Справа №2-939/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня
2007 року
Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого
- судді Бабенко
Ю.П.,

при
секретарі - Курінному
Д.О.,

за
участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа - відділ опіки та піклування Орджонікідзевської
районної ради м. Харкова, про виселення із жилого будинку, -

УСТАНОВИВ:

Позивачка
просить суд усунути перешкоду в здійсненні нею права власності на жилий будинок
АДРЕСА_1 і
виселити з нього без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_2, ОСОБА_3, і
неповнолітніх - ОСОБА_4, ОСОБА_5. При цьому посилається на те, що відповідачі
приводять жиле приміщення в антисанітарний стан, не прибирають сміття,
порушують правила співжиття, тобто створюють умови, за яких їх спільне
співжиття в будинку є неможливим. Також посилається на те, що будинок потрібен
їй для власного проживання і подальшого його продажу.

Відповідачі
проти позову заперечують посилаючись на те, що вони є членами сім'ї власника
будинку, оплачують комунальні послуги за будинок, доглядають за його належним
технічним станом, не допускають порушень правил спільного співжиття з
позивачкою. Вважають її винною в тому, що між ними склались неприязнені
стосунки.

Представник
3-ї особи - просить суд
захистити права неповнолітніх дітей відповідачки і заперечує проти виселення їх
із будинку без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом
установлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником жилого будинку АДРЕСА_1, який
складається з 4-х жилих
кімнат площею 8, 8 м2, 13.2 м2, 7.9 м2, 6.3 м2 (а.с. 7-14). В будинку
зареєстровані і проживають:

2

ОСОБА_1,  її син -ОСОБА_2,    її
невістка   -   ОСОБА_3,
неповнолітні діти ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.,  ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н. (а.с. 35,  36,  57).

Відповідно
до ч.1  ст. 156 Житлового кодексу
України,  члени сім'ї власника жилого
будинку,  які проживають разом з ним у
будинку,  що йому належить,  користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку,  якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як видно
із матеріалів справи і наданих сторонами доказів,  при вселенні відповідачів та їх дітей до
спірного жилого будинку не було іншої угоди про порядок користування цим
приміщенням,  ніж те,  що вони користуються ним нарівні з власником
будинку. Позивачка не посилається в своєму позові на ці обставини і не надала
докази,  які б свідчили про наявність
іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно
до  ст. 157 Житлового кодексу України
членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках,  передбачених ч.1  ст. 116
ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Частиною
1  ст. 116
Житлового кодексу України передбачено виселення членів сім'ї власника
будинку,  які проживаючи разом із
ним,  систематично руйнують чи псують
жиле приміщення,  або систематичним
порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в
одному будинку,  а заходи запобігання і
громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно
до ч.3  ст. 156 Житлового кодексу України
члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку і
брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території.

В
обґрунтування свої позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те,  що відповідачі приводять жиле приміщення в
антисанітарний стан,  не прибирають
сміття,  порушують правила
співжиття,  тобто створюють умови,  за яких їх спільне співжиття в будинку є
неможливим.  Також посилається на
те,  що будинок потрібен їй для власного
проживання і подальшого його продажу.

Із
наданих сторонами доказів по справі не можуть бути встановленими вказані вище
факти,  тобто доказами по справі не
підтверджуються ті обставини,  на які
посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог.

3

Позивачка
посилається, як на докази, на показання допитаних в суді свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, матеріали
правоохоронних органів по перевірці її заяв відносно неправомірної поведінки
відповідачів (а.с. 15-18, 51,
52). Вказані доказі не свідчать про наявність підстав для задоволення позовних
вимог. Так, із матеріалів перевірки по заявам ОСОБА_1 (вх.№Л-175 від 3.07.2006
року; вх.Л-330 від 19.04.2005 року), не вбачається, щоб до відповідачів були
прийняті заходи запобігання і громадського впливу, тобто вони не були
попереджені правоохоронними органами про недопустимість антигромадської
поведінки і про недопустимість порушень правил співжиття. Так, доказами по
справі і показаннями вказаних свідків не підтверджується і те, що відповідачі
систематично руйнують чи псують жиле приміщення.

Посилання
позивачки на те, що будинок потрібен їй для власного проживання і подальшого
його продажу, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для
виселення відповідачів із будинку. Будинок має 4-й жилі кімнати, а тому не має підстав для виселення
відповідачів, бо позивачці не потрібно для власного проживання саме 4-й кімнати.

Зважаючи
на викладене, що не має підстав для виселення відповідачів і їх дітей із
спірного будинку, суд і відмовляє позивачці в задоволенні її позовних вимог про
виселення.

Керуючись
ст. ст. 116, 156, 157 ЖК
України, ст. ст. 10, 11,
60, 61, 215 ЦПК України, -
суд

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа - відділ
опіки та піклування Орджонікідзевської районної ради м. Харкова, про виселення
із житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, - ВІДМОВИТИ.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана в

апеляційний суд Харківської області через Орджонікідзевський районний суд

м. Харкова протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга

на рішення суду може бути подана в апеляційний суд Харківської області

через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом 20 днів після

подання
заяви про апеляційне оскарження.