Справа №2-2352/07
Рішення

Іменем України

17 грудня 2007
р.     Приморський районний суд м.  Одеси у складі:

головуючого -
судді Нікітіної С. Й. при секретарі - Віноградовій І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до редакції газети
"Одеський вісник",
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про захист
честі,  гідності,  ділової репутації,  спростування недостовірної інформації та
відшкодуванні моральної шкоди,

встановив:

Позивач
звернувся до суду із позовом про захист особистих немайнових прав (честі,  гідності,
ділової репутації),  спростування
недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,  мотивуючи свої вимоги тим,  що в номері НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 газети
"Одеський вісник" на сторінці 13 було опубліковано три статті
«ІНФОРМАЦІЯ_3»,  за підписом
ОСОБА_4,  «ІНФОРМАЦІЯ_1»,  за підписом ОСОБА_5,  «ІНФОРМАЦІЯ_2»,  за підписом ОСОБА_3. Опублікуванням вказаних
статей були порушені особисті немайнові права ОСОБА_1. В статтях розповсюджена
інформація,  яка не відповідає
дійсності,  порочить честь,  гідність,
а також принижує ділову репутацію ОСОБА_1,  в зв'язку з чим останній просить визнати
вказані відомості такими,  що порушують
особисті немайнові права,  не
відповідають дійсності,  зобов'язати редакцію
газети «Одеський вісник» опублікувати спростування на вказані статті.

У
судовому засіданні позивач вимоги,
заявлені в позові змінив,
відмовившись від позовних вимог до ОСОБА_4,  доповнив позовні вимоги до ОСОБА_3,  та пояснив,
що в номері НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 газети «Одеській вісник» були
опубліковані статті «ІНФОРМАЦІЯ_3»,  за
підписом ОСОБА_4,  але насправді ОСОБА_4
цю статтю не писав,  авторство її
належить ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1»,  за
підписом ОСОБА_5,  «ІНФОРМАЦІЯ_2»,  за підписом ОСОБА_3.

У статті
«ІНФОРМАЦІЯ_3» у назві слово «полковник» взято в дужки,  що принижує ОСОБА_1,
як офіцера збройних сил. Таке висловлювання не є
оціночним судженням,  так як в статті не
аналізувалась його діяльність як офіцера,
а іронічно ОСОБА_1
називався полковником у відставці.

У статті
«ІНФОРМАЦІЯ_1» розповсюджена інформація,
що ОСОБА_1.
розпалював на сторінках газети ворожнечу.

У статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» відносно ОСОБА_1 розповсюджена інформація про те,  що дуже багато журналістів скаржились на
переписування ОСОБА_1 їх заміток,
проставляння свого підпису під ними. У статті також йшлася мова про
те,  що ОСОБА_1 відправляв переписані замітки в газети,  де працював власним кореспондентом;
хвастався,  що випустить газету «крутішу»
ніж газета «Обозрение»; благав ОСОБА_6
залишити його редактором «Одеського вісника»; пригрівся пресс-секретарем у ОСОБА_12;
посилаючи журналістів на презентації вимагав приносити йому звідти подарунки;
нагадати плеер,  що принесла ОСОБА_2,
чи косметичний набір,
експропрійований у ОСОБА_7; що гроші,
які ОСОБА_7 заробила на виборах він взяв і «забув» передати їй,  за то не забув на них купити собі мобільний
телефон; що водій ОСОБА_8 звільнився від непосильних виплат не в касу; що
спеціально не виплачувались гроші,
домовлялись про штрафні санкції и
одержувались «откати»
до 10000 умовних одиниць; що він вимагав виплачувати йому 50% від
гонорарів,  отриманих журналістами;
списав бюджетні кошти на ремонт на Канатній 83; відкрив дві перукарні «Людмила»
на вул.  Філатова,  94,  та
Фонтанській дорозі,  15а.

Перелічені
висловлювання та інформація,
розповсюджені в статтях газети «Одеський вісник» порушують право на
повагу до гідності та честі,
недоторканність ділової репутації,
не

відповідають
дійсності,  порочать честь та
гідність,  а також принижують ділову
репутацію ОСОБА_1,  чим порушують його
немайнові права.

