РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
березня 2007 р.                                                                       справа
№ 2-154407

Приморський
районний суд м.  Одеси у складі:

головуючого -
судді Турецької І. О.

при секретарі
-   Скоріній Т.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Одесі  справу за позовом

ОСОБА_1до  відділення
виконавчої  дирекції  Фонду
соціального

страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

в Приморському
районі м.  Одеси про стягнення моральної
шкоди

ВСТАНОВИВ:

Представник
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському
районі м.  Одеси позовні вимоги не
визнала,  в зв'язку з тим,  що для осіб які отримали травму на
виробництві,  відшкодування моральної
шкоди можливо лише за наявності моральної (немайнової) шкоди,  заподіяної умовами виробництва та за поданням
відповідного висновку медичних органів.

На її
думку,  параграф №5 листа Міністерства
юстиції України №35-13797 від 13.05.2004 р. від 13.05.1004 р. містить
методичні рекомендації по відшкодуванню моральної шкоди,  тому при вирішенні цього питання,  необхідно встановити: наявність такої шкоди,  протиправність діяння й наявність причинного
зв'язку між отриманою шкодою і протиправними діями.

Зокрема,  як вважає представник відповідача з'ясуванню
підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового характеру,
за яких обставин,  якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні,  в якій
грошовій сумі чи в якій матеріальній формі.

Посилаючись
на те,  що в акті про нещасний випадок на
виробництві,  вказано,  що нещасний випадок стався з вини позивачки
представник відповідача,  просить
відмовити в задоволенні позову.

Крім
того,  представник відповідача в своїх
запереченнях посилалася на "Порядок встановлення медіко - соціальними
експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках
працівникам,  яким заподіяно ушкодження
здоров'я,  пов'язане з виконанням
трудових обов'язків",  затвердженого
наказом Міністерством охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212,  відповідно до якого,  на медіко - соціальні експертні комісії
покладено обов'язки встановлення факту спричинення моральної шкоди. Таким
чином,  як вважає представник відповідача,  наявність факту заподіяння моральної шкоди
потерпілому,  відповідно до вищевказаного
Порядку,  а також  ст.
ст.  30, 34 Закону встановлюється
органами МСЕК.

Тому,  як вважає представник,  у зв'язку з тим,  що потерпілої ОСОБА_1. не встановлений процент
втрати професійної працездатності й група інвалідності за трудовим ушкодженням
здоров'я,  її необхідно звернутися до
МСЄК для встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Також,  окремою підставою для відмови в позову
ОСОБА_1.,  є,  на думку відділення Фонду,  те,  що
Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу
четвертого статті 1,  підпункту «є» пункту
1 частини першої статті 21,  частини
третьої статті 28,  та частини третьої
статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове

2

державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності".

Позивачка,  звернувшись до суду з вищеназваним
позовом,  просить на підставі пункту
З  ст.
34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" (далі Закон) стягнути з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Приморському районі м.  Одеси моральну шкоду у розмірі 75 000 грн.
Позивачка вважає,  що даною статтею передбачено,  що моральна (немайнова) шкода заподіяна,  умовами виробництва,  яка не спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за
заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди
та за поданням відповідного висновку медичних органів.

У
судовому засіданні представник позивачки підтримала заявлені вимоги та пояснила
суду,  що ОСОБА_1. працюючи у Одеському
театрі музикальної комедії,  отримала
виробничу травму,  про що був складений
Акт про нещасний випадок на виробництві від 30.01.2006 p..

Нещасний випадок
відбувся 26 січня 2006 р.
о 19 годин на спектаклі "Цілуй мені Кет",  коли ОСОБА_1. пересувалася по сцені.

При  цьому,
вона отримала перелом  основи  п'ятої плюсневої кістці  правої ступні. Позивачка перебувала на лікарняному
з 26.01.2006 р. по 03.04.2006 р. Як стверджувала представник позивачки,  вона зазнала фізичні та моральні
страждання,  які виразилися у погіршенні
функцій опори та ходьби.

З'ясував
обставини справи,  та перевірив їх
доказами,  суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1у відповідності із
Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності»,   ст.
23 ЦК України,  підлягають задоволенню за наступними
обставинами.

ОСОБА_1.,
працюючи у Одеському театрі музикальної комедії у якості
артистки балету отримала при обставинах викладених вище,  виробничу травму. По факту даного нещасного
випадку,  була створена комісія по
розслідуванню нещасного випадку,  яка
прийшла до висновку,  що нещасний
випадок,  який трапився з ОСОБА_1.
пов'язано з виробництвом,  про це також
свідчить складений Акт про нещасний випадок на виробництві від 30.01.2006 р.

Таким чином
підприємством - Одеським театром музикальної комедії було визнано,  що позивачкою була отримана травма на
виробництві.

Проаналізувавши
обставини справи,  а також норми
Законів,  які регулюють відшкодування
моральної шкоди,  суд приходить до
наступних висновків.

На
підставі  ст.  46 Конституції України громадяни мають право
на соціальний захист,  що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати працездатності,  втрати годувальника,  безробіття з незалежних від них
обставин,  а також у старості та в інших
випадках,  передбачених законом.  Це право гарантується загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян,  підприємств,
установ і організацій,  а також
бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі
державних,  комунальних,  приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Так,  Законом передбачено,  що завданням страхування від нещасного
випадку є відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам
їх,  сімей.

