Справа №2-2232/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007
року                        Приморський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Свяченої Ю.Б., при секретарі -
Домніковій Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті  Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2до ОСОБА_3про визнання недійсним шлюбу і визнання недійсним договору
дарування,

ВСТАНОВИВ:

У 2003 р. ОСОБА_1та ОСОБА_2. звернулися до ОСОБА_3з
позовною заявою про визнання недійсним договору дарування 4/6 частини квартири
підАДРЕСА_1 від 28.03.2003 р., та з позовною заявою про визнання недійсним
шлюбу між ОСОБА_4, 1926 р.н. та ОСОБА_3, 1948 р.н., зареєстрований 16.09.2000
р. . (актовий запис за № 494) відділом РАГС Приморської рай адміністрації
Виконкому Одеської міськради. У зв'язку зі смертю у 2005 р. позивачки ОСОБА_5.
по заяві ОСОБА_2правонаступником по справі призначений ухвалою суду від 12
лютого 2007 року ОСОБА_2Ухвалою суду від 19 січня 2007 року цивільна справа за
позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_5. до ОСОБА_3про визнання недійсним договору
дарування та цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_5. до
ОСОБА_3про визнання недійсним шлюбу були об'єднані у єдину цивільну справу.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1позов підтримала та
просила позовні вимоги задовольнити, вказав на те, що ОСОБА_4. у 2000 році
вступив у шлюб з відповідачкою, нікому не було відомо, він був дуже старою та
хворою людиною, тому, на її погляд, не міг усвідомлювати своїх дій. Він
неодноразово проходив курс лікування у психіатричній лікарні, багато років
знаходився на обліку у районного психіатра. Відповідачка скористалася його
станом та оманним шляхом спровокувала його на шлюб. Ніякої сім'ї з
відповідачкою не створив, відповідачка ніколи не проживала у нашій квартирі,
вона тільки два-три рази на місяць відвідувала його. Шлюб між ОСОБА_4. та
відповідачкою повинен бути визнаний фіктивним, недійсним, так як ніяких шлюбних
відносин він за собою не викликав, вони не вели сумісне господарство та сумісно
не проживали.

Також відповідачка оманним шляхом оформила договір
дарування 4/6 частини квартири підАДРЕСА_1 належної ОСОБА_4., потім вивезла
його із його квартири до себе, а через деякий час помістила його у лікарню. Про
те, що ОСОБА_4. оформив договір дарування на ім'я відповідачки ми також не
знали. 24.08.2003 р. помер ОСОБА_4. та мені стало відомо про договір дарування.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2. позов підтримала та просила позовні
вимоги задовольнити, вказав, що її батько ОСОБА_4. у 2000 році вступив у шлюб з
відповідачкою, нікому не було відомо. Батько по день своєї смерті проживав з
нею однією родиною. Вони були з батьком у нормальних, теплих, родинних
стосунках. Відповідачка з ними ніколи не проживала. Батько неодноразово
проходив курс лікування у психіатричній лікарні, багато років знаходився на
обліку у районного психіатра. Відповідачка скористалася його станом та оманним
шляхом спровокувала його на шлюб. їй також, як і ОСОБА_1стало відомо про те, що
батько уклав договір дарування належної йому частини квартири на імя
ОСОБА_3після його смерті.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3позовні вимоги позивачів не признала
у повному обсязі та пояснила суду, що у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4.
на час укладення шлюбу була більш п'яти років, вони вели спільне господарство,
здійснювали спільні покупки,  мали
спільний  сімейний бюджет, разом  приймали та відвідували  гостів, сумісно

проживали, як в її
квартирі, розташованої заАДРЕСА_2 так і в його квартирі, розташованої за
АДРЕСА_1 У 2000 р. захворіла дочка мого чоловіка ОСОБА_2. і попросила батька
пожити у нього в квартирі на час хвороби, тоді вони переїхали зовсім до неї в
квартиру, а у свою квартиру він вже тільки навідувався. У серпні 2003 р.
ОСОБА_4. на порозі квартири спіткнувся та отримав травму стегна. 24 серпня 2003
р. її чоловік помер, вона його поховала, оплатила ритуальні послуги, місце на
кладовище, обід, отримала свідоцтво про смерть.

У період шлюбу 28 березня 2003 р. ОСОБА_4. склав і
зареєстрував у нотаріуса договір дарування своєї частки квартири, а вона
прийняла її у дарування. 11.04.2003 р. вказаний догорів дарування ми
зареєстрували у МБТІ м. Одеси.

ОСОБА_3проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_4. разом більше
8-ми років до його смерті. За весь час спільного проживання він не разу не
проходив курс лікування у психіатричній лікарні і ніколи не знаходився на
обліку у участкового психіатра.
Він завжди був спокійною, врівноваженою людиною, веселим, життєлюбивим, молодим
душею, будував плани на наше спільне майбутнє життя.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, відповідача, перевіривши матеріали
справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 16.09.2000 р. між ОСОБА_4, 1926 р.н. та ОСОБА_3, 1948
р.н., був зареєстрований 16.09.2000 р. (актовий запис за № 494) відділом РАГС
Приморської рай адміністрації Виконкому Одеської міськради шлюб, а 28.03.2003
р. ОСОБА_4. згідно договору дарування 4/6 частини квартири підАДРЕСА_1,
зареєстрованого за № 282, 11.04.2003 р. ОМБТІ, подарував ОСОБА_3належну йому
частину квартири, а ОСОБА_3прийняла дар.

