Справа  №  2-4728/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

02 листопада 2007 року

Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді -
Городецький Д.І. секретаря    - Тен І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ  «Агроіндустрія-1»  до
ОСОБА_1  про  визнання договору дійсним та про  визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ  :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до
Відповідача, в змісті якої вказує на те, що 03.01.2007 року між Позивачем та
Відповідачем укладено договір купівлі - продажу ( без номеру ) земельної
ділянки площею 1, 810 гектарів, яка розташована на території Мар'янівської
сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 1.1 Договору Відповідач на умовах,
передбачених даним договором передав у власність, а Позивач приймає вищевказану
земельну ділянку у власність.

Вказана земельна ділянка належить Відповідачу на праві
приватної власності, згідно Державного акту на право власності на землю серії
1У-ДП №НОМЕР_1, виданий на підставі розпорядження голови Новомосковської
районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 65 9 від
09.06.2003 р. Земельну ділянку надано для "ведення товарного
сільськогосподарського виробництва".

Відповідно до пункту 5.1 Договору Позивач та Відповідач
зобов'язались до 05.01.2007 р. з'явитись до нотаріуса для нотаріального
посвідчення цього Договору.

Позивачем 03.01.2007 р. на адресу Відповідача
направлялася пропозиція щодо нотаріального посвідчення договору купівлі -
продажу від 03.01.2007 р. на 05.01.2007 р. Підтвердженням факту отримання
вказаного листа є власний підпис на самому листі Відповідача. Відповіді на лист
та дій щодо нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу з боку Відповідача
до теперішнього часу проведено не було. Отже, Відповідач своєю бездіяльністю
ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної
ділянки згідно норм чинного законодавства. Враховуючи, що Сторони за договором
досягли всіх істотних умов, Позивач прохав визнати укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та просив визнати за ним право
власності на вказану земельну ділянку.

У судовому засіданні представник Позивача в особі
директора ТОВ «Агроіндустрія-1» заявлені вимоги підтримав, посилаючись на
обставини викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнала, пояснила, що дійсно, між ОСОБА_1 і ТОВ «Агроіндустрія-1» був
укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, претензій до позивача
ОСОБА_1 не має. На момент отримання Відповідачкою Державного акту на право
приватної власності на землю, вона мала прізвище ОСОБА_1. 02.12.2005 року
відповідачка зареєструвала шлюб, після реєстрації якого їй присвоєне прізвище
ОСОБА_1.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для
ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного
сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники
земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2007 року продавати або іншим
способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім
передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.

19 грудня 2006 року Верховною Радою України був прийнятий
Закон України №4
90-V „Про внесення
змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель
сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих
актів" (надалі - Закон).

Згідно положень даного Закону до 01 січня 2008 року не
допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і
зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у
власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у
спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Відповідно до прикінцевих положень вказаного Закону він
набирає чинності з дня його офіційного опублікування. Днем опублікування Закону
в засобах масової інформації, тобто днем набранням Законом юридичної сили стало
13 січня 2007 року.

Оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки дія п.15 Перехідних положень Земельного кодексу в редакції
2006 року вже не діяв, а
ЗУ „Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони
продажу земель сільськогосподарського призначення" №490-V від
19.12.2006р. ще не набрав законної сили, то дії Відповідача щодо продажу
земельної ділянки є цілком законними.

Відповідно до п. 1.1 Договору Відповідач на умовах,
передбачених договором від 03.01.2007р. передає у власність, а Позивач приймає
вищевказану земельну ділянку у власність.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу земельної
ділянки сторони досягли згоди щодо ціни договору та проведення розрахунків.
Так, пунктом 2.1 визначено договорну ціну, за яку вчинюється продаж. Відповідно
до цього ж пункту Договору ціна договору відповідає волевиявленню продавця та
покупця, є остаточною і змінам не підлягає. Договір підписано обома сторонами,
що свідчить про досягнення згоди та виконання пунктів цього договору.

Вказану суму Договору ТОВ «Агроіндустрія-1» передало
Відповідачу у повному обсязі. Підтвердженням факту розрахунку за земельну
ділянку є підпис, власноруч написаний Відповідачем на договорі купівлі-продажу

Згідно ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України
договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та державні реєстрації. Порядок
нотаріального посвідчення договорів купівлі - продажу нерухомого майна
визначається в Законі України „Про нотаріат" та в Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена Наказом
Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 p. N 20/5. Відповідно до п.2 "Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" обов'язковому нотаріальному
посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля - продаж, міна,
дарування, довічне утримання) житлового будинку та іншого нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони домовились  щодо всіх
істотних умов договору,  Позивач
майже повністю

сплатив ціну земельної ділянки, а Відповідач ухиляється від його
нотаріального посвідчення. За таких обставин суд вважає, що порушені майнові
права Позивача підлягають захисту, а позов - задоволенню.

На момент укладання між сторонами угоди купівлі-продажу
земельної ділянки від 03.01.2007 р. Новомоковською райдержадміністрацією було
визначено вид використання земельної ділянки: „для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва".

Згідно з ч. 1 ст. 37 Земельного кодексу України приватні
несільськогосподарські підприємства, установи та організації можуть набувати у
власність або оренду землі сільськогосподарського та іншого призначення для
ведення підсобного господарства.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Агроіндустрія-1» є приватним
несільськогосподарським підприємством, тому на підставі вищезазначеної правової
норми спірна земельна ділянка підлягає відповідній державній реєстрації з видом
використання „для ведення підсобного сільського господарства".

Згідно ст.16 ЦПК України одним із способів захисту
цивільних прав є визнання права власності, тому Позивач обґрунтовано заявляє
такі вимоги в позовній заяві.

Рішення суду про визнання права власності є
правовстановлюючим документом, на підставі якого органи по земельних ресурсах
зобов'язані провести реєстрацію права власності на земельну ділянку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 209,
212, 214, 215 ЦПК України, ст. 657, 220 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею
1, 810 гектарів, яка розташована на території Мар'янівської сільської ради
Новомосковського району Дніпропетровської області, від 03.01.2007 року (без
номера), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроіндустрія-1»
та ОСОБА_1 - дійсним.

Визнати право власності за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агроіндустрія-1» на земельну ділянку площею 1, 810 гектарів,
яка розташована на території Мар'янівської сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області з видом використання „для ведення підсобного
сільського господарства".

На рішення може бути подано заяву про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.