Справа №2-11/2007 року.
РІШЕННЯ
іменем України

24 грудня 2007 року смт. Демидівк
а
Демидівський районний суд
, Рівненської області.
Одноособово суддя 303уля П.Г.,

при секретарі Ковальській
Л.С. ,
за участю сторін та їх пред
ставників: позивачки - адвока
та ОСОБА_1 та відповідача
-адвоката ОСОБА_2, розглян
увши у відкритому судовому з
асіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА
_4 про визнання договору куп
івлі-продажу будинку недійсн
им, -

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві ОСОБА_3
просить визнати недійсним д
оговір купівлі-продажу житло
вого будинку у селі Товпижин
від 12 червня 1991 року, укладеног
о між нею та відповідачем, яки
й зареєстрований у книзі реє
страції нотаріальних дій Вер
бенської сільської ради 14 сер
пня 1991 року за №46.
В обґрунтування заявленої
вимоги позивачка зазначила,
що вона проживала разом з бат
ьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6
у селі Товпижин Демидівсько
го району Рівненської област
і у власному житловому будин
ку, розташованому на земельн
ій ділянці площею 0, 48 гектара. П
ісля смерті батьків позивачк
а прийняла їх спадщину шляхо
м збереження та користування
батьківським майном та земе
льною ділянкою.
У 1991 році з міста Луцька приї
хала незнайома їй жінка, яка н
азвалась ОСОБА_7 і попроси
ла дозволу тимчасово встанов
ити на даній земельній ділян
ці вагончик, щоб у вихідні дні
можна було відпочивати на Хр
інницькому водосховищі. Весн
ою 1992 року до неї зайшов ОСОБ
А_8, батько відповідача і зап
итав, чи зверталась до неї йог
о дружина з питання встановл
ення вагончика. Коли вона під
твердила цей факт то ОСОБА_
8 запропонував їй поїхати у
сільську раду для підтвердж
ення її згоди, щоб місцева вла
да не мала до нього претензій
. 14 серпня 1992 року вона з ОСОБА
_8 поїхала у сільську раду в с
ело Вербень. Розмови про купі
влю-продаж будинку ні з ким во
на не вела і ніякого договору
не підписувала, оскільки бат
ьківський будинок на той час
був аварійний і продажу не пі
длягав. Цей факт стверджуєть
ся рішенням сільської ради в
ід 5 квітня 1989 року про його зне
сення. ОСОБА_8 поставив ва
гончик але земельною ділянко
ю продовжувала користуватис
я позивачка.
У 2005 році ОСОБА_3 дізналас
ь, що батьківський будинок во
на ніби продала відповідачу
у 1991 році у зв'язку з чим земель
на ділянка перейшла у корист
ування до нього, а пізніше до
ОСОБА_8. Її скарги з цього п
риводу до Рівненської обласн
ої державної адміністрації т
а Демидівського районного ві
дділу земельних ресурсів рез
ультату не дали і вона вимуше
на була звернутися до суду.
Договір купівлі-продажу бу
динку від 12 червня 1991 року вона
не бачила і не підписувала, як
не бачила і самого покупця -
ОСОБА_4.
Ознайомившись з документа
ми, що стали підставою для укл
адення договору, їй стало від
омо, що згідно з довідкою сіль
ської ради №72 від 12 червня 1991 рок
у, у погосподарській книзі №11
за 1991-1995 роки батьківське госпо
дарство значилося під НОМЕ
Р_1 у селі Товпижин.

Насправді у цій книзі за заз
наченим номером зареєстрова
но господарство ОСОБА_9 у
селі Вербень. її ж особисте го
сподарство зареєстроване у п
о господарській книзі №10 за
НОМЕР_2 у селі Товпижин. У кн
изі реєстрації нотаріальних
дій Вербенської сільської р
ади за 1991 рік запис за №46 зробле
но не 12 червня 1991 року, як це зазн
ачено у договорі купівлі-про
дажу, а лише 14 серпня 1991 року.
