АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем   України

20 грудня 2007
року

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
- судді                               Широкової
Л.В.,

суддів                                                      Франовської
К.С. ,  Товянської О.В.

при секретарі
судового

засідання                                                Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1,  подану на рішення
Корольовського районного суду М. Житомира від 23 жовтня 2007 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та комунального підприємства „Житомирське
обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної
ради про визнання договору дарування недійсним,
-

встановила:

У
листопаді 2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом,  просив визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1,  укладений між ним та
відповідачем ОСОБА_2 08 серпня 2001 p.,  посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі №
2237,  зобов'язати відповідача ОСОБА_2
повернути йому в натурі квартиру за вказаною адресою; зобов'язати комунальне
підприємство „Житомирське обласне міжміське бюро технічної
інвентаризації1" Житомирської обласної ради,  скасувати реєстрацію права власності на
вказану квартиру на ім'я ОСОБА_2 і зареєструвати право власності на цю квартиру
на його ім'я та поновити строк позовної давності,  посилався на те,  що оскільки відповідачка на момент укладення
договору була неповнолітньою,  договір
був укладений за згодою її матері,  при
цьому з ними була досягнута домовленість про його догляд і утримання,  надання йому матеріальної допомоги,  але відповідачка умови домовленості не
виконує. Вважає,  що договір дарування є
удаваним,  оскільки вчинений для приховання
іншого правочину,  а саме договору
довічного утримання.

У червні
2007 р. позивач змінив позовні вимоги,
просив визнати недійсним договір дарування вказаної квартири,  оскільки він вчинений внаслідок помилки.

18
жовтня 2007 р. позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги,  просив визнати недійсним договір дарування
вказаної квартири на підставі  ст. 233 ЦК України,  зазначав,
що договір був укладений на вкрай невигідних умовах і відповідачка
скористалася

Справа
№22ц/2578                                                     Головуючий
у суді І -ї інстанції Гансецька І.А.

Категорія
13                                                                Суддя-доповідач
Широкова Л.В.

2

тяжкими для нього обставинами.

Рішенням
Королівського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2007 р.

відмовлено
ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 та комунального підприємства
„Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської
обласної ради про визнання недійсним договору дарування квартири.

Не
погоджуючись з даним рішенням,  позивач
ОСОБА_1 подав апеляційну скapгy,  в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове яким
задовольнити його позовні вимоги,  з
підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального
права,  неповного з'ясування обставин,  що мають значення для справи.

Так,  зазначає ОСОБА_1,  при ухваленні рішення суд вийшов за межі заявлених
позовних вимог.

Суд дав
неналежну оцінку показам свідка ОСОБА_3 - приватного нотаріуса,
який посвідчив договір.

Крім
того,  судом безпідставно відмовлено в
задоволенні клопотання його представника про відкладення розгляду справи в
зв'язку з відсутністю його адвоката,  чим
порушено право на правову допомогу та безпідставно відмовлено в клопотанні про
призначення судово-психіатричної експертизи,
не вирішено його клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Також
судом не вирішено питання щодо поновлення строку позовної давності.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,  виходячи з наступного.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того,  що останнім не надано суду доказів про
те,  що договір дарування укладався при
збігу тяжких обставин і примусу. Відповідачка на момент укладення угоди була
неповнолітньою,  дану угоду уклала за
згодою батьків. Проте,  такий висновок
суду є передчасним.

Як
вбачається з матеріалів справи 22.12.2006 року ОСОБА_1 порушив у суді спір про
недійсність договору дарування квартири АДРЕСА_1 посилаючись на те,  що вважав,
що уклав договір довічного утримання. В процесі розгляду справи свої
позовні вимоги уточнював - просив договір дарування визнати недійсним,  як вчинений внаслідок помилки /а. с. 55 / ;
під впливом тяжкої обставини /а.с.  70/.

Ухвалою
судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21 вересня 2007 року
позовна заява була залишена без руху,  а
17 жовтня 2007 року визнана неподаною та повернута позивачу.

18
жовтня 2007 року /а.с. 82/ ОСОБА_1 знову звернувся з позовною заявою
/уточнюючою/,  в якій просив суд визнати
договір дарування недійсним посилаючись на те,
що в момент укладення даної угоди перебував у такому стану,  що не міг розуміти значення своїх дій,  договір уклав на вкрай невигідних для нього
умовах.

Вирішуючи
порушений ОСОБА_1 спір,  суд першої інстанції
не звернув уваги на те,  що в заявленому
позові вказано дві взаємовиключні підстави для визначення угоди недійсною. Таку
позовну заяву слід було залишити без руху та надати строк для уточнення своїх
позовних вимог. Проте,  суд відмовив
ОСОБА_1 в задоволенні позову на підставі того,
що доказів які б свідчили про збіг тяжких обставин і примус його
укладати спірну угоду не надано. Позовна вимога про визнання договору дарування
недійсним з тих підстав,  що позивач не
розумів значення своїх дій і не міг ними керувати під час укладення угоди,  судом не розглядалася.

Виходячи
з наведеного,  рішення суду не може
залишатися без зміни,  підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При
новому розгляді справи,  суду слід
врахувати наведене,  уточнити позовні
вимоги ОСОБА_1 і в залежності від встановленого вирішити спір.

3

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2007
року скасувати,  а справу направити на
новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного

суду.