Справа 2-7847/07 p.
РІШЕННЯ

ІМ*ЯМ   УКРАЇНИ.

26.11.07 р. Московський райсуд м. Харкова у складі головуючого судді Оксененко В.А., при секретарі- Воронюк О.О., розглянув у
відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у
порядку спільно набутого майна подружжя, вселення
до житла, 3 особи-міськВТІ, приватний нотаріус,-

Встановив:

31.07.2007р. ОСОБА_1 звернувся до Московського районного
суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ сумісно набутого майна подружжя й визнання за ним права власності на Ч частку квартири АДРЕСА_1 та вселення до вказаного житла.

В обґрунтування своїх вимог
представник позивача вказав наступне.

З 16.03.2002 р.
позивач перебував з відповідачкою по справі у зареєстрованому
шлюбі. На спільні гроші подружжя 12.02.2004 р. вони придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка є сумісним майном, а тому кожному з подружжя
належить по Ч частки цієї квартири.
13.09.2005 р. шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка самовільно виселила позивача з квартири, тому,
просить вселити його у житлове приміщення.

Представник відповідачки позов не визнала, при цьому пояснила, що за час шлюбу позивач не працював та власних грошей не мав: до
01.03.2004 р. він навчався по контракту на денному факультеті
у Аерокосмічному університеті; гроші, які надсилав йому батько,
витрачав на власні потребі та сім'ї не давав.
Відповідачці на праві власності за договором дарування від 03.09.2002 р. належала квартира 15 по АДРЕСА_2, яка є її власним
майном. Ця квартира 29.1.2004 р. була
продана через агентство нерухомості та на виручені гроші через кілька днів-12.2.2004 р. куплена спірна квартира, яка була зареєстрована на ОСОБА_2 Позивач до покупки квартира відношення не мав, ніяких грошей на давав. Оскільки, квартира була придбана не за спільні
кошти подружжя, просять в позові відмовити.

Крім того, рішенням Московського суду м.Харкова від 25.10.2006 р. №2-1040/06 р. позивач був знятий з реєстраційного обліку по
спірної квартирі; з жовтня 2005 р. останній у квартирі не проживає, не є членом
с!м*ї позивачки, тому, просять в позові про вселення відмовити.

З особи у судове засідання не з'явилися, просили суд розглядати справу за їх
відсунуті.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що з 16.03.2002 р. по 13.09.2005р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, від котрого неповнолітніх дітей не мають.

12.02.2004 р. ОСОБА_2 була придбана 3-кімнатна ізольована
квартира АДРЕСА_1 яка зареєстрована в міськВТІ
у реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Позивач, просячи суд визнати за ним право власності .на частину вказаної квартири, стверджував, що вона придбана на сумісні гроші
та є спільно набутим майном подружжя.

Проте,  з таким ствердженням погодитися не можна.

Відповідно до вимог Ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти,
які належали їй особисто.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03.09.2002 р. належала квартира АДРЕСА_2, яка є
особистим майном останньої.

29.01.2004 р. квартира по АДРЕСА_2 була продана позивачкою за 117
480 гр. (аркш.32).

2

12.02.2004 р. ОСОБА_2 була придбана
спірна квартира за 116 600 гр.

Свідки
ОСОБА_3,ОСОБА_4, які
працювали на той час агентами агенції нерухомості „Єллак" підтвердили
суду, що раніше незнайома їм ОСОБА_2 у
грудні 2004 р. звернулась до Агенції з проханням продати належну їй квартиру по
вул. Чернишевського та за виручені гроші придбати їй іншу, більшою площею за
умові, щоб усі затрати не перевищували вартість одержаної при продажу суми.
Вони найшли покупця на квартиру по вул. Чернишевського та найшли відповідачці
квартиру по вул. Ак. Павлова;
були присутніми при укладанні обох угод і бачили, що ОСОБА_2 розрахувалась
за придбану спірну квартиру саме тими грошима, які отримала раніше від продажу
квартирі по вул. Чернишевського. Також пояснили, що гроші у сумі 117 4 80 гр. ОСОБА_2 поклала до банківській ячейки.

Як вбачається з
копії трудової книжки позивача- він 1981 р.н., до 01.03.2004 р. навчався на
денному факультеті Аерокосмічного університету ім. Жуковського, отже,
самостійного заробітку не мав.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином,
доводи відповідачки про те, що спірна квартира не є сумісним набутим майном
подружжя позивачем не спростовані, доказів зворотного суду не надано та на наявність
таких доказів не вказано.

Позивач,
стверджував, що квартира по вул. Ак. Павлова
була придбана ним на спільні гроші подружжя, але, не вказав суду та не
надав відповідно цього доказів чи булі у подружжя інші гроші крім виручених від
продажу квартири по вул. Чернишевського, та джерело їх отримання.

За правилами
ст.60 СК України заінтересована особа може довести, що майно було придбане нею
у шлюбі, але, за її особисті кошти та у цьому разі і презумпція права спільної
сумісної власності подружжя на це майно буде спростовано.

Крім того,
обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших справ.

25.10.2006 р.
московським судом м.Харкова за №2-1040 постановлено
рішення, яким задоволено позов ОСОБА_2,
усуненні перешкоди в користуванні власністю та ОСОБА_1 знятий з реєстраційного обліку. При цьому, з
мотивувальної частині рішення впливає, що спірна квартира не є сумісно набутим
майном подружжя.

З урахуванням
викладеного, суд вважає позов ОСОБА_1
таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно доводки
ОЖК «Брест» ОСОБА_1 знятий з
реєстрації по спірної квартирі 10.04.2007 р. На цей час він не є членом сім*ї
відповідачки.

Тому, суд не має підстав для задоволення позову та
вселення його до житла.

Керуючись ст.212-215 ЦПК України, ст.57,60,69 СК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 про визнання
права власності у порядку спільно набутого майна подружжя, вселення до житла-
відмовити.

На рішення може
бути подана апеляційна скарга. Заява про апеляційне оскарження може бути подана
в апеляційний суд Харківської області через районний суд на протязі 10 днів; а
апеляційна скарга може бути подана в районний суд на протязі 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.