Таким чином було підроблен
о довідку сільської ради №72 ві
д 12 червня 1991 року, запис про час
здійснення нотаріальних дій
і її підписи. Позивачка має ли
ше чотири класи освіти і її пі
дпис зовсім інший ніж той, що с
тоїть у названих документах.
На цій підставі, на думку пози
вачки, договір є незаконним. П
озивачка вважає, що строку вс
тановленого законом для звер
нення до суду за захистом пор
ушених її прав вона не пропус
тила, оскільки про дане поруш
ення їй стало відомо лише у 2005 р
оці.
У судовому засіданні позив
ачка свої позовні вимоги під
тримала повністю з зазначени
х підстав і показала, що її бат
ьки проживали у селі Товпижи
н у власному господарстві, як
е було збудоване ще 1922 році. У ц
ьому будинку вона народилась
, виросла і проживала з батька
ми. У 1984 році через село Товпижи
н пройшла буря і їх житловий б
удинок був майже зруйнований
. Враховуючи його вік страхов
е агентство виплатило за ньо
го всього 9 рублів. Грошима їм
допомогли родичі і купили ха
ту через дорогу. З того часу і
до сьогодні вона проживає у ц
ій хаті. Земельну ділянку у не
ї не вилучали і в її користува
нні знаходилась батьківська
земельна ділянка і та, яку вон
а отримала разом з придбаним
будинком. У 1989 році батьківськ
у земельну ділянку хотіли у н
еї забрати під якесь будівни
цтво, оскільки батьківський
житловий будинок був аварійн
им і було рішення про його зне
сення. Вона поскаржилась у об
ком партії. Після перевірки п
озивачка отримала повідомле
ння, що земля належить їй і ніх
то її забирати не буде. З того
часу, як і раніше, дана земля п
еребувала у її користуванні.
На скільки їй дозволяло здор
ов'я вона стала розбирати нап
іврозвалений будинок і до 1991 р
оку там практично лишалась к
упа обламків і глини. Про те, щ
о даний житловий будинок, а то
чніше те, що від нього залишил
ось, нібито продано, вона не зн
ала поки не виникло питання п
ро захват землі ОСОБА_8. Пр
и розгляді цієї справи вияви
лося, що ОСОБА_8 уже отрима
в у приватну власність части
ну належної їй земельної діл
янки і додатково захватив 0, 08 г
ектара ділянки, яка була відв
едена для будівництва житлов
ого будинку молодій сім'ї її п
лемінника. ОСОБА_8 звернув
ся до суду з позовом про визна
ння за ним права власності і н
а цю землю але йому було відмо
влено. У 1991 році у сільську раду
вона їздила лише з ОСОБА_8
. Ні його дружини, ні сина у той
день вона не бачила. На початк
у 1991 року до неї підійшла молод
а жінка, назвалася ОСОБА_7
, повідомила, що вона з міста Л
уцька і попросила дозволу по
ставити на батьківській земе
льній ділянці вагончика. За ц
е пообіцяла заплатити 1000 рубл
ів. Поставивши на належній їй
земельній ділянці у 1991 році ва
гончика, ОСОБА_8 у 1992 році ви
віз на сміття залишки будинк
у і став там садити фруктові д
ерева. На її зауваження з цьог
о приводу ОСОБА_8 відповів
, що те сміття нікому не потріб
не, а дерева не завадять і їй. В
ипасати корову і косити сіно
можна буде і в садку, а будуть
яблука то хватить обом. Через
деякий час приїхали якісь лю
ди і стали встановлювати нав
коло вагончика і садка огоро
жу. Вони повідомили, що роблят
ь це за вказівкою ОСОБА_8. П
озивачка знову стала запереч
увати але ОСОБА_8 не реагу
вав на її зауваження. Запереч
увала вона тому, що на цьому мі
сці хотіла будувати собі хат
у її сестра та племінник. Там б
ув залитий фундамент, однак і
це не зупинило ОСОБА_8. До в
иникнення справи у суді він н
і разу їй не повідомляв ні про
куплений будинок, ні про те, щ
о земля уже належить йому. Поб
ачивши документи на продаж б
удинку і сам договір, вона зро
зуміла, що скориставшись її в
іком та неосвіченістю її про
сто обманули, а підписи у доку
ментах підробили. Підписів, я
кі стоять у цих документах, во
на ніколи не ставила. Хто їх зр
обив вона не знає.
