Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007
року                                Київський
районний суд м.  Харкова у складі:

головуючого     - судді Муратової С. О.

при секретарі    -                                                                             Носач О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант" ЛТД,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди у зв'язку з розповсюдженням відомостей,  що принижують честь,  гідність,
відомостей,  що не відповідають
дійсності та завдають шкоди діловій репутації,
-

встановив:

Позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з позовними вимогами
(а.с.  7),  які в ході
судового розгляду збільшив (а.с.  83),  та просить суд
зобов'язати відповідачів ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.,  ОСОБА_4
спростувати розповсюджені ними завідомо неправдиві відомості,  що принижують честь,  гідність та ділову репутацію позивача,  а саме,
інформацію,  викладену в
повідомленнях судцям районних судів за вих. № 50010/27 від 21
квітня 2005 року,  за вих. 50600/63 від 01
березня 2005 року,  апеляційному суду за вих. № 50500 від 13 вересня 2005 року,  стягнути з
Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант" ЛТД на його користь 5000 гр. на відшкодування моральної шкоди у зв'язку
розповсюдженням наклепницьких вимислів посадовими особами ОСОБА_2.,  ОСОБА_3.,
ОСОБА_4.,  стягнути з відповідачів
ОСОБА_2. 2500
гр.,  ОСОБА_3. 2500 гр.,  ОСОБА_4 2500 гр. на його користь за завдану моральну шкоду,  вказуючи,
що генеральний директор Науково-виробничого-підприємства
„Хартрон-Плант" ЛТД ОСОБА_2.,
зловживаючи своїм службовим становищем,
09
серпня 2001 року незаконно
звільнив з роботи бухгалтера даного підприємства ОСОБА_5,  яка звернулася
до нього за правовою допомогою як до члена суспільної організації Харківської
асоціації незаконно звільнених працівників та підписала довіреність для ведення
цивільних справ по поновленню її на роботі в посаді бухгалтера. Після
поновлення її на роботі 10
січня 2004 року Київським
районним судом м.  Харкова адміністрація
підприємства знову почала ущемляти її законні права,  і він знову захищав її інтереси в суді на її
прохання. За час вимушеного прогулу їй довелося працювати на заводі ім.  Малишева для придбання коштів на існування,  тому як у неї на утриманні знаходиться син - інвалід дитинства 2 групи,  а вона є одинокою матір'ю.

Позивач вказує,  що
посадові особи: генеральний директор Науково-виробничого-підприємства
„Хартрон-Плант" ЛТД ОСОБА_2.,
юрисконсульт ОСОБА_4.,  на запит
судді Московського районного суду м.
Харкова від 14
лютого 2004 року у листі за
вих. №
50600/63 від 01 березня
2005року,  з яким він ознайомився 01 квітня 2005 року,  повідомили наклепницькі відомості,  що принижують його честь та гідність,  відомості,
що не відповідають дійсності,
стверджували,  що довірена особа
ОСОБА_1 є співмешканцем.  В запереченні
за вих. №
50010/27 від 21 квітня 2005 року,  поданому
судді Київського районного суду м.
Харкова,  відповідачі ОСОБА_2. та
ОСОБА_4. вказують,  що представник ОСОБА_5 має неперевірений ніким документ організації „Ханур"
по захисту прав громадян,  що ОСОБА_1. є
співмешканцем   ОСОБА_5,  якого вигонив з
роботи завод ім.  Малишева вільна
профспілка Харківської області за фальш та неправдиві кляузи,  всі необгрунтовані скарги та заяви надходять
від ОСОБА_1. Відповідач ОСОБА_3.,  який є
заступником генерального директора та й відсутність генерального  директора
виконує  його  обов'язки,
та  юрисконсульт  ОСОБА_4.
в