Крім
того,  протиправною поведінкою
відповідачів честі,  гідності та діловій
репутації позивача завдана моральна шкода,
яка виражена у вимушених змінах в соціальних і трудових відносинах,  у формуванні в читачів та працедавців думки
про його непридатність до виконання складних редакційних завдань,  низьких моральних якостях журналіста та
редактора,  недодержанні законів і правил
співіснування,  в тому,  що після опублікування названих статей він та
члени його родини отримували дзвінки,
листи,  усні звернення
читачів,  телеглядачів і колег,  перед якими доводилось виправдовуватися,  докладати зусилля для мінімізації зниження
престижу,  давати пояснення керівництву
Телерадіокомпанії «APT»,  та газети
«Голос України» де працює позивач. Розповсюдження висловлювань,  що порушують право на повагу та недостовірної
інформації привело до психологічного дискомфорту,  нервового перенапруження,  підвищеної збудливості наслідком чого позивач
був вимушений звернутися за медичною допомогою та знаходився на стаціонарному
лікуванні.

Оцінюючи
моральну шкоду,  позивач просить стягнути
з ОСОБА_2 200 грн. 00 коп.,  ОСОБА_3 10
300 грн. 00 коп,  редакції газети
«Одеський вісник» 5 000 грн.00 коп.,  а
також стягнути з відповідачів судові витрати.

Представник
відповідача ОСОБА_2 позов не визнав з тих підстав,  що стаття «ІНФОРМАЦІЯ_1» написана в порядку
самозахисту,  у відповідь на
висловлювання позивача у телепередачі телекомпанії «APT»,  де він назвав журналістів газети «Одеський
вісник» «пихатими газетними індиками» та «самовпевненими і жируючими на
бюджетні гроші людьми,  які вважають себе
журналістами». Висловлювання,  що ОСОБА_1. розпалював на
сторінках газети ворожнечу не принижує честь та гідність позивача і є оціночним
судженням.

Представник
відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав письмові заперечення
відповідачки та надав на огляд суду копії статей,  що опубліковані в газеті «Одеський вісник» в
період,  коли ОСОБА_1 був головним
редактором цієї газети.

Відповідач
ОСОБА_3 та його представник у останнє судове засідання не з'явилися,  про час та дату слухання справи був
повідомлені належним чином,  про причини
неявки суду не повідомлено,  але
представник ОСОБА_3,  приймавши участь у
судовому засіданні,  повністю дала
пояснення по суті позову, не погодившись з ним з тих підстав,  що стаття «ІНФОРМАЦІЯ_1» написана в порядку
самозахисту,  у відповідь на
висловлювання позивача у телепередачі телекомпанії «APT»,
де він назвав журналістів газети «Одеський вісник»
«пихатими газетними індиками» та «самовпевненими і жируючими на бюджетні гроші
людьми,  які вважають себе журналістами».
Висловлювання,  що ОСОБА_1. розпалював на
сторінках газети ворожнечу не принижує честь та гідність позивача і є оціночним
судженням.

Сам
ОСОБА_3 надав суду письмове заперечення до позовної заяви в якому
стверджує,  що інформація викладена в
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» є достовірною,  але
доказів на підтвердження цього не надав.

Заслухавши
пояснення позивача,  представників
відповідачів,  дослідивши матеріали
справи,  суд вважає,  що позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом
встановлено,  що в номері НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_4 газети «Одеській вісник» були опубліковані статті
«ІНФОРМАЦІЯ_3»,  за підписом ОСОБА_4,  «ІНФОРМАЦІЯ_1»,  за підписом ОСОБА_5,  «ІНФОРМАЦІЯ_2»,  за підписом ОСОБА_3. «ОСОБА_3» є псевдонім головного
редактора газети ОСОБА_3.

