Справа № 2 - 3203/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня
2007 року Приморський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді
Ільченко Н.А.

при секретарі        Шнуровенко В.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1,  третя особа -
ОСОБА_2,  до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  треті особи - Перша
одеська державна нотаріальна контора та Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради як орган опіки та піклування,  про визнання договору купівлі-продажу
недійсним та про виселення ;

ВСТАНОВИВ:

28.04.2005р. позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1,  посвідченого 15 червня 2002 року Першою
одеською державною нотаріальною конторою за р.№ 8-1838,  та про виселення ОСОБА_3 з вказаної
квартири разом з усіма проживаючими з нею там особами.

Оскільки судом установлено,  що
ОСОБА_3 проживає
в спірній квартирі разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
і ОСОБА_5,  а тому суд залучив до
участі у справі Приморську райадміністрацію Одеської міськради як орган опіки
та піклування у якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_5
як співвідповідача.

Крім того,  суд залучив до участі у справі ОСОБА_4 у якості
співвідповідача.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує,
що належну їй на праві приватної власності квартиру під АДРЕСА_1 було
відчужено на користь ОСОБА_3
за договором купівлі-продажу від 15.06.2002р.,  посвідченим Першою одеською державною
нотаріальною конторою за р.№ 8-1838,  але
фактично цей договір був укладений як без її відому та згоди так і без відому
та згоди її повноважного представника ОСОБА_2.,
на ім'я якої нею була видана генеральна довіреність,  - іншою особою,  яка представилася ОСОБА_2.,  надавши нотаріусу підроблений паспорт на ім'я
ОСОБА_2.

Так,  відповідач
ОСОБА_4,  заволодівши шахрайським шляхом правовстановлюючими
документами на вказану вище квартиру,
оформленими на її ім'я,  а також
паспортом ОСОБА_2.,  і в подальшому,  діючи за попередньою змовою з невстановленою
особою,  підробив паспорт на ім'я
ОСОБА_2.,  після чого невстановлена
слідством жінка,  надавши нотаріусу
підроблений паспорт на ім'я ОСОБА_2.,
уклала з ОСОБА_3
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
який був посвідчений 15.06.2002р. Першою одеською державною нотаріальною
конторою за р.№ 8-1838.

Вказані обставини повністю підтверджуються обвинувальним вироком
Приморського районного суду м.Одеси від 15.10.2004р.,  ухваленим по кримінальній справі за
звинуваченням ОСОБА_4
у вчинення злочинів,  передбачених
ч.2 і ч.4 ст.190 та ч.2 і ч.3 ст.358 КК України,  що набрав законної сили 19 квітня 2005 року.

Посилаючись на наведені обставини,
позивач вважає,  що правочин
купівлі-продажу,  який нею
оспорюється,  є недійсним,  майно,
відчужене за цим правочином,
підлягає витребуванню від відповідача ОСОБА_3,
а остання разом з усіма проживаючими з нею особами
підлягають виселенню з квартири.

В судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав позов.

ОСОБА_2. також підтримала позов та повністю підтвердила
викладені вище обставини.

Відповідач ОСОБА_4,  який в цей час відбуває покарання в місцях позбавлення
волі,  визнав позов та підтвердив факти
заволодіння ним шахрайським шляхом правовстановлюючими документами на квартиру
під АДРЕСА_1,  оформленими на ім'я
ОСОБА_1.,  а також паспортом на ім'я
ОСОБА_2.,  і вчинення 15.06.2002р.
невстановленою жінкою,  яка діяла на
підставі підробленого паспорта ім'я ОСОБА_2.,
правочину купівлі-продажу вказаної вище квартири з ОСОБА_3,
за що він сплатив цій жінці 100 доларів США,
а також факти отримання ним від ОСОБА_3 грошей за
квартиру в сумі 7 700 доларів США
і присвоєння ним цих грошей,  про що
надав суду свої письмові пояснення,
завірені начальником Біленківської виправної колонії УДДУ ПВП в
Запорізькій області.

Відповідач ОСОБА_3
підтвердила,  що правочин,  який оспорюються позивачем,  фактично був вчинений від імені ОСОБА_1. не
її повноважним представником за довіреністю ОСОБА_2.,  а іншою жінкою,  яка в момент нотаріального оформлення цього
правочину представилася ОСОБА_2. та надала нотаріусу підроблений паспорт на
ім'я ОСОБА_2.,  але не визнала
позов,  посилаючись,  що в момент нотаріального оформлення
зазначеного правочину вона не знала про вказані вище обставини та повністю розрахувалась
за придбану за цим правочином квартиру,
передавши ОСОБА_4.
гроші у загальній сумі 7 700 доларів США,  а тому є добросовісним набувачем,  отже в неї не може бути витребувана зазначена
квартира; до того ж,  разом з нею в цій
квартирі проживає її неповнолітній син ОСОБА_4.,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  і вони не мають іншого житла,  отже вони не підлягають виселенню з квартири.