2

запереченнях на
позов ОСОБА_5,  поданих в
апеляційний суд Харківської області за вих. № 50500 від 13
вересня 2005 року,  розповсюджують також неправдиві,  що ганьблять його,  та не відповідають дійсності,  повідомляють,
що громадянин ОСОБА_1.,  будучи в
похилому віці,  має похитнувшу
репутацію,  за кляузи та склоки,  неодноразово звільнявся з роботи
Облпрофрада,  завод ім.  Малишева,
та стверджують,  що довірена особа
ОСОБА_1. є співмешканцем ОСОБА_5,  продовжує
тероризувати підприємство скаргами та заявами,
в різні інстанції,  чим
намагається ввести в оману правоохоронні органи. Позивач вказує,  що це не відповідає дійсності,  навпаки,
він захищає порушені права бухгалтера ОСОБА_5,  а відповідачам
його дії не по душі. Позивач ОСОБА_1. зазначає,
що вказані посадові особи нанесли йому в рівному ступеню моральну
шкоду,  їх наклепницькі дії,  домисли були направлені на його моральне
знищення як правозахисника; є принижуючими,
призвели до моральних страждань,
дії відповідачів нанесли йому моральну шкоду у вигляді емоційних
переживань,  несправедливо завдали йому
образи,  відчуття неприємності,  душевний біль,  сильний гнів,
тревогу,  небажання
жити,  до байдужості,  хвилювання,
відсутності інтересу до всього,
що оточує,  позбавило
радості,  дії відповідачів були
направлені на оману суддів,  перешкодити
прийняти правосудне рішення. Ці фактичні обставини,  при яких йому було завдано моральну
шкоду,  індивідуальні особливості,  які він має,
підвищили ступінь нанесених йому страждань: наслідки черепно-мозкової
травми в поєднанні з гіпертонічною хворобою серця,  він є інвалідом 2 групи,  на його
думку,  навряд чи можливого компенсувати
йому моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. повністю підтримав
позовні вимоги,  просив суд задовольнити
їх повністю,  також позивач пояснив,  що він був членом Харківської асоціації
незаконно звільнених працівників,  з 2004 року він ніде не працює,
є інвалідом 2
групи.

В судовому засіданні інтереси відповідачів - Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант"
ЛТД,  генерального директора
Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант" ЛТД ОСОБА_2.,  заступника генерального директора
Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант" ЛТД ОСОБА_3. представляв
ОСОБА_4.,  який заперечував проти
позовних вимог,  вважав їх
необгрунтованими. Від відповідача ОСОБА_2. до суду надані письмові заперечення
на позовні вимоги ОСОБА_1.(а.с.  21-23,  123-124).

Відповідач - юрисконсульт Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант" ЛТД
ОСОБА_4. заперечував проти позовних вимог.

Суд,  вислухавши
пояснення позивача,  представника
відповідачів,  відповідача ОСОБА_4,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що позовні вимоги задоволенню не підлягають,  виходячи з наступного.

Як вбачається з листа за вих. № 50600/63 від 01 березня 2005 року,  адресованого
судді Московського районного суду м.
Харкова на запит від 14 лютого 2004 року в зв'язку з розглядом цивільної справи,  та підписаного генеральним директором
Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант" ЛТД ОСОБА_2. та
юрисконсультом ОСОБА_4.,  довірену особу
ОСОБА_1 вказано як співмешканця ОСОБА_5 (а.с.  2).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_5 за вих. №
50010/27 від 21 квітня 2005 року,  адресованому
судді Київського районного суду м.
Харкова,  підписаному
відповідачами   ОСОБА_2. та
ОСОБА_4.,  вказується,  що представник ОСОБА_5 має неперевірений ніким документ організації „Ханур" по захисту прав
громадян,  що ОСОБА_1. є співмешканцем   ОСОБА_5,
якого вигонив з роботи завод ім.  Малишева вільна профспілка Харківської
області,  за фальш та неправдиві
кляузи,  всі необгрунтовані скарги та
заяви надходять від ОСОБА_1. (а.с.  8).

В запереченні на позов ОСОБА_5,  адресованих в
апеляційний суд Харківської області за вих. № 50500 від 13
вересня 2005 року,  підписаних в.о. генерального директора
ОСОБА_3.,  юрисконсультом ОСОБА_4.,  зазначається,
що громадянин ОСОБА_1.,  будучи в
похилому віці,  має похитнувшу
репутацію,  за кляузи та склоки,  неодноразово звільнявся з роботи
Облпрофрада,  завод ім.  Малишева,
довірена особа ОСОБА_1. є

з

співмешканцем  ОСОБА_5.,   продовжує  тероризувати
підприємство  скаргами  та заявами,
в різні інстанції,  чим намагається
ввести в оману правоохоронні органи (а.с.
47).

Позивач вважає вказану в зазначених відзивах,  запереченнях на позови наклепницькими
відомостями,  що принижують його
честь,  гідність,  не відповідають дійсності,  та задають шкоди його діловій репутації.