В статті «ІНФОРМАЦІЯ_3»
розповсюджена інформація,  що ОСОБА_1. є
полковником у відставці,  крім того,  у назві статті слово справжній взято у лапки.
Відповідно до Словника російської мови ОСОБА_13 під редакцією ОСОБА_9 - лапки -
знаки для виділення прямої мови,
цитат,  а також слів,  спожитих в умовному або іронічному значенні.
Взяття слова «справжній» у лапки створює враження фіктивності військового
звання,  яке отримав позивач. Відповідно
до наказу Міністра оборони України № 0163 від 20.08.1993 року ОСОБА_1 присвоєно
чергове військове звання «полковник». Наказом Міністра оборони України № 03140
від 17.12.1994 року він звільнений в запас.
Означена інформація та назва статті не була створена автором
ОСОБА_4,  а з'явилась як наслідок
редакторської правки,  про які він
довідався після виходу газети друком.

Відповідно
до статті 21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації»
підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням
засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа,  що виконує її' функції.

Згідно  ст.  36
Закону України "Про друковані засоби масової інформації". Редакція
зобов'язана при використанні авторських матеріалів і творів художньої
літератури та мистецтва додержувати авторських прав та прав на інтелектуальну
власність.

Відповідно
до статті 23 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» редактор
(головний редактор) керує діяльністю редакції в межах повноважень,  визначених її статутом,  представляє редакцію у відносинах із
засновником (співзасновниками),
видавцем,  авторами,  державними органами,  об'єднаннями громадян і окремими громадянами,  а також у суді і третейському суді та несе
відповідальність за виконання вимог,  що
ставляться до діяльності друкованого засобу масової інформації,  його редакції відповідно до цього Закону та
інших актів законодавства України.

Таким
чином,  діями відповідача - редакції
газети «Одеський вісник» внесено в статтю корективи,  в наслідок яких розповсюджено висловлювання
та недостовірну інформацію,  яке
принижують честь,  гідність та ділову
репутацію позивача,  чим порушено статті
297,  299 ЦК України,  законодавство
щодо авторських прав. Відповідальність за опублікування недостовірної
інформації покладається на головного редактора.

В статті
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідачем ОСОБА_2 розповсюджено інформацію,  що ОСОБА_1.
розпалював на сторінках газети ворожнечу. Досліджені в судовому засіданні копії
статей,  що опубліковані в газеті
«Одеський вісник» в період,  коли позивач
був головним редактором цієї газети,
вміщують критику керівництва УМВС України в Одеській області та Одеської
обласної адміністрації,  оцінені судом,  та не можуть бути визнані як такі,  що розпалюють ворожнечу.

Відповідно
до статті 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» Журналіст
зобов'язаний подавати для публікації об'єктивну і достовірну інформацію.

Відповідно
до статті 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий
до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними
судженнями,  за винятком образи чи
наклепу,  є висловлювання,  які не містять фактичних даних,  зокрема критика,  оцінка дій,  а також висловлювання,  що не можуть бути витлумачені як такі,  що містять фактичні дані,  з огляду на характер використання мовних
засобів,  зокрема вживання гіпербол,  алегорій,
сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх
правдивості.

В рішенні у справі «ОСОБА_13 проти
Словаччини» від 12.07.2001 року Європейський Суд з прав людини (далі - Суд)
зазначив: «Якщо висловлювання є рівнозначним оціночному судженню,  пропорційність втручання повинна залежати від
того,  чи існує достатня фактична основа
для оспорюваного висловлювання,  оскільки
навіть оціночне судження може бути надмірним». Відповідачем не надано
доказів,  згідно з якими розповсюджена
інформація є дійсною критикою чи оцінкою дій з розпалювання ворожнечі
позивачем.

Таким чином,  у суду немає підстав вважати оціночним
судженням інформацію розповсюджену,  в
статті «ІНФОРМАЦІЯ_1»,  що ОСОБА_1.
розпалював на сторінках газети ворожнечу,
суд вважає,  що така інформація є
недостовірною,  та принижує честь,  гідність та ділову репутацію позивача.

В статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» відносно ОСОБА_1 розповсюджена інформація,  що дуже багато журналістів скаржились на
те,  що він переписував їх замітки,  ставив свій підпис і відправляв в
газети,  де працював власним
кореспондентом; хвастався,  що випустить
газету «крутішу» ніж газета «Обозрение»;
благав ОСОБА_6 залишити його редактором «Одеського вісника»; пригрівся пресс-секретарем у ОСОБА_12;
посилаючи журналістів на презентації вимагав приносити йому звідти подарунки;
нагадати плеер,  що принесла ОСОБА_2,
чи косметичний набір,
експропрійований у ОСОБА_7; що гроші,
які ОСОБА_7 заробила
на виборах він взяв і «забув» передати їй,
за то не забув на них купити собі мобільний телефон; що водій ОСОБА_8
звільнився від непосильних виплат не в касу; що спеціально не виплачувались
гроші,  домовлялись про штрафні санкції и одержувались «откати» до 10000 умовних
одиниць; що він вимагав виплачувати йому 50% від гонорарів,  отриманих журналістами; списав бюджетні кошти
на ремонт на Канатній 83; відкрив дві перукарні «Людмила» на вул.  Філатова,
94,  та Фонтанській дорозі,  15а. Представником відповідача ОСОБА_3 не
надано суду будь-яких доказів на підтвердження достовірності опублікованої
інформації.

Відповідно  ст. 201 ЦК
України особистими немайновими благами,
які охороняються цивільним законодавством,  є: здоров'я,
життя,  честь,  гідність,
ділова репутація,  а також інші
блага,  які охороняються законодавством.

Згідно  ст.  36
Закону України "Про друковані засоби масової інформації-". Редакція
зобов'язана при використанні авторських матеріалів і творів художньої
літератури та мистецтва додержувати авторських прав та прав на інтелектуальну
власність.

Згідно  ст.  37
Закону України "Про друковані засоби масової інформації",  громадяни,
юридичні особи і державні органи,
а також їх законні представники мають право вимагати від редакції
друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених
про них відомостей,  що не відповідають
дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів
того,  що опубліковані нею відомості
відповідають дійсності,  вона зобов'язана
на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому
випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною
ініціативою.

Спростування
повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком
"Спростування" на тому ж місці шпальти,  де містилося повідомлення,  яке спростовується. Обсяг спростування не
може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного повідомлення або
матеріалу. Забороняється вимагати щоб спростування було меншим,  ніж половина стандартної сторінки
машинописного тексту. Спростування може бути підготовленим у формі відповіді,  обсяг якої не перевищує спростовуваного
матеріалу. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування заявника без його
згоди не допускаються.

Згідно  ст.
297 ЦК України,  кожен має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Згідно статті 299 ЦК
України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.
Найбільш часто честь,  гідність та ділова
репутація можуть порушуватись шляхом поширення недостовірної інформації. При
цьому неважливо,  яким способом
здійснюється поширення інформації (усним,
письмовим,  за допомогою творів
мистецтва,  за допомогою масової
інформації,  за допомогою електронних
комунікацій,  за допомогою жестів,  міміки,
та інших усталених дій). Основним є те,
що дана інформація стосувалась певної особи,  була викладена недостовірно та порушувала
особисті немайнові прав.

Відповідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про застосування судами

законодавства,  що
регулює захист честі,  гідності і ділової
репутації громадян та організацій" №7

від 28.09.1990 р. відповідач повинен довести,  що поширені ним відомості відповідають
дійсності.

На позивача покладається обов'язок довести лише факт
поширення відомостей,  які його порочать,

особою,                  до                         якої                          пред'явлений                       позов.

З
наданих суду матеріалів справи,
вбачається,  що вимогу п.17 даної
постанови позивач виконав,  надавши суду
копію статей «ІНФОРМАЦІЯ_6»,  «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» в номері
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 газети "Одеський вісник",  що підтверджується матеріалами справи. Однак
відповідачі,  покладені на них обов'язки
п.17 даної постанови пленуму Верховного Суду України,  не виконали,
не довели,  що поширені ними
відомості відповідають дійсності,  а
відповідач ОСОБА_2 та її представник не довели,
що оскаржуване висловлювання є оціночним судженням.

Відповідно  ст. 23 ЦК
України особа має право на відшкодування моральної коди,  завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно  ст. 23 ч.1 п.4 моральна шкода може,  полягати у приниженні честі,  гідності,
а також ділової репутації юридичної особи.