Представник ОСОБА_3
- ОСОБА_7. також не визнала позов,
підтримавши доводи своєї довірительки.

Відповідач ОСОБА_5 не визнав позов і пояснив,  що перебуває на території України на законних
підставах,  оскільки має вид на
проживання в України та у встановленому порядку зареєстрував своє місце
проживання за адресою : АДРЕСА_1,  іншого
житла в Україні не має.

Представник Приморської райадміністрації Одеської міськради вважав,  що позовні вимоги ОСОБА_1. є
обґрунтованими,  оскільки правочин,  на підставі якого відповідач ОСОБА_3 набула право
власності на квартиру під АДРЕСА_1,  був
вчинений з порушенням вимог закону.

Перша одеська державна нотаріальна контора про дату і
місце розгляду справи повідомлена належним чином,  про що свідчить зворотне поштове повідомлення
про одержання нотаріальною конторою судової повістки,  причину неявки свого представника суду не
повідомила.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення
представника позивача,  відповідача
ОСОБА_3. та її представника ОСОБА_7,
відповідача ОСОБА_5,  третьої
особи ОСОБА_2. та представника Приморської райадміністрації Одеської
міськради,  суд доходить висновку,  що позовні вимоги позивача ОСОБА_1.
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно 4.4 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається
в порядку,  визначеному законом; право
власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права
власності.

Згідно ст.225 ЦК України (1963р.)
право продажу товару,  крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом,  належить
власникові товару ; а якщо продавець товару не є його власником,  покупець набуває право власності лише у тих
випадках,  коли відповідно до ст.145
цього Кодексу власник не має права вимагати від нього майно.

Згідно ст.48 ЦК
України (1963р.) недійсним є правочин,
що не відповідає вимогам закону; за недійсним правочином кожна із сторін
зобов'язана повернути другої стороні у натурі все,  що вона одержала за цим правочином.

Згідно ст.145 ЦК
України (1963р.),  якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яке не мала права його відчужувати,
про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач),  власник має право витребувати це майно від
набувача у разі,  якщо майно вибуло з
володіння власника або особи,  якій він
передав майно у володіння,  не з їхньої
волі іншим шляхом.

Крім того,  вирішуючи даний
спір,  суд виходить з того,  що положення ч.4 ст.41 Конституції України
про те,  що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права власності,
не виключає можливості застосування ст.145 ЦК України (1963р.)

Судом установлено,  що позивач
ОСОБА_1 набула право власності на квартиру під АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 25.02.2002р.,  посвідченого
приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюком В.М. за
р.№ 847,  зареєстрованого Одеським МБТІ
28.02.2002р. під № 145 на стор.84 в книзі 436пр.

Маючи намір відчужити вказану вище квартиру,  ОСОБА_1.,
яка постійно проживає в Російській Федерації,  що унеможливлювало для неї займатися самою
продажем квартири,  видала генеральну
довіреність на ім'я ОСОБА_2.,  посвідчену
12.03.2002р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу
Мельник О.М. за р.№ 28,  та передала
ОСОБА_2. правовстановлюючий документ на квартиру,  а саме - вказаний вище договір дарування від
25.02.2002р.

Також судом установлено,
що в подальшому відповідач ОСОБА_4,  під видом надання посередницьких послуг ОСОБА_2. з
продажу квартири АДРЕСА_1,  зловживаючи
довірою останньої,  шахрайським шляхом
заволодів правовстановлюючими документами на ім'я ОСОБА_1. на вказану квартиру
та паспортом на ім'я ОСОБА_2.

Продовжуючи свою злочинну діяльність,
ОСОБА_4,  діючи за попередньою згодою з невстановленими
особами,  підробив паспорт на ім'я
ОСОБА_2.,  а 15 червня 2002 року
невстановлена слідством жінка,  представившись
ОСОБА_2. та надавши державному нотаріусу Першої одеської державної нотаріальної
контори Драло Г.Л. вказаний вище підроблений паспорт на ім'я ОСОБА_2.,  а також правовстановлюючі документи на ім'я
ОСОБА_1. на квартиру АДРЕСА_1,
якими,  як зазначено вище,  шахрайським шляхом заволодів ОСОБА_4,
уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу цієї квартири,  який було посвідчено державним нотаріусом
Драло Г.Л. Першої одеської державної нотаріальної контори за р.№ 8-1838.

За вказану квартиру ОСОБА_3
передала ОСОБА_4. гроші в загальній сумі 7 700 доларів СІЛА,  що за курсом НБУ станом на 15.06.2002р.
складає 41 037, 15 грн.,  які ОСОБА_4
присвоїв,  тобто заволодів цими грошами
шахрайським шляхом,  ввівши в оману
ОСОБА_3 та зловживаючи її довірою.