Згідно ч. 1  ст.
277
ЦК України,  фізична
особа,  особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації,  має право на відповідь,  а також на спростування цієї інформації.
Відповідно до ч. 1,
2  ст.  297 ЦК України,  кожен має право на повагу
до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими.
Відповідно до ч.1  ст.  299 ЦК України,  фізична особа має право на
недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності і честі,
ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень,
що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 „Про застосування судами законодавства,  що регулює захист честі,  гідності,
і ділової репутації громадян та організацій" із змінами та
доповненнями,  до відомостей,  що порочать особу,  слід відносити ті з них,  які принижують честь і гідність громадянина
або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору
додержання законів,  загальновизнаних
правил співжиття та принципів людської моралі. В п. 11 вказаної Постанови містяться роз'яснення,  відповідно до яких,  не є наклепом поширення відомостей внаслідок
сумлінної помилки особи в їх достовірності.

Виходячи з положень
ст.  47' Закону України „Про інформацію",  оціночними судженнями,  за винятком образи чи наклепу,  є висловлювання,  які не місять фактичних даних,  зокрема критика,  оцінка дій,
а також висловлювання,  що не можуть
бути витлумачені як такі,  що містять
фактичні дані,  з огляду на характер
використання мовних засобів,  зокрема,  вживання гіпербол,  алегорій,
сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх
правдивості.

За загальновизнаними визначеннями честь - об'єктивна оцінка особистості,  яка визначає відношення суспільства до
громадянина,  соціальна оцінка моральних
та інших якостей особистості; гідність визначає соціально-цілісну значущість
людини та розуміння нею своєї значущості,
є самооцінкою особи своїх соціальних і моральних якостей як члена
суспільства; ділова репутація - це суспільна
оцінка професійної торгівельної,
комерційної та іншої службової діяльності особи - суб'єкта права. При вирішення спору суд виходить також з
цих узагальнюючих понять.

Відомості,
викладені на адресу судді Московського районного суду м.  Харкова в листі за вих. № 50600/63 від 01 березня 2005 року на запит суду (а.с.
25),  в частині,  що є предметом даної справи за позовом
ОСОБА_1.,  не знайшли оцінки в рішенні
Московського районного суду м.  Харкова
від 28
березня 2005 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
Державного підприємства „Завод ім.
Малишева" про стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату
заробітної плати та стягнення моральної шкоди (а.с.  74),
тобто ніяким чином не вплинули на його прийняття,  з чим також погодилися в судовому засіданні
позивач,  представник відповідачів і
відповідач ОСОБА_4. Позивач в цій частині зауважив,  що він втратив свої здібності,  йому перестало щастити як
правозахиснику,  після цього суди йому
почали відмовляти в позовах,  але ці
пояснення суд вважає необгрунтованими та безпідставними.

Щодо відзиву на позовну заяву ОСОБА_5 за вих. № 50010/27 від 21
квітня 2005 року,  адресованому судді Київського районного суду
м.  Харкова,  на час винесення цього рішення цивільна
справа за позовом ОСОБА_5
до Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант"
ЛТД,  третя особа ОСОБА_2. про
неправомірні дії посадових осіб та стягнення моральної шкоди по суті не
розглянута.

У цьому відзиві,  в запереченні на позов ОСОБА_5,  адресованих в
апеляційний

суд Харківської області за
вих. №
50500 від 13 вересня 2005 року,  фактично
вказана оціночна

інформація,  що стосується не позивача по вказаним
цивільним справам ОСОБА_5,  а її

довіреної особи ОСОБА_1.

4

Ця інформація не ганьбить,  не порочить гідність та честь особи позивача
по справі,  його ділову репутацію,  не завдає шкоди його інтересам.  Це були суб'єктивні оцінки авторів
відзивів,  заперечень на позовні заяви ОСОБА_5 про її довірену особу ОСОБА_1.,  подані у формі,  що адекватно,
недвозначно відбивають суб'єктивний характер судження,  а не у формі висновку чи то як ствердження
про факти,  а тому вони не підлягають
спростуванню.

Такі вислови як „ОСОБА_1.,  будучи в похилому віці,  має похитнувшу репутацію,  за кляузи та склоки... продовжує тероризувати
підприємство скаргами та заявами,  в
різні інстанції,  чим намагається ввести
в оману правоохоронні органи... всі необгрунтовані скарги та заяви надходять
від ОСОБА_1." не являється відомостями,
про які йдеться в  ст.
ст.  277,  297,
299 ЦК України,  оскільки
фактично це не є відомостями про особу,
а викладені лише епітети,
загальна оціночна критична характеристика ОСОБА_1. та його поведінки на
погляд відповідачів по справі,  що навряд
чи можна визнати за відомості,  які
порочать честь,  гідність,  ділову репутацію позивача,  і,  на
думку суду,  вони спростуванню не
підлягають,  оскільки при такій критиці
образи чи порушення інших захищених законом прав позивача ОСОБА_1.
відповідачами допущено не було.

