Апеляційний суд
автономної республіки Крим
Справа №
Головуючий суду першої інстанції Пономаренко
Суддя-доповідач Полянська
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого   - Моісеєнко Т.І.,

суддів  - Полянської В.О., Мамасуєвої Л.О.,

при секретарі - Брежнєвій O.K.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Ленінської селищної ради про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням та здійснення права власності, скасування
рішення суб'єкта владних повноважень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 03 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2003 року ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом до Ленінської селищної ради, ОСОБА_2. і просила
розділити земельну ділянку та усунути перешкоди у користуванні домоволодінням
НОМЕР_1, розташованому по АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів зробити окремий
вихід з двору згідно, наданого нею, експертного висновку. Вимоги мотивовані
тим., що сторони мешкають у двоквартирному будинку, квартири належать кожній
стороні на праві власності, а земельна ділянка знаходиться у спільній
власності. Між сторонами виникли неприязні взаємовідносини, у зв'язку з чим
необхідно поділити земельну ділянку.

Рішенням Ленінського
районного суду від 23 листопада 2004 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Зобов'язано ОСОБА_2. зробити перепланування належної йому квартири НОМЕР_2 в
буд. НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з побудовою окремого виходу з двору, згідно висновку
експерта. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до селищної ради відмовлено.

Ухвалою Ленінського
районного суду від 15 листопада 2005 року відмовлено ОСОБА_2. у задоволенні
заяви про перегляд судового рішення від 23 листопада 2004 року за ново
виявленими обставинами.

Ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АР

Крим від
12 грудня 2006 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_5. який

мешкає у
будинку НОМЕР_3 по АДРЕСА_2,

рішення
Ленінського районного суду від 23 листопада 2004 року скасовано і справа

направлена
на новий розгляд до суду першої інстанції.

2

28 лютого 2007 року до
участі у справі в якості відповідачів притягнені  ОСОБА_3.,
ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6

16 квітня 2007 року і 03
травня 2007 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги і просила усунути
перешкоди у користуванні і обслуговуванні жилим будинком та у здійсненні її
прав як власника квартири НОМЕР_4 будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, шляхом
перенесення меж земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні відповідачів
ОСОБА_4., ОСОБА_5. і ОСОБА_6 у відповідності з п. 3.25 державних будівельних
норм та правил протипожежної безпеки України на відстань 1,5 м. від
вищевказаного жилого будинку. Скасувати рішення 16 сесії 4 скликання Ленінської
селищної ради від 10 листопада 2004 року з прийнятими змінами на 21 сесії 5
скликання від 10 лютого 2005 року та на 6 сесії 5 скликання від 31 червня 2006
року про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки по
АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель
та споруд ОСОБА_4. площею 235 кв.м., ОСОБА_5. площею 631 кв.м., ОСОБА_6 площею
235 кв.м., у частині передачі вказаним особам у власність прибудинкової
земельної ділянки без урахування її інтересів, та зобов'язати Ленінську селищну
раду привести межі земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні
відповідачів у відповідність з п. 3.25 ДБН та Правил протипожежної безпеки
України. Зобов'язати ОСОБА_2. провести перепланування квартири НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1, а саме: звільнити загальний - суміжний прохід до квартир будинку НОМЕР_1
та зробити прохід у квартиру НОМЕР_2 даного будинку через земельну ділянку
відповідачів ОСОБА_5, тобто зі східної сторони будинку.

Вимоги мотивовані тим, що
безпосередньо до будинку примикає сусідня земельна ділянка будинку НОМЕР_3 по
АДРЕСА_2, яка знаходиться у користуванні відповідачів ОСОБА_5, і робить
неможливим прохід та обслуговування східної сторони належного позивачці
будинку, що є порушенням п. 3.24 ДБН та Правилам протипожежної безпеки.
Позивачка, також вважає, що в зв'язку з неприязними відношеннями між нею та
ОСОБА_2., він повинен зробити окремий прохід до своєї квартири зі східної
сторони будинку по земельній ділянці, що знаходиться у користуванні
відповідачів ОСОБА_5

За цих підстав позивачка
вважає вище перелічені рішення Ленінської селищної ради про передачу
відповідачам ОСОБА_5 у безкоштовну власність земельної ділянки підлеглими
скасуванню, оскільки прийняти з порушенням її інтересів.

Рішенням Ленінського
районного суду АР Крим від 03 липня 2007 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог
апелянт посилається на неправильне застосування судом матеріального і
процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин по справі і надання
неналежної правової оцінки доказам, які надавалися апелянтом.

Дослідивши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, які
з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

3

Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_1суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою порушення
її земельних прав, права власності на нерухоме май то, або будь-яких інших
прав.