Відповідач ОСОБА_4 та йо
го представник ОСОБА_8 поз
ов не визнали і показали, що у
1991 році вони з матір'ю відповід
ача ОСОБА_7 вирішили придб
ати місце для будівництва да
чі на березі Хрінницького во
досховища і стали підшукуват
и продавця. Від жителів села Т
овпижин, прізвищ яких він не з
нає, їм

стало відомо, що позивачка п
родає житловий будинок. Вони
приїхали на місце і побачили
, що будинок дуже старий але на
перший час у ньому можна було
тримати інвентар. ОСОБА_7
пішла до ОСОБА_3 і домовил
ася з нею про продаж будинку з
а 1000 рублів. Через деякий час во
ни всі троє приїхали до позив
ачки і запропонували поїхати
у сільську раду, щоб укласти д
оговір купівлі-продажу. Вона
погодилась і автомобілем О
СОБА_8 всі поїхали у Вербенс
ьку сільську раду. Там секрет
ар сільської ради особисто в
иготовила договір, який був п
ідписаний позивачкою, як про
давцем та ОСОБА_4, як покуп
цем. До підписання виникали я
кісь юридичні нестиковки в я
ких вони не розуміються, одна
к особисто позивач та ОСОБА
_8 нікого і ні про що не проси
ли. На думку ОСОБА_8, просил
а оформити договір ОСОБА_3
, оскільки вона хотіла продат
и будинок. Придбавши будинок
вони заплатили гроші позива
чці по частинах. На день уклад
ення договору у них не було гр
ошей заплатити за його реєст
рацію, тому зразу його не було
зареєстровано. Привіз ОСОБ
А_8 гроші 14 серпня 1991 року і тод
і було зареєстровано договір
. З ОСОБА_3 відповідач, та йо
го сім'я жили мирно, тому і доз
воляли косити сіно, яке їм не б
уло потрібне. З 1991 року, на їх ду
мку, ОСОБА_3 знала, що будин
ок продано і земля перейшла у
користування сина, однак, поз
ивач не захотів там будувати
сь і від земельної ділянки ві
дмовився. ОСОБА_8 звернувс
я з заявою до сільської ради п
ро виділення йому земельної
ділянки для будівництва і об
слуговування житлового буди
нку. Сільська рада виділила й
ому 0, 25 землі, де він на той час у
же посадив садок.
Заслухавши показання стор
ін, свідків, дослідивши матер
іали справи суд вважає, що поз
ов підлягає до задоволення з
наступних підстав.
Про наявність договору куп
івлі-продажу житлового будин
ку від 12 червня 1991 року і переда
чу земельної ділянки, на якій
він знаходився ОСОБА_8,
ОСОБА_3 повідомлено 22 серпня
2005 року Демидівським районни
м відділом земельних ресурсі
в (а.с. 10).
Відповідно до ч.1, 3, та 5 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не м
оже суперечити цьому Кодексу
, іншим актам цивільного зако
нодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волеви
явлення учасника правочину м
ає бути вільним і відповідат
и його внутрішній волі. Право
чин має бути спрямований на р
еальне настання правових нас
лідків, що обумовлені ним.
Підставою недійсності пра
вочину є недодержання в моме
нт вчинення правочину сторон
ою (сторонами) вимог, які встан
овлені частинами першою-трет
ьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК Ук
раїни. Недійсним є правочин, я
кщо його недійсність встанов
лена законом (нікчемний прав
очин). У цьому разі визнання та
кого правочину недійсним не
вимагається. Якщо недійсніст
ь правочину прямо не встанов
лена законом, але одна із стор
ін або інша заінтересована о
соба заперечує його дійсніст
ь на підставах, встановлених
законом, такий правочин може
бути визнаний судом недійсн
им (оспорюваний правочин), заз
начено у ст. 215 ЦК України.