Суд приходить до висновку,  що відомості,
вказані у відзивах на позови та запереченнях на апеляційну скаргу,  не порочать честі,  гідність,
ділову репутацію позивача,  так як
не тягнуть негативних наслідків з точки зору оцінки та самооцінки якостей
ОСОБА_1. як особи. До негативних наслідків для позивача можуть привести лише
такі поширені про нього відомості,  які
містять в собі вказівки на якісь визначені (певні) негативні риси чи моменти
суб'єкта.

В судовому засіданні представник відповідачів
пояснив,  що про те,  що ОСОБА_1. вигонили з роботи на заводі
ім.  Малишева,  стало достовірно відомо від заступника
генерального директора по кадрам,  про
його звільнення з обласної профспілки Харківської області стало відомо від заступника
голови громадської профспілки Харківської області,  а також надав характеристику на
ОСОБА_1.,  видану заступником
генерального директора по кадрам - начальником відділу кадрів ДП „Завод ім.
Малишева" (а.с.  45). Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1.,  його було звільнено з посади
механіка-енергетика цеха
ДП „Завод ім.
Малишева" за власним бажанням,
в подальшому запис про звільнення було визнано недійсним,  ОСОБА_1. було поновлено на роботі. У
вираженні „
довірена особа

ОСОБА_1... якого вигонив з роботи завод ім.
Малишева вільна профспілка Харківської

області,  за фальш
та неправдиві кляузи ....
неодноразово звільнявся з роботи Облпрофрада,  завод ім.
Малишева" мова йде не про відомості,  які не відповідають дійсності,  а відомості,
які неправильно викладені. Відповідачі в даному вираженні піддають
критиці поведінку позивача. Вони не порочать честь,  гідність,
ділову репутацію ОСОБА_1.,  не
завдають шкоди його інтересам.

Вказані лист,
відзив та заперечення були подані відповідно до Московського та
Київського районних судів м.  Харкова та
апеляційного суду Харківської області у зв'язку з розглядом судами цивільних
справ за позовами ОСОБА_5,  адресовані
безпосередньо відповідному суду,  тобто
органу,  який здійснює згідно закону
правосуддя шляхом вирішення спорів. В даному випадку відповідачі використали
надане Конституцією України своє право на свободу думки і слова,  на вільне вираження своїх поглядів та
переконань,  а також  ст.
ст.  27,  298 ЦПК
України щодо подачі заперечень на позовну заяву та на апеляційну скаргу.

Разом з тим,
представник відповідачів,
відповідач ОСОБА_4. в судовому засіданні довів,  що вони мали право критикувати поведінку
позивача ОСОБА_1.,  про що надав
характеристику на ОСОБА_1.,  видану
заступником генерального директора по кадрам - начальником відділу кадрів ДП „Завод ім.
Малишева",  в якій
зазначається,  що ОСОБА_1. за час роботи
на ДП „Завод ім.  Малишева"
зарекомендував себе з негативної сторони,
до роботи відносився недобросовісно,
самовільно робочий час виходив за територію заводу,  всі свої зусилля направляв на вирішення
особистих питань в шкоду для виробництва,
постійно знаходився на лікарняних,
отриманих в медичних закладах,
без перебування та обстеження в умовах стаціонару,  за систематичне невиконання трудових та
посадових обов'язків наказом по підприємству ОСОБА_1  було оголошено догану,  за

5

складом характеру неадекватний в поведінці та спілкуванні (а.с 45),  лист міської
клінічної лікарні №
13,  в якому повідомлялося,  що хворий
ОСОБА_1. є конфліктним (а.с.  44)> на
підтвердження своїх пояснень щодо знаходження ОСОБА_1. на лікарняних
представник відповідачів надав лист,
виданий головним бухгалтером ДП „Завод ім.  Малишева" про проведення оплати за 14 лікарнями листами ОСОБА_1.  в 2003,  2004 роках
(а.с.  114).

