Справа №2-6|07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого
2007 року                                                 Приморський
районний суд м. Одеси

у складі:
головуючего судді Ярош С. В.

при
секретарі                    Жуковської
Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
Одеської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

позивач
звернувся з позовом до суду про визнання за ним права власності на нежитлове
підвальне приміщення площею 117, 6 кв.м.
по АДРЕСА_1,  обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим,  що він 29 серпня
2006 року уклав з власниками квартир АДРЕСА_1 угоду,  згідно якої вони дали свою згоду оформлення
на нього права власності своїх часток у зазначеному приміщені цього будинку.

У
зв'язку з тим,  що правові документи на
це приміщення були відсутні,  угода була
укладена в простій письмовій формі.

В
подальшому він звернувся в Одеську міську раду з проханням про належне
оформленння права власності на спірне приміщення,  але одержав відмову через те,  що посадові особи відповідача вважають що
тількі міська рада є власником цієї нерухомості а не власники квартир в ньому і
тому право на таку угоду вони не мали.

На
підставі п.1, 1 рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року
допоміжні приміщення / підвали,
сараї,  кладовки,  горища,  колясочні
/ передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією
ними квартир / кімнат у квартирах / багатоквартирних будинків. Підтверження
права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій,  зокрема створеня об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку,  вступу до
нього.

На
підставі  ст. 12 Закону України « Про
власність » громадянин набуває права власності на майно внаслідок укладення
угод,  не заборонених законом.

Просить
суд задовольнити його позов,  визнати
права власності на нежитлове підвальне приміщення площею 117, 6 кв.м.  по АДРЕСА_1.

Представник
Одеської міської ради,  позов не визнав
та суду пояснив,  що позивач дійсно
звертався до посадових осіб ради з питанням про оформлення права власності на
нежитлове підвальне приміщення площею 117, 6 кв.м.  по АДРЕСА_1,
але одержав відмову через те,  що
це приміщення належить териториальної громаді в особі Одеської міської ради.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши пояснення
сторін,  суд вважає,  що позов підлягає задоволенню.

Дійсно,  як встановлено в суді,  позивач уклав з власниками квартир АДРЕСА_1
угоду,  згідно з якою вони відмовляються
на його користь від своїх часток у нежитловому підвальному приміщення площею
117, 6 кв.м.

У
зв'язку з тим,  що правові документи на
це приміщення були відсутні,  угода була
укладена в простій письмовій формі.

В
подальшому позивач звернувся в Одеську міську раду з питанням про належне
оформленння правових документів на спірне приміщення,  але одержав відмову через те,  що посадові особи останнього вважають,  що тількі теріторіальна громада в особі
Одеської міської ради є власником цієї нерухомості а не власники квартир в
ньому,  і тому право на укладення будь
яких угод вони не мали.

Згідно з
рішенням Конституційного суду України від 02.03.2004 року допоміжні приміщення
( підвали,  сараї,  кладовки,  горища та ін.) передаються безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків.
Підтверження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення
додаткових дій,  зокрема створеня
об'єднання співвласників багатоквартирного будинку,  вступу до нього.

Таким
чином,  згідно з наведеними нормами права
суд вважає власником спірного нежитлового приміщення власників квартир
АДРЕСА_1.

В свою
чергу власники квартир цього будинка,  у
повному обстязі дали свою згоду на оформлення права власності своїх часток у
спірному приміщенні на позивача,  що
підтверждується їх заявою та особистими підписами,  які посвідчені директором КП ДЄЗ « Жовтневий
» Орловським О.І.

На
підставі п.1  ст. 369 ЦК України
співвласники майна,  що є у спільній
сумісній власності,  володіють і
користуються ним спільно,  якщо інше не
встановлено домовленістю між ними; п.2 - згода співвласників на вчинення
правочину що до розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації,  має бути висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.

Згідно
зі  ст. 220 ЦК України,  якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору,  що підтверджується
письмовими доказами,  і відбулося повне
або часткове виконання договору,  але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,  суд може визнати такий договір дійсним.  У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

На
підставі  ст. 12 Закону України « Про
власність » громадянин набуває права власності на майно внаслідок укладення
угод,  не заборонених законом.

Зазначені
обставини дають суду підстави визнати угоду від 29.08.2006 року,  укладену між ОСОБА_1 та мешканцями АДРЕСА_1 правомічною,  та визнати за позивачем право власності на
підвальне приміщення площею 117, 6 кв.м.
по АДРЕСА_1.

Керуючись,   ст.
ст. 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України,
ст.  ст. 220, 369 ЦК України,   ст. 12 Закону України « Про власність
»,  рішенням Конституційного суду України
від 02.03.2004 року,  суд -

ВИРІШИВ:

Позив
ОСОБА_7 до Одеської міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати
право власності на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 117, 6 кв.м.
,  розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Рішення
може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської
області через Приморський районний суд м.
Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч.4  ст.  295 ЦПК України.