Відповідно  ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними
рішеннями,  діями чи бездіяльністю,  відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про застосування судами

законодавства,  що
регулює захист честі,  гідності і ділової
репутації громадян та організацій" №7

від 28.09.1990 р. суд може розглядати в одному
провадженні в цивільній справі про спростування

відомостей,  які
порочать честь і гідність громадянина або організації вимоги позивача про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди,  завданої неправомірними діями. Суд вирішує

такі вимоги відповідно до статей ЦК України,  виходячи з принципу відшкодування винним
шкоди

у                                                           повному                                                                обсязі.

З
наданих суду матеріалів справи,
вбачається,  що позивач просить
стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду,  з ОСОБА_2 200 грн. 00 коп.,  ОСОБА_3 10 300 грн. 00 коп.,  редакції газети «Одеський вісник» 5 000
грн.00 коп.

Факт
завдання моральної шкоди,  яка виражена у
приниженні честі,  гідності та ділової
репутації позивача в судовому засіданні підтверджено поясненнями позивача,  листком непрацездатності Серії ГР № 223505
виданим міською клінічною лікарнею № 10,
згідно з яким позивач з 01.08.2005 року по 15.08 2005 року знаходився на
стаціонарному лікуванні,  випискою з
історії хвороби № 6114 з якої встановлено,
що погіршення стану здоров'я відзначається протягом останніх днів в
наслідок нервового перенапруження,
листом Телекомпанії «APT»,  листами читачів,  що надійшли на ім'я позивача. При визначенні
розміру завданої моральної шкоди,
позивач виходив з тих обставин,
що в наслідок неправомірних дій відповідачів,  які виразились в розповсюдженні недостовірної
інформації,  інформації,  що принижує честь,  гідність та ділову репутацію він притерпів
вимушених змін в соціальних і трудових відносинах,  після опублікування названих статей він та
члени його родини отримували дзвінки,
листи,  усні звернення
читачів,  телеглядачів і колег,  перед якими доводилось виправдовуватися,  докладати зусилля для мінімізації зниження
престижу,  давати пояснення керівництву
Телерадіокомпанії «APT»,  та газети
«Голос України» де працює позивач.

Таким
чином,  оцінивши у сукупності добуті та
досліджені в судовому засіданні докази по справі,  суд вважає можливим задовольнити позов
частково,  зобов'язавши опублікувати
спростування інформації,  що не
відповідає дійсності та порочить честь,
гідність та ділову репутацію,
розповсюдженої в статтях «ІНФОРМАЦІЯ_6»,
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
опублікованої в номері НОМЕР_1 газети "Одеський вісник" від
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Однак
суд вважає,  що статтею ОСОБА_2
«ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 не причинено моральних страждань. При цьому суд також
враховує матеріальне становище відповідачки і приходить до висновку,  що в цій частині вимоги не підлягають
задоволенню.

Що
стосується моральнлої шкоди,  завданої
діями ОСОБА_3 та редакції,  суд вважає ці
вимоги доказаними та такими,  що
підлягають задоволенню,  однак зі
зниженням розміру шкоди. Так,  стягнути з
ОСОБА_3 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.,
редакції газети «Одеський вісник» 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. в
рахунок завданої ними позивачу моральної шкоди. Крім того,  суд вважає необхідним,  стягнути з ОСОБА_3 та редакції газети
«Одеський вісник» в солідарному порядку на користь позивача державне мито в
розмірі 792 грн. 00 коп.