Щодо вислову у відзиві на позов про те,  що „...представник ОСОБА_5 має неперевірений ніким документ організації „Ханур"
по захисту прав громадян...",  в ,
цій частині представник відповідачів пояснив,
що відповідачі виходили з того,
що Київський районний суд м.
Харкова при розгляді справи за позовом ОСОБА_5 про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу спочатку не
перевірив місце праці ОСОБА_1. в товаристві ХАНЗП,  а на представлених довідці і
довіреності,  на погляд відповідачів,  були різні підписи,  про що надав копії довіреності та довідки
(а.с.  31). В цій частині суд виходить з того,
що  ст.  42 ЦПК України визначає документи,  що
посвідчують повноваження представників в судових засіданнях,  а тому в даному випадку мова повинна вестися
не про захист честі,  гідності,  ділової репутації,  а про надання до суду,  в тому числі і для ознайомлення учасникам
процесу належним чином оформлених та завірених документів,  що підтверджують повноваження представника в
цивільному процесі.

Сімейний кодекс України,
який набув чинності з 01 січня 2004 року,  визнає
проживання однією сім'єю чоловіка та жінки,
які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою. В судовому
засіданні сторонами не заперечується,  що
позивач дійсно записаний батьком дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження (а.с.
66-67),  позивач при
цьому пояснив,  що він усиновив цю дитину
із почуттів жалості до ОСОБА_5,  оскільки вона
сама виховує дитину,  яка є
інвалідом,  а також позивач
підтвердив,  що він дійсно відносив
лікарняні на роботу ОСОБА_5,  весь час ходив
з нею в її справах,  відвідував з
нею,  з дитиною поліклініки. Виходячи з
доказів по справі,  оцінених в їх
сукупності,  з наведених пояснень самого
позивача в судовому засіданні,  і пояснень
про його турботливе ставлення до дитини,
про яке також були обізнані відповідачі зі слів позивача,  а також мали медичну довідку,  в якій прізвище дитини зазначалося як
„ОСОБА_6" (а.с. 32),  а також
відповідачам було достовірно відомо,  що
справами ОСОБА_5.
займався ОСОБА_1.,
отримував за неї документи (а.с.  29),  приносив
лікарняні ОСОБА_5 за її місцем роботи,
суд вважає,  що відповідачі
об'єктивно мали підстави вважати,  що
„довірена особа ОСОБА_1. є співмешканцем ОСОБА_5",  і вважає,  що,  в
даному випадку відсутнє поширення саме недостовірної інформації,  а мала місце сумлінна помилка відповідачів в
достовірності цієї інформації,  яка
ніяким чином,  на погляд суду,  не порушила честь,  гідність,
тим паче,  ділову репутацію
позивача,  який з 2004 року,  виходячи з
пояснень самого позивача,  ніде не працює
за станом здоров'я.

Для застосування
ст.   ст.  277,
297,  299 ЦК України потрібно,  щоб відомості
порочили особу не з точки зору її самої,
а з точки зору закону,  принципів
людської моралі. Оскільки,  на думку
суду,  відповідачі не поширювали про
позивача неправдивих відомостей,  які
його порочили,  принижували б його
честь,  гідність та ділову
репутацію,  суд відмовляє позивачу в
позовних вимогах щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Керуючись  ст.   ст.  209,  212-215,
218 ЦПК України,
ст.   ст.  277,
297,  299 ЦПК України,   ст.  47і Закону України „Про
інформацію",  Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 „Про
застосування судами законодавства,  що
регулює захист честі,  гідності,  і ділової репутації громадян та
організацій",  суд,  -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання
відповідачів ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 спростувати розповсюджені ними
завідомо неправдиві відомості,  що
принижують честь,  гідність та ділову
репутацію позивача,  а саме,  інформацію,
викладену в повідомленнях суддям районних судів за вих. № 50010/27 від 21 квітня 2005 року,  за вих. 50600/63 від 01 березня 2005 року,  апеляційному
суду за вих. №
50500 від 13 вересня 2005

6

року,  стягнення з
Науково-виробничого-підприємства „Хартрон-Плант" ЛТД на користь позивача
ОСОБА_1 5000
гр. на відшкодування моральної шкоди у зв'язку
розповсюдженням наклепницьких вимислів посадовими особами ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  стягнення з відповідачів
ОСОБА_2 2500
гр.,  ОСОБА_3 2500 гр.,  ОСОБА_4 2500 гр. на користь позивача ОСОБА_1 за завдану моральну шкоду
-
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі протягом 10 днів після проголошення вступної та резолютивної частини
рішення до Київського районного суду м.
Харкова заяви про апеляційне оскарження рішення суду та шляхом подачі
протягом 20
днів після подачі вказаної заяви апеляційної скарги до
Київського районного суду м.
Харкова,  або в порядку ч.4  ст.  295 ЦПК України.

Суддя