Згідно з ст. 655 ЦК України за д
оговором купівлі-продажу одн
а сторона (продавець) продає а
бо зобов'язується передати м
айно (товар) у власність другі
й стороні (покупцеві), а покупе
ць приймає або зобов'язуєтьс
я прийняти майно (товар) і спла
тити за нього певну грошову с
уму.
Предметом договору купівл
і-продажу, відповідно до ст. 656 Ц
К України, може бути товар, яки
й є у продавця на момент уклад
ення договору або буде створ
ений (придбаний, набутий) прод
авцем у майбутньому. Предмет
ом договору купівлі-продажу
можуть бути також майнові пр
ава або право вимоги.
Як зазначено у ст. 379 ЦК Украї
ни, житлом фізичної особи є жи
тловий будинок, квартира, інш
е приміщення, призначені та п
ридатні для постійного прожи
вання в них.
Житловим будинком є будівл
я капітального типу, спорудж
ена з дотриманням вимог, вста
новлених законом, іншими нор
мативно-правовими актами, і п
ризначена для постійного у н
ій проживання. Садибою є земе
льна ділянка разом з розташо
ваними на ній житловим будин
ком, господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підзе
мними комунікаціями, багатор
ічними насадженнями. У разі в
ідчуження житлового будинку
вважається, що

відчужується вся садиба, як
що інше не встановлено догов
ором або законом (статті 380, 381 ЦК
України).
Відповідно до договору куп
івлі-продажу від 12 червня 1991 ро
ку, посвідченого Вербенською
сільською радою, Демидівськ
ого району, Рівненської обла
сті, ОСОБА_3 продала, а ОС
ОБА_4 купив житловий будино
к, що знаходиться у селі Товпи
жин Демидівського району Рів
ненської області. Цей будино
к, як зазначено у договорі, нал
ежить продавцю ОСОБА_3 на
підставі виписки з погоспода
рської книги №11, особовий раху
нок НОМЕР_1 (а.с. 6, 7, 21). Даний до
говір зареєстрований у книзі
реєстрації записів нотаріал
ьних дій за №46 14 серпня 1991 року (а
.с. 11, 12). Особовий рахунок НОМЕ
Р_1 у погосподарській книзі
№11 належить ОСОБА_9 (а.с. 17-19).

Рішенням виконкому Вербен
ської сільської ради від 5 кві
тня 1989 року ОСОБА_3 зобов'яз
ано розібрати належний їй жи
тловий будинок і прибрати те
риторію у строк до 15 квітня 1989 р
оку, оскільки його визнано ав
арійним у зв'язку з тим, що він
має 90% зносу і не придатний для
використання під житло (а.с. 9).

Відповідно до погосподарс
ької книги Товпижинської сіл
ьської ради за 1983-1985 роки дане го
сподарство рахувалося за О
СОБА_5 (батьком позивачки) пі
д №685: хата і хлів 1922 року побудов
и та земельна ділянка площею
0, 48 гектара (а.с. 22).
У погосподарській книзі №10
села Товпижин за 1991-1995 роки під
НОМЕР_3 зазначено господа
рство, де вона мешкає по даний
час (а.с. 13, 14). Іншого господарст
ва на її ім'я у погосподарськи
х книгах Вербенської сільськ
ої ради після 1989 року немає.
Покупець, відповідач по спр
аві, ОСОБА_4 на території В
ербенської сільської ради не
зареєстрований і не прожива
є (а.с. 8).