Частиною
3  ст.
34 того ж Закону передбачено,  що
моральна (немайнова) шкода,  заподіяна
умовами виробництва,  яка не спричинила
втрати потерпілим професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за
заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди
та

3

за поданням
відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат.

При
цьому,  сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати,  встановленої на день виплати,  незалежно від будь яких інших страхових
виплат.

Суд,  вважає,
що доводи позивачі,  які викладені
в заяві з приводу спричинення її моральних і фізичних страждань,  пов'язаних із погіршенням функції її
організму,  а саме з тим,  що вона не могла самостійно стояти,  пересуватися нашли своє підтвердження у
судовому засіданні,  наданими
доказами,  а саме листком
непрацездатності.

Суд,  також вважає,
що доводи представника позивачки про те,
що у житті позивачки сталися значні зміни,  які виразилися в неможливості реалізації
своїх звичок і бажань і це примусило її докладати додаткові зусилля для
організації свого життя підтверджуються випискою з амбулаторної карти,  в якої вказано,  що ОСОБА_1. находилася на лікуванні у лікаря
психотерапевта з діагнозом: наслідки отриманої травми -депресія 1 -2
ступені,  астено -невротичний синдром.

Аналіз
заперечень відповідача,  а саме те,  що у відповідності до частини 3  ст.  34
Закону позивач,  не має право на
відшкодування моральної шкоди,  а також
про те,  що наявність моральної
шкоди,  повинна встановлювати МСЄК,  спростовуються наступним.

Пленум
Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди зазначив,
що моральною шкодою є "втрати немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань,  або
інших негативних явищ,  заподіяних
фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших
осіб",  тобто моральна шкода це не
самі страждання,  а зумовлені ними втрати
немайнового характеру. Страждання являють собою процес нищення немайнового
блага,  а їх,  результат - негативні наслідки немайнового
характеру,  які є моральною шкодою.

Страждання
викликають певні зміни у житті потерпілого,
які примушують особу докладати додаткові зусилля для організації свого
життя.

Таким
чином,  встановлюючи факт спричинення
моральної шкоди суд повинен керуватися не лише критеріями,  які обумовлюють суб'єктивне сприйняття потерпілого
(почуття,  емоції),  але й тими,
які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної
людини способу життя.

Вищевикладене
положення свідчіть про те,  що медичні
органи,  можуть лише з'ясовувати
суб'єктивне сприйняття потерпілого до нещасного випадку,   а чи існує факт спричинення моральної шкоди
- це є юридична оцінка суду при вирішенні справи. Стаття 23 ЦК України,  передбачає право на відшкодування моральної
шкоди,  частина 1 даної статті
свідчить,  що моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях,  яких
фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Посилання
представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Приморському районі м.  Одеси на  ст.  77
Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік»,  відповідно до якої,  зупинені на 2007 рік норми Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання ,
які спричинили втрату працездатності" є безпідставними,  так як відповідно до ч. 4  ст.  2
ЦПК України,  Закон,  якій встановлює нові обов'язки,  скасовує чи звужує права,  належні учасникам цивільного процесу,  чи обмежує їх використання,  не має зворотної дії у часі.

Крім
того,  відповідно до ч. 1  ст.  8
ЦПК України,  суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних договорів,  згода на обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Слід
відмітити,  що в 1997 р. Україна
ратифікувала Конвенцію про захист прав і основних свобод людини,  згідно з якою кожний має право в разі
порушення його прав і свобод  із

4

боку
державних органів звернутися зі скаргою про порушення до Європейського суду з
прав людини.

08
листопада 2005 р. відбулося рішення Європейського суду з прав людини по справі
"Кечко проти України" де було зазначено,  що органи державної влади не можуть
відмовляти у виплатах передбачених національним законодавством,  доки відповідні положення про ці виплати є
чинними. Суд,  по даній справі,  не прийняв аргументу Уряду щодо бюджетних
асигнувань,  оскільки,  на його думку,  органи державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Крім
того,  на підставі  ст.  46
Закону,  Фонд соціального страхування від
нещасних випадків проводить збір та акумування страхових внесків,  має автономну,  незалежну від,  будь - якої іншої,  систему фінансування.

Як
зазначив Конституційний суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. - в
аспекті конституційного звернення про положення частини третьої статті 34
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності"
відшкодування фондом моральної шкоди - є соціальною виплатою,  а не видом відповідальності.

Вирішуючи
питання про розмір відшкодування моральної шкоди,  суд керувався вимогами ч.3  ст.  23
ЦК України,  тобто розумності та справедливості,  а також вимогами,  ч.3
ст.  34 Закону,  яка встановила максимальний розмір страхової
виплати 200 розмірів мінімальної заробітної плати і вважає,  що сума страхової виплати за моральну шкоду
повинна складати - 150 000 грн..

Керуючись  ст.
ст.  2, 8,  10,
11,  208,  209,
213,  214,  215,
218 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Приморському районі м.  Одеси про
стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути
з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у Приморському
районі м.  Одеси моральну шкоду на
користь ОСОБА_1у розмірі 75000 ( сімдесят п'ять тисяч) грн.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 -днів з дня
його проголошення,  а апеляційна скарга -
протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження рішення до
апеляційному суда Одеської
області через суд першої інстанції.