Колегія суддів погоджується
з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів
справи, будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1складається з двох квартир. Власниками
квартири НОМЕР_4  є ОСОБА_1. та ОСОБА_7.
у рівних частках; квартира НОМЕР_2 належить ОСОБА_2. та ОСОБА_3. у рівних
частках. Право власності вказаних сторін на зазначено житло посвідчується
свідоцтвами про право власності (а.с.6, 20) з яких вбачається , що у 2002 році
ОСОБА_1., ОСОБА_7. приватизували займане ними житло відповідно до Закону
України „Про приватизацію державного житлового фонду", а ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. зробили це у 2000 році При цьому питання про передачу у власність або
користування земельної ділянки, на який розташований будинок, не вирішувалося.

Не було це питання вирішено
також і в 2002 році, коли виконком Ленінської селищної ради прийняв рішення
№376 від 30.10.2002 року про переведення квартири НОМЕР_4 будинку НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 в приватний сектор (а.с. 103,137).

Відповідно до ст.116 ЗК
України громадяни набувають права власності та права користування земельними
ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених
цим кодексом.

Право власності на земельну
ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується
державними актами (ч.1 ст.126 ЗК України).

Тобто до одержання акту на
право власності на землю або право користування земельною ділянкою особа не має
підстав вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
звільненні її й інше.

Звертаючись в суд з
позовними вимогами про захист своїх порушених прав, ОСОБА_1. не надала суду
доказів про те, що земельна ділянка, на який розташований будинок НОМЕР_1, була
передана їй у власність або користування, не навела доказів про розмір цій
ділянки, її конфігурацію, встановлення меж земельної ділянки на місцевості.

Оскаржуючи рішення селищної
ради 16 сесії 4 скликання від 10 листопада 2004 року (зі змінами, внесеними
рішеннями 21 сесії 4 скликання від 10 лютого 2005 року та 6 сесії 5 скликання
від 31 червня 2006 року) про безоплатну передачу земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, громадянам ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_6, позивачка посилається на порушення своїх
прав, як власника будинку НОМЕР_1, оскільки це робить неможливим обслуговування
східної сторони будинку. Проте, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України  ОСОБА_1. не надала жодного доказу не лише
тому, що вона має законне право на спірну земельну ділянку, розташовану
безпосередньо за будинком, але і тому, що вказані відповідачі якімсь чином
створюють їй перешкоди. При цьому з плану земельної ділянки, визначеної у
технічному паспорту на домоволодіння НОМЕР_1 випливає, що зазначений будинок
розташований безпосередньо на межі з домоволодінням НОМЕР_3 (а.с.220).

За таких обставин суд
обґрунтовано відмовив позивачці в задоволенні вимог, заявлених до Ленінської
селищної ради та ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_6

Оскаржуючи
рішення в цій частині, ОСОБА_1. посилається на те, що суд не врахував факту
порушення п.3.25 ДБН 360-92, відповідно до якого для догляду за будинками і
здійснення поточного ремонту відстань між бічною границею ділянки й стіною
житлового будинку або господарської будівлі варто приймати не менш 1,0 м. та
Правил протипожежної безпеки щодо протипожежних відстань між будинками або
господарськими будівлями.

4

Доводи
апелянта не можна визнати обгрунтованими, оскільки
вказані нормативні акти застосовуються при будівництві житлових будинків
починаючи з 1992 року, а будинок, власником якого є ОСОБА_4., ОСОБА_5. та
ОСОБА_6 був побудований ще у 1954-1956 роках.

Також не можна визнати
обгрунтованими доводи апелянта про неправомірне залишення без задоволення її
позовних вимог до ОСОБА_2. стосовно зобов'язання зробити перепланування
квартири таким чином, щоб прохід на вулицю був з боку домоволодіння НОМЕР_3.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, діючим
законодавством не передбачено обмеження права власника квартири та спонукання
його до будь-яких перепланувань житла. Оскільки ОСОБА_2. та ОСОБА_3. є
власниками квартириНОМЕР_4, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в
цій частині, тому що вимоги ОСОБА_1не ґрунтуються на законі.

Колегії суддів звертає
увагу і на той факт, що відповідно до плану домоволодіння квартири  НОМЕР_4 та НОМЕР_2 мають спільний вхід з
вулиці. З матеріалів справи, з пояснень ОСОБА_1. в суді апеляційної інстанції
вбачається, що ОСОБА_1 перешкоджають ОСОБА_2 ксристуватися зазначеним вхід ом
до будинку, про що свідчить акт, складений депутатом селищної ради ОСОБА_8.,
начальником інспекції Ленінського ДАБК Окоровою Л.І., землевпорядником ОСОБА_9.
(а.с. 64).

При таких обставинах суд
обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1та ОСОБА_7. про усунення
перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Колегія суддів вважає, що,
розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і встановив
обставини по справі, надав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами,
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон,
який їх регулює, ухвалив рішення з дотриманням вимог ст. 213 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського
районного суду Автономної Республіки Крим від 03 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її
проголошення,

однак, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців з дня

набрання
законної сили.