З показань свідка ОСОБА_8
слідує, що його перша дружина
ОСОБА_7 весною 1991 року домо
вилася з ОСОБА_3 про прода
ж належного їй старого будин
ку у селі Товпижин. Про сам дог
овір купівлі-продажу він, дру
жина та позивачка, у присутно
сті секретаря сільської ради
ОСОБА_10, спочатку домовил
ися у Вербенській сільській
раді в усній формі. Домовилис
я, що після підписання догово
ру позивачка отримає гроші у
сумі 1000 рублів, а по документах
буде зазначена суму 300 рублів
, оскільки сам будинок був нап
івзруйнований і в ньому ніхт
о не проживав. Пізніше у село Т
овпижин він приїхав з сином. Р
азом з ОСОБА_3 вони поїхал
и у сільську раду де було укла
дено письмовий договір, який
позивачка підписала особист
о. Хоч договір укладався сино
м але фактично купив будівлю
він. Придбавши хату, через дея
кий час свідок зніс її і виріш
ив приватизувати земельну ді
лянку, на якій вона була розта
шована. Син написав заяву про
відмову від даної земельної
ділянки, а він звернувся до сі
льської ради з заявою про над
ання йому дозволу на привати
зацію цієї землі. На даний час
він має Державний акт на прав
о приватної власності на зем
лю. Належну йому земельну діл
янку ОСОБА_8 огородив, пос
іяв на ній траву і посадив фру
ктовий сад. ОСОБА_3 ніяких
претензій до нього не мала, як
що коли і були якісь непорозу
міння то вони зразу ж вирішув
алися. Не було до нього ніяких
претензій і з боку сільської
ради. На даний час ОСОБА_3 п
роти нього налаштували жител
і села і вона ставить якісь не
зрозумілі вимоги.
Як показала у судовому засі
данні свідок ОСОБА_10, що лі
том 1991 року у сільську раду при
їхали ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 і попро
сили посвідчити договір купі
влі-продажу житлового будинк
у. ОСОБА_8 з дружиною зайшл
и у кабінет голови сільської
ради, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3
лишилися в її кабінеті. Сві
док склала договір у двох при
мірниках і сторони підписали
його. Доказом того, що ОСОБА
_3 є власником майна, яке вона
продає, була довідка «Держст
раху» та виписка з погоспода
рської книги. Дану виписку зр
обила особисто вона по вказі
вці голови сільської ради, у д
овідці зазначила номер, під я
ким значилося зовсім інше го
сподарство. Виписку підписав
голова і вона. ОСОБА_10 знал
а, що будинку, який хоче купити
ОСОБА_4, уже немає і тому пр
одавати його не можна. Цей буд
инок уже не рахувався і по пог
осподарській книзі. Про це во
на повідомила голові сільськ
ої ради ОСОБА_12, але він ска
зав, що потрібно договір укла
сти. Тут же ОСОБА_3 було вип
лачено 300 рублів. Реєстрацію д
оговору вона того дня не зроб
ила, оскільки у сторін не було
30 рублів, щоб заплатити за

реєстрацію. Приблизно чере
з місяць ОСОБА_8 приніс гр
оші, вона зареєструвала дого
вір і видала його копію на рук
и. Посвідчуючи договір купів
лі-продажу житлового будинку
, свідок усвідомлювала, що пос
відчує договір на підставі н
еправомірної виписки на буди
нок, якого у продавця немає. По
поводу укладення даного дог
овору ні у кого претензій не б
уло. ОСОБА_10 з законодавст
вом про посвідчення договорі
в була знайома, тому знала, що
посвідчила договір незаконн
о. Незадоволений був лише бра
т ОСОБА_3, який розпочав бу
дівництво власного будинку б
іля батьківської хати, залив
там фундамент, однак, його док
ументи на той час втратили си
лу. При укладенні договору ку
півлі-продажу покупцеві вона
роз'яснила, що приписатися у т
ой будинок, чи виділити на том
у місці земельну ділянку нем
ожливо.
