом,
Мінфіном,  Мінстатистики.

Відповідно
до пункту 1 цих Методичних Рекомендацій «Складання,  подача і розгляд заяви на раціоналізаторську
пропозицію проводяться у відповідності до Тимчасового положення про правову
охорону об'єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в
Україні,  затвердженого Указом Президента
України від 18 вересня 1992 року N 479/92 (далі - Тимчасове положення),  зі змінами,
внесеними Указом Президента України "Про визнання такими,  що втратили чинність,  указів Президента України у зв'язку з
прийняттям Законів України щодо промислової власності" від 22 червня 1994
року N 324/94,  та цих Методичних
рекомендацій про порядок складання,
подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію ».

Тобто
«Інструкція про порядок виплати винагороди за відкриття,  винаходи та раціоналізаторські пропозиції» не
входить до кола нормативно-правових актів,
що регулюють правовідносини,
пов'язані з використанням раціоналізаторських пропозицій.

Посилання
відповідача на ч. 1 cm. 484 ЦК
України є безпідставним,  оскільки
відповідач не обґрунтував у чому він вбачає порушення цієї норми.

Заперечення
відповідача,  що інфляційні нарахування
та три відсотки річних не підлягають стягненню у зв'язку з порушенням проти
відповідача провадження у справі про банкрутство Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 17.09.2007р. та введення цією ухвалою мораторію на
задоволення вимог кредиторів,  у період
дії якого,  заборонено нарахування
відповідачу неустойки (штрафу,  пені)
інших фінансових санкцій,  є помилковими.

Відповідно
до абзацу 4 частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнанні його банкрутом" (у редакції,  що діє до внесення змін Законом України від
17 листопада 2005 року) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів
не нараховуються неустойка (штраф,
пеня),  не застосовуються інші
санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). По
визначенню термінів,  використаних у
цьому Законі,  грошове зобов'язання - це
зобов'язання боржника сплатити кредиторові певну грошову суму відповідно до
цивільно-правового договору й на інших підставах,  передбачених цивільним законодавством України
(абзац 7 статті 1).

Такі
підстави передбачені,  зокрема,  статтею 214 ЦК Української РСР від 18 липня
1963 року й частиною 2 статті 625 ЦК
України від 16 січня 2003 року,
згідно яким боржник,  що
прострочив виконання грошового зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням
установленого індексу інфляції за увесь час прострочення,  а також 3 % річних від простроченої
суми,  якщо інший розмір відсотків не
встановлений договором або законом.

Слід
зазначити,  що передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції й відсотків
річних є способом захисту його майнового права й інтересу,  суть якого складається у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від знецінювання коштів внаслідок інфляційних
процесів і одержанні компенсації (плати) від боржника за користування
утримуваними їм коштами,  що підлягають
сплаті кредиторові.

З огляду
на викладене,  інфляційні нарахування на
суму боргу й відсотки річних входять до складу грошового зобов'язання,  як воно визначено в статті 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнанні його
банкрутом",  та відповідно
підлягають стягненню з відповідача.

За таких
обставин суд вважає,  що відповідач у
порушення вимог договору безпідставно не здійснив оплату позивачам авторської
винагороди у порядку,  встановленому
договорами 611дп від 12.04.2005р.,  в
зв'язку з чим вона підлягає примусовому стягненню з урахуванням індексу
інфляції та трьох відсотків річних за період прострочення відповідача,  відповідно з 01.07.2005р до 01.07.2007р. щодо
сплати авторської винагороди за перший рік використання раціоналізаторської
пропозиції,  та з 01.11.2005р. до
01.07.2007р. щодо сплати авторської винагороди за другий рік використання
раціоналізаторської пропозиції.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст. 481-484 ЦК України,  п.11. 9, 20, 35 та 53 Тимчасового положення
про правову охорону об"єктів промислової власності та раціоналізаторських
пропозицій в Україні,  затвердженого
Указом Президента України від 18.09.1992 року № 479/92,  пункту 1 Методичних Рекомендацій „Про порядок
складання,  подачі і розгляду заяви на
раціоналізаторську пропозицію",
затверджених наказом Держпатенту України від 27.08.1995 року за № 131 та
погоджених з Мінекономіки,
Мінюстом,  Мінфіном,  Мінстатистики,   ст.
ст.  4,  15,
151,  30, 62, 202, 203 ЦП України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2- задовольнити.

Стягнути
з ДП „Завод ім.  Малишева" () на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування у розмірі 23367
(двадцять три тисячі триста шістдесят сім) грн. 53 коп.,  три відсотки річних в сумі 6798 (шість тисяч
сімсот дев'яносто вісім) грн.. 39 коп.,
а всього 154442 (сто п'ятдесят чотири тисячі чотириста сорок дві) грн.
85 коп..

Стягнути
з ДП „Завод ім.  Малишева" () на користь ОСОБА_2інфляційні нарахування у розмірі 29209
(двадцять дев"ять
тисяч двісті дев"ять)
грн.. 37 коп.,  три відсотки річних в
сумі 8497 (вісім тисяч чотириста дев'яносто сім) грн.. 98 коп.,  авторську винагороду в сумі 155346 (сто
п"ятдесят п"ять тисяч триста сорок шість) грн.. 15 коп.,  а всього 193053 (сто дев'яносто три тисячі п"ятдесят
три) грн.. 50 коп..

Стягнути
з ДП „Завод ім.  Малишева" на корись
держави державне мито у розмірі 3475 (три тисячі чотириста сімдесят п"ять)
грн. 00 коп.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції шляхом подачі у 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 cm. 295 ЦПК України.