Справа № 2-1674,2-1838/2007р.
РІШЕННЯ іменем   України

м. Донецьк                                                                                                           12
листопада 2007р.

Петровський
районний суд м. Донецька в складі: головуючий- суддя Мирошниченко
В.В. при секретарі Булуєвій СВ., за участю позивача-відповідача ОСОБА_1, представника позивача-відповідача ОСОБА_2,
відповідача-позивача ОСОБА_3, представника відповідача-позивача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 доОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди; зустрічною
позовною заявоюОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся в суд з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики,
відшкодування моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що 25 січня 2007р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_3
був укладений письмовий та нотаріально посвідчений договір позики на суму 37
875грн. За цим договором відповідач зобов'язався повернути суму боргу не
пізніше 25 квітня 2007р., але до наступного часу гроші не сплатив, під різними
приводами ухиляється від виконання прийнятого на себе зобов'язання. Оскільки
відповідач за договором позики не виконав зобов'язання, то позивач наполягає на
стягненні з відповідача на його користь суми боргу за договором позики, а також
З % річних за весь період прострочки зобов'язання. Невиконанням грошового
зобов'язання з вини відповідача йому також завдана моральна шкода, яку позивач
оцінює у 10 000грн. Крім того, позивач просить стягнути на його користь судовий
збір- 51грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи-
30грн.

ОСОБА_3
звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання договору позики
недійсним, в якій вказав, що в січні 2007р. двоє працівників міліції УКР УМВС
України в Донецькій області, погрожуючи йому та ч.1енам сім'ї фізичною
розправою, примусили написати розписку про отримання від ОСОБА_1 грошей у сумі
37 875грн. Після цього відвезли до приватного нотаріуса, де також примусили
підписати нотаріально посвідчений договір позики на вказану суму. Оскільки
фактично гроші від ОСОБА_1 не отримував, договір був посвідчений нотаріусом під
погрозами насильства та фізичної розправи, то просить визнати такий договір
позики недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив свої позовні вимоги і їхні обгрунтування,
наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_3 не
визнав, пояснивши суду, що договір позики був укладений у нотаріальній конторі
за взаємною згодою сторін без будь-якого примусу. ОСОБА_3, не маючи наміру
повертати отримані гроші, бажає ухилитися від відповідальності за грошовим
зобов'язанням, його доводи щодо недійсності договору позики є безпідставні.

Представник
позивача-відповідача- ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги свого довірителя ОСОБА_1, наполягає на їх задоволенні, зустрічний позов ОСОБА_3 не
визнав, пояснивши суду, що договір позики, посвідчений нотаріусом був укладений
між сторонами у відповідності до вимог діючого законодавства. На його думку
відповідач не має наміру повертати гроші, а тому підшукує мотиви та способи щоб
уникнути відповідальності.

В
судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1. не
визнав, зустрічний позов, щодо визнання договору позики недійсним підтримав,
пояснив суду, що в січні 2007р. біля торгівельного комплексу «Білий либідь» до
нього підійшли двоє чоловіків, які повідомили, що є працівниками міліції та
запропонували проїхати з ними на машині. Виказуючи погрози, змусили його
написати розписку про те, що він позичає у ОСОБА_1. гроші у сумі 37 000грн. Після
написання такої розписки відвезли до нотаріуса, де в присутності ОСОБА_1. був
укладений договір позики. До підписання договору у нотаріуса з боку ОСОБА_1.
погроз не було. Нотаріус йому не пояснювала який договір укладався, його
паспорт на той момент був відсутній. Між тим розумів, який договір підписував,
але був заляканий.

Представник
відповідача-позивача- ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1. не визнав, зустрічний
позов ОСОБА_3 щодо визнання договору позики недійсним підтримав, пояснивши
суду, що договір позики був укладений під тиском та загрозою насильства з боку
ОСОБА_1. та працівників міліції. Насправді його довіритель ОСОБА_3 ніяких
грошей не отримував, а тому такий договір має бути визнаний недійсним.

Заслухавши
в судовому засіданні пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У
відповідності до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона / позикодавець/ передає у власність другій
стороні /позичальникові/ грошові кошти, або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів суму позики, або таку ж кількість речей того ж роду та такої
ж якості Договір позики є укладеним вважається ув'язненим у момент передачі
грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття
1047 ЦК
України визначає, що договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Наданими
позивачем письмовими доказами в судовому засіданні підтверджено, що між
сторонами 25 січня 2007р. був укладений письмовий договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, на суму
37 875грн., в якому вказано, що позичальник ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1.
вказану суму грошей та зобов'язується повернути їх не пізніше 25 квітня 2007р.