Свідок ОСОБА_11 показав, щ
о на даний час працює на посад
і Вербенського сільського го
лови і одночасно очолює Верб
енську сільську раду. На цій п
осаді він працює з кінця з 1991 ро
ку, тому йому нічого не відомо
про обставини укладення осп
орюваного договору купівлі-п
родажу. Про наявність такого
договору він дізнався тоді, к
оли виник спір за земельну ді
лянку площею 0, 08 гектара, виділ
ену рішенням Вербенської сіл
ьської ради під забудову пле
міннику позивачки. Як стало в
ідомо, дану земельну ділянку
незаконно захватив ОСОБА_8
. При цьому він оспорив ріше
ння сільської ради про виділ
ення даної земельної ділянки
іншій особі. Яким чином оспор
ювана земельна ділянка потра
пила до ОСОБА_8, свідку нев
ідомо.
Допитана в якості свідка
ОСОБА_13 показала, що позивач
ка є її двоюрідною сестрою. Во
ни живуть дружно, розповідаю
ть одна одній все, однак, ОСО
БА_3 ніколи їй не говорила пр
о те, що хоче продати або про т
е, що продала батьківський бу
динок. Вона розповідала, що до
зволила ОСОБА_8 поставити
на цій ділянці вагончик, щоб л
ітом було куди приїхати. За цю
послугу та за охорону вагонч
ика їй заплатили. Батьківськ
ий будинок зруйнувався після
смерті батьків ОСОБА_3. Сп
ору з ОСОБА_8 не було до тог
о часу, поки він не став захопл
ювати землю, на свій розсуд ог
ородив ділянку і на межі поса
див дерева. Особисто вона час
тину дерев викопала, інші О
СОБА_8 викопав сам. Батьківс
ькою земельною ділянкою ОС
ОБА_3 користувалася постійн
о, випасала там худобу, косила
сіно. До виходу на пенсію плат
ила за неї податок.
Як показала свідок ОСОБА
_14, рідна сестра позивачки, в
она мешкає у селі Вовковин Де
мидівського району але часто
їздить у гості до сестри. Житл
овий будинок їх батьків був с
тарий і під час бурі у 1984 році п
рактично завалився. Тоді йог
о визнали аварійним і батьки
вимушені були перейти жити д
о позивачки, хоч залишилися п
рописаними у власному будинк
у. ОСОБА_3 доглянула їх до с
мерті і продовжувала користу
ватися їх земельною ділянкою
. Розмови про продаж будинку а
бо землі чи поділ батьківськ
ого майна ніколи не було, бо са
м будинок уже не існував.
З показань свідка ОСОБА_15
слідує, що їй нічого не відо
мо про те, щоб ОСОБА_3 прода
вала батьківський будинок аб
о землю. Свідок знає, що позива
чка постійно користувалася б
атьківською земельною ділян
кою.
Свідок ОСОБА_16 показала
, що будинок батьків позивачк
и майже розвалився під час бу
рі у травні 1984 року. Про те, що
ОСОБА_3 кому-то продала ту ру
їну вона не чула. Сама позивач
ка їй ніколи не говорила, що во
на хоче продати будинок або з
емлю. У 90-тих роках вона побачи
ла на земельній ділянці бать
ків ОСОБА_3 вагончик. ОСО
БА_3 повідомила їй, що того ва
гончика з її дозволу постави
в ОСОБА_8.