Вказані обставини повністю підтверджуються обвинувальним вироком
Приморського районного суду м.Одесі від 15 жовтня 2004 року,  ухваленим по кримінальній справі № 2-201/2004
по обвинуваченню ОСОБА_4
у вчиненні злочинів,  передбачених ч.2
і ч.4 ст.190 та ч.2 і ч.3 ст.358 КК України,
що набрав законної сили 19 квітня 2005 року.

При цьому суд враховує положення ст.31 ЦПК (1963 р.),  відповідно до якої вирок суду в кримінальній
справі,  який набрав законної сили,  є обов'язковим для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  відносно якої
відбувся вирок суду,  лише в питаннях чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони даною особою.

Викладені
обставини дозволяють суду зробити обґрунтований висновок щодо відсутності
волевиявлення власника ОСОБА_1. та її повноважного представника ОСОБА_2. на
укладення з ОСОБА_3
правочину купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  відчуження вказаної квартири особою,  яка не мала права відчужувати це майно,  та вибуття квартири з володіння ОСОБА_1. не
за її волею іншим шляхом,  - отже цей
правочин був укладений 15.06.2002р. з порушенням загальних вимог,  додержання яких є необхідним для чинності
правочину.

Виходячи з викладеного,  суд доходить
висновку,  порушене право власності
ОСОБА_1. підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним укладеного між
невстановленою особою,  яка діяла на
підставі підробленого паспорта на ім'я ОСОБА_2.,  та ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1,
посвідченого 15.06.2002р. Першою одеською державною нотаріальною
конторою за р.№ 801838,  - на підставі
ч.1 ст.48 ЦК України
(1963р.) із застосуванням наслідків,
передбачених ч.2 ст.48 ЦК
України (1963р.).

Крім того,  відповідно до ст.145 ЦК України (1963р.)
зазначена вище квартира підлягає витребуванню від ОСОБА_3 та поверненню
ОСОБА_1,  отже ОСОБА_3 разом з усіма
проживаючими з нею особами підлягає виселенню з цієї квартири.

Беручи до уваги,  що фактично ОСОБА_4 отримав від
ОСОБА_3 за
вказаним вище правочином гроші в сумі 7 700 доларів США,
що за курсом НБУ станом на 15.06.2002р. складає 41 037,
15 грн.7 700 доларів США,  а тому суд вважає за необхідне стягнути саме цю
суму,  тобто 41 037, 15 грн.,  з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 відповідно
до положень ч.2 ст.48 ЦК
України (1963р.).

Також судом установлено,  що сплачені
ОСОБА_3 за
квартиру під АДРЕСА_1 гроші в сумі 7 700 доларів США,  були
отримані нею від продажу раніше належної їй та її неповнолітньому синові
ОСОБА_4 квартири,  право власності на яку вони набули в порядку
приватизації,  отже майно,  набуте ОСОБА_3 за
правочином,  що оспорюється
позивачем,  відповідно до ст.24 КЗпШ
України є роздільною власністю подружжя.

Задовольняючи вимоги позивача,  суд
стягує солідарно з відповідачів : 1) на користь позивача понесені нею та
документально підтверджені судові витрати в сумі 8, 50 грн.,  пов'язані зі сплатою судового збору,  та 2) на користь держави судові витрати,  а саме -державний збір у розмірі 410, 37
грн.,  виходячи з ціни,  за яку фактично було відчужено квартиру за
правочином,  що оспорюється позивачем,  та який не було сплачено позивачем при подачі
позову до суду.

На підставі викладеного і керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.48, 145,
225 ЦК України
(1963р.),  ст.ст.10, 11, 31, 60, 88, 209,
212, 214-215 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ :

Задовольнити
позов ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1,  посвідчений 15 червня 2002 року державним
нотаріусом Драло Г.Л. Першої одеської державної нотаріальної контори за р.№
8-1838.

Одержану ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 15 червня 2002 року,  посвідченим державним нотаріусом Драло Г.Л.
Першої одеської державної нотаріальної контори за р.№ 8-1838,  квартиру під АДРЕСА_1,  - повернути ОСОБА_1.

Стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 гроші в сумі 41 037 ( сорок одна тисяча тридцять сім
) грн. 15 коп.,  одержані ОСОБА_4 від ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1,
посвідченим державним нотаріусом Драло Г.Л. Першої одеської державної
нотаріальної контори за р.№ 8-1838.

Виселити ОСОБА_3 разом з її неповнолітнім сином ОСОБА_4
та ОСОБА_5 з квартири під АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 8 ( вісім)
грн. 50 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у
розмірі 410 (чотириста десять) грн. 37 коп.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі протягом 10-денного строку
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до суду апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.