Факт
укладення такого
договору також підтверджений поясненнями свідка ОСОБА_6, в
присутності якого ОСОБА_3 власноруч писав розписку про отримання грошей, свідка
ОСОБА_5- приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу, яка
пояснила суду, що дійсно 25 січня 2007р. між сторонами був укладений письмовий
договір позики, який нею був посвідчений. При укладенні договору волевиявлення
сторін було вільним та усвідомленим, відповідало їх волі та реальній
домовленості сторін.

В
судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 до наступного часу не
виконав зобов'язання за договором позики, доказів повернення боргу позивачу в
сумі 37 875грн. суду не надав, а тому суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1. суму боргу.

Статті
ст. 1048, 1050 ЦК
також передбачають право позикодавця на одержання від
позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Виходячи
з цього, на користь позивача необхідно стягнути 626грн. 88коп.. що становлять 3
% річних за прострочення грошового зобов'язання із простроченої суми 37
875грн., виходячи з наступного.

З
договору позики вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язався повернути позивачу ОСОБА_1.
суму боргу не пізніше 25 квітня 2007р.

Прострочення
грошового зобов'язання з 25 квітня 2007р. по день розгляду справи в суді
становить: у квітні 2007р.- бднів; травень-жовтень 2007р.- 6 місяців; листопад
2007р.-12 днів.

Середньомісячна
сума процентів за прострочення грошового зобов'язання становить: 37 875грн. х
3% : 12 = 94грн. 68коп. ~ 95грн., при цьому суд виходить з розрахунку ЗОднів у
місяці.

Сума прострочки за 1 день складає: 95грн. : 30 днів =
3грн. 16коп.

Таким
чином, за квітень 2007р. сума процентів за прострочення грошового зобов'язання
становить: 18 грн. 96коп. 6 днів х 3грн. ІбкопА; за травень-жовтень - 570грн. 2007p.- <file:///2007p.-> 6 міс. х 95грн.; за листопад 2007р.- 37грн. 92коп. 12 днів х 3грн. ІбкопА
, а всього 626грн. 88 коп. 18,96 + 570 + 37,92. які підлягають стягненню на
користь позивача ОСОБА_1.

Вимоги
ОСОБА_1. щодо стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Позов
про відшкодування моральної шкоди заявлений позивачем в зв'язку з тим, що
неповерненням боргу йому заподіяна моральна шкода.

Відповідно
до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із
змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25
травня 2001р. ) та ст. 611 ЦК. яка передбачає,
що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Оскільки
негативні наслідки, викликані невиконанням зобов'язання за договором позики,
призвели до втрати нормальних життєвих стосунків позивача ОСОБА_1, що вимагає від нього докладання додаткових зусиль для
організації свого життя, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на
його користь 7 000грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Задовольнити
вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 000 грн. в порядку відшкодування
моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не
відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, внаслідок
невиконання грошового зобов'язання.

Прийняти
до уваги пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника про те, що договір
позики був укладений під тиском та загрозою насильства з боку ОСОБА_1, а також працівників міліції, і насправді ОСОБА_3 ніяких
грошей не отримував, суд не може, бо такі ствердження необгрунтовані,
спростовуються вищенаведеними та оціненими судом доказами, що є підставою для
відмови в задоволенні зустрічного позову щодо визнання договору позики
недійсним. Звернення ОСОБА_3 до прокуратури та ОБОЗу не є підставою для
вважання беззаперечно доказаним факту застосування до нього погроз або
насильства з наміром спонукання укладання договору позики.

Суд
оцінює критично та не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, надавших суду пояснення про нібито застосування до
ОСОБА_3 погроз та насильства з боку невідомих осіб, оскільки в судовому
засіданні не були встановлені такі факти, а тому такі заяви є безпідставні.

Пояснення
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд також не може прийняти до уваги, тому що вони
доводяться відповідачу ОСОБА_3 батьком та рідним братом, а тому є зацікавленими
особами щодо вирішення спору по суті.

У
відповідності зі ст. 79,80-81, 88 ЦПК України, ст. З Декрету Кабінету Міністрів
України " Про державне мито" з відповідача ОСОБА_3 на користь
позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 51грн., сплачений
ним при зверненні до суду з позовом, а також витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 30грн.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 611, 1046-1048, 1050 ЦК, ст. 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути
зОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 37 875грн.- суму боргу за договором позики; 626грн.
88 коп. - проценти за договором позики; 7 000грн. в порядку відшкодування
моральної шкоди; 51грн,- сплачений судовий збір, 30грн.- витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 45 582грн. 88 коп.

В
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним
відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до місцевого суду
протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна
скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.