Допитана по справі в якості
свідка ОСОБА_7 показала, щ
о перебуваючи у шлюбі з ОСО
БА_8, вони вирішили підшукат
и місце для дачі. У селі Товпиж
ин дізналися, що ОСОБА_3 пр
одає житловий будинок. Вона з
чоловіком поїхала до позива
чки і домовилася про продаж б
удинку за 1000 рублів. Куплений б
удинок був старий і його вирі
шили знести, а на тому місці зб
удувати дачу. З ОСОБА_3 нік
оли не сварилися, брали у неї м
олоко. До забудови вирішили п
осадити сад. Дозвіл на це дала
їм сама ОСОБА_3. У 1993 році шл
юб з ОСОБА_8 вона розірвал
а і на тій земельній ділянці н
іхто нічого не будував. У сіль
ській раді свідок особисто з
аплатила позивачці гроші у с
умі приблизно 400 рублів. Пізні
ше остаток домовленої суми з
аплатив їй ОСОБА_8. При під
писанні договору були присут
ні секретар сільської ради, в
она з чоловіком та сином і поз
ивачка. Чому договір не

був зареєстрований зразу, с
відок не знає. Про те, що не хва
тало тоді грошей вона не пам'я
тає. Куплений будинок являв с
обою стару сільську хату. У нь
ому вони тримали різний інве
нтар, оскільки жити у ньому не
можна було. Садок почали сади
ти у 1991 році. Про встановлення н
а спірній земельній ділянці
вагончика з ОСОБА_3 вона о
собисто ніколи не домовлялас
я, оскільки мали намір будува
ти дачу. Про земельну ділянку
з ОСОБА_3 вона взагалі не р
озмовляла.
Як видно з висновку почерко
знавчої експертизи, підписи
в рядку №33 напроти прізвища Пе
карська ОСОБА_3 в графі "Ро
зписка про одержання нотаріа
льно оформленого документа"
на 7 сторінці журналу реєстра
ції нотаріальних дій виконав
чого комітету Вербенської ра
ди народних депутатів Млинів
ського району за 1991 рік, в графі
"Продавець" в договорі купівл
і-продажу від 12 червня 1991 року в
иконані ОСОБА_3 (а.с. 93-97).
З наведеного суд робить нас
тупні висновки. Для укладенн
я договору купівлі-продажу н
еобхідне свідоме волевиявле
ння учасників правочину спря
моване на реальне настання в
ідповідних юридичних наслід
ків. Доказів, які б свідчили пр
о намір ОСОБА_3 продати жи
тловий будинок, судом не вста
новлено, оскільки вона знала
, що на час укладення даного пр
авочину, житлового будинку н
е існувало. Відповідно до умо
в договору купівлі-продажу ж
итлового будинку, продавець
зобов'язаний передати предме
т договору покупцю. Ця умова п
родавцем не могла бути викон
ана і виконана не була з навед
ених вище підстав. При посвід
ченні договору були допущені
порушення вимог чинного на т
ой час закону, а саме -підтверд
ження наявності у продавця н
еіснуючого майна, яке ніби ві
н хоче продати, зроблено за до
помогою неправдивої довідки
, що найшло своє підтвердженн
я у судовому засіданні.
Враховуючи викладене, на пі
дставі статей 203, 379, 381, 655, 656 ЦК Украї
ни, керуючись статтями 10, 60, 212-215 Ц
ПК України, -
РІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА
_4 про визнання договору куп
івлі-продажу житлового будин
ку недійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі-пр
одажу житлового будинку у се
лі Товпижин Демидівського ра
йону Рівненської області від
12 червня 1991 року, що укладений м
іж ОСОБА_3 (продавцем) та
ОСОБА_4 (покупцем) і зареєстр
ований у книзі реєстрації но
таріальних дій Вербенської с
ільської ради за 1991 рік за №46 ві
д 14 серпня 1991 року - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 на кор
исть ОСОБА_3 судові витрат
и у сумі 51 (п'ятдесят одна) гривн
я.
Рішення може бути оскаржен
е до судової палати у цивільн
их справах Рівненського апел
яційного суду через Демидівс
ький районний суд шляхом под
ання протягом десяти днів за
яви про апеляційне оскарженн
я чи апеляційної скарги або ш
ляхом подання у двадцятиденн
ий строк після подання заяви
про апеляційне оскарження - а
пеляційної скарги.
Рішення суду набирає закон
ної сили, якщо протягом десят
и днів з дня його проголошенн
я не було подано заяву про апе
ляційне оскарження чи апеляц
ійної скарги або протягом дв
адцяти днів після подання за
яви про апеляційне оскарженн
я не подано апеляційної скар
ги, а також з моменту проголош
ення ухвали апеляційного суд
у про відмову у задоволенні а
пеляційної скарги.