Керуючись  ст.
ст.  23,  201,
1167 ЦК України,  п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про застосування судами законодавства,  що регулює захист честі,  гідності і ділової репутації громадян та
організацій" №7 від 28.09.1990 p.,   ст.
ст.  37,  41 Закону України "Про друковані засоби
масової інформації" від 16.11.1992 р. зі змінами та доповненнями,   ст.
ст. 202,  202-1,  203 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково,  визнати
відомості викладені статті «ІНФОРМАЦІЯ_3»,
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» опубліковані в номері НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_4 газети "Одеський вісник" на сторінці 13 а саме: в статті
«Справжній полковник» - полковник у відставці,
відставний полковник; в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» - розпалював на сторінках
газети ворожнечу; в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» - дуже багато журналістів скаржились
на те,  що він переписував їх
замітки,  ставив свій підпис і відправляв
в газети,  де працював власним
кореспондентом; хвастався,  що випустить
газету «крутішу» ніж газета «Обозрение»;
благав ОСОБА_6 залишити його редактором «Одеського вісника»; пригрівся пресс-секретарем у
ОСОБА_12; посилаючи журналістів на презентації вимагав приносити йому звідти
подарунки; нагадати плеер,  що принесла ОСОБА_2,
чи косметичний набір,
експропрійований у ОСОБА_7; що гроші,
які ОСОБА_7 заробила на виборах він взяв і «забув» передати їй,  за то не забув на них купити собі мобільний
телефон; що водій ОСОБА_8 звільнився від непосильних виплат не в касу; що
спеціально не виплачувались гроші,
домовлялись про штрафні санкції и
одержувались «откати»
до 10000 умовних одиниць; що він вимагав виплачувати йому 50% від
гонорарів,  отриманих журналістами;
списав бюджетні кошти на ремонт на Канатній 83; відкрив дві перукарні «Людмила»
на вул.  Філатова,  94,  та
Фонтанській дорозі,  15а,  такими,
що не відповідають дійсності.

Зобов'язати
редакцію газети «Одеський вісник» протягом десяти днів після вступу рішення в
законну силу,  мовою видання,  тим же шрифтом,  в суботньому випуску на сторінці 13
опублікувати спростування даної інформації наступного змісту:

«ОПРОВЕРЖЕНИЕ»

недостоверной информации
распространенной о ОСОБА_1 в статьях ОСОБА_4,
«ІНФОРМАЦІЯ_6»,  ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1»
и

ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_2»

Информация,  распространенная о ОСОБА_1 в газете «Одесский
вестник» НОМЕР_1 от
ІНФОРМАЦІЯ_4,  на странице 13,  в
статье ОСОБА_4 «ІНФОРМАЦІЯ_6»,  ОСОБА_2
«ІНФОРМАЦІЯ_1» и ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_2» является недостоверной в части
распространения следующих сведений: что он является «полковником в
отставке»,  «на страницах газеты
«Одесский вестник» разжигал вражду»,
«многие журналисты жаловались на то,
что он переписывал их заметки,
ставил свою подпись и отправлял в газеты,  где работал собственным
корреспондентом»,  «в 1997 году хвастался,  что скоро выпустит газету «покруче»,  чем «Обозрение»,  «умолял ОСОБА_6 оставить его редактором
«Одесского вестника»,  «работал
пресс-секретарем у ОСОБА_14»,  «посылая
журналистов на презентации требовал приносить ему оттуда подарки»,  «присвоил плеер,  принесенный ОСОБА_2»,  «эксприировал» косметический набор у
ОСОБА_7»,  «присвоил деньги,  которые ОСОБА_7 заработала на выборах и на
них купил себе мобильный телефон»,
«непосильными выплатами (не в кассу) довел до увольнения водителя
арендованной на деньги редакции автомашины фирмы «Маячок»,  «не выплачивал деньги,  договариваясь о штрафных санкциях и получал
откаты до 10 000 у.е.»,  «требовал выплачивать ему 50 % от гонораров,  полученных журналистами»,  «списал бюджетные средства на мнимый ремонт
на Канатной,  83»,  «открыл
2 парикмахерские
«Людмила».

Редакция газеты «Одесский вестник»
приносит свои извинения ОСОБА_1 в связи с распространением указанной
недостоверной информации,  нарушающей его
личные неимущественные права.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 5 000 (п'ять тисяч) грн.,  редакції газети «Одеський вісник» 3 000 (три
тисячі) грн. в рахунок відшкодування завданої ними позивачу моральної шкоди.

Крім
того,  суд вважає необхідним,  стягнути з ОСОБА_3,  редакції газети «Одеський вісник» в
солідарному порядку на користь позивача державне мито в розмірі 792 грн. 00
коп.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовити.

На
рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано заяву про
апеляційне оскарження,  а протягом 20
днів після подання заяви - апеляційну скаргу через місцевий суд.