Згідно до п. 10
Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року N З

"Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» правила
ст. 55 ЦК України
(в ред. 1963 ), ст. 225 ЦК України (в ред. 2004 p.) поширюються на
ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним,
однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані,
коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння та ін.).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд
призначає судово-психіатричну експертизу.

Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням
як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують
чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів
значення своїх дій і не міг керувати ними.

Відповідно до висновку посмертної амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 21.12.2005 р. ОСОБА_4. при житті, яким-небудь хронічним
психічним захворюванням не страждав. ОСОБА_4. на час реєстрації шлюбу
16.09.2000 г. міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. Веріфікувати
актуальний психічний стан ОСОБА_4. на момент підписання договору дарування від
28.03.2003 р. по наданій для проведення експертизи медичній документації і
матеріалам цивільної справи не представляється можливим.

З наданої амбулаторної карти хворого ОСОБА_4. з поліклініки міської лікарні
№ 8 вбачається, що ОСОБА_4. тимчасово проживав поАДРЕСА_2 своєї дружини та
відвідував лікарів за місцем свого проживання у дружини.

З наданої амбулаторної карти хворого ОСОБА_4. з поліклініки міської лікарні
№ 8 не вбачається ніякої інформації щодо страждання ОСОБА_4. на психічні
захворювання.

З відповідей на запити суду ООПНД (останній від
14.05.2007 р. № 1356) слідує, що ОСОБА_4. на амбулаторному та стаціонарному
лікуванні в ООПНД не знаходився, на диспансерному обліку в ООПНД не знаходився,
у зв'язку з чим стаціонарна історія хвороби і амбулаторна карта ОСОБА_4. в
ООПНД не велася.

Таким чином, до суду не надійшло ніякої інформації щодо страждання ОСОБА_4.
при житті яким-небудь хронічним психічним захворюванням.

Згідно до п. 12
Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року N З

"Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» при
вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК України (у ред. 1963 p.), 230 ЦК України (у

ред. 2004 р.) суди повинні
мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів
обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з
другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай
невигідних для неї умовах.

Під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника
угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або
замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Позивачі у своїх поясненнях суду не довели факт омани відповідачкою
ОСОБА_4. при укладенні договору дарування.

Не спростовується позивачами і той факт, що до свого лікування у міській
лікарні № 10 з 25.04.2003 р. до 12.05.2003 р. ОСОБА_4. до смерті проживав у
своєї дружиниОСОБА_3, яка наглядала за ним під час хвороби до смерті, поховала
його за свої кошти та отримала свідоцтво про смерть, що свідчить про те, що
відповідачка дійсно знаходилася з ОСОБА_4. у шлюбних відносинах, проживала з
ним однією сімєю та вела з ним спільне господарство.

Згідно до квитанцій по сплаті державного мита позивачкою ОСОБА_1. було
сплачено державне мито в розмірі 8 гривень 50 копійок по позовній заяві про
визнання шлюбу недійсним, і представником позивача ОСОБА_5. в інтересах ОСОБА_1
- 51 гривня 00 копійок по позовній заяві про визнання договору дарування
недійсним. Розмір державного мита, який повинен бути утримай на користь держави
по позовній вимоги щодо визнання недійсним договору дарування складає - 1% від
інвентаризаційної оцінки 4/6 частин квартири, яка була предметом договору
дарування частини квартири. Згідно до п.3 Договору дарування частини квартири
від 28 березня 2003 року інвентаризаційна оцінка 4/6 частини квартири складає -
9 363 гривні. Таким чином сума державного мита повинна скласти 1% від 9 363 гривні,
тобто 93 гривні 63 копійки, а не сплачена на користь держави сума державного
мита складає 42 гривні 63 копійки.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення не були сплачені позивачами
на користь держави і повинні, згідно до вимог ст. 89 ЦПК України, бути
покладені до сплати на позивачів в сумі 30 гривень.

Керуючись ст. ст. 55, 57 ЦК
України (у ред. 1963 р.), ст. ст. 11, 12, 15, 16,
202, 203, 204, 205, 209, 210, 215, 225, 230 ЦК України, ст.
ст. 18, 38, 40, 41, 42 СК
України, ст. ст. 58, 59,
60, 61, 208, 209, 214, 215 ЦПК
України суд, п.п. 10, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України
від 28 квітня 1978 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними», -

ВИРІШИВ:

У позовній заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2доОСОБА_3

про визнання недійсним шлюбу між ОСОБА_4, 1926 р.н. та ОСОБА_3, 1948 р.н.,
зареєстрований 16.09.2000 р. (актовий запис за № 494) відділом РАГС Приморської
рай адміністрації Виконкому Одеської міськради,

та про визнання недійсним договору дарування 4/6 частини квартири
підАДРЕСА_1 від 28.03.2003 p.,
зареєстрованого за № 282,11.04.2003 р. ОМБТІ - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.