справа №2-1325/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 листопада 2007 року                            Червонозаводський
районний суд м.

Харкова.

в складі : головуючого судді                           ШУЛІКА
Ю.В.

при секретарі                                                    Таварян
К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третя особа приватний нотаріус
ХМНО ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 мотивуючи
свої вимоги тим,  що 25 грудня 2003 року
між нею та відповідачем було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1,  при цьому вона вважала,  що між нами укладається договір довічного
утримання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримала повністю,  оскільки
позивачка вважала,  що між сторонами
укладався договір довічного утримання,
юридичні наслідки за укладеним договором дарування не настали,  сторони настання таких наслідків не
передбачали.

Відповідач в судове засідання не з'явився вдруге,  про час та місце слухання справи повідомлений
належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не
з'явився,  за місцем знаходження
відсутня.

Заслухавши думку представника позивача,  перевіривши матеріали справи суд вважає позов
таким,  що підлягає задоволенню. За
згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення.

В судовому засіданні встановлено,  що на праві приватної власності ОСОБА_1 є
власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право

власності від 27 травня 1994року №НОМЕР_1 яке
зареєстроване в КП „Харківське МБТГ' 09 червня 1994 року під реєстровим №
НОМЕР_2 / а.с.  8-9/.

В 2003 році ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 укласти
договір,  згідно умов якого позивачка
повинна була передати право власності на належну їй квартиру на користь
відповідача по справі,  а ОСОБА_2
зобов'язувався утримувати та доглядати її до смерті.

Бажаючи укласти таку угоду у встановленому законом
порядку та з дотриманням встановленої письмової та нотаріальної форми,  25 грудня 2003 року сторони звернулися до
приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_3 ,  де
між сторонами було укладено договір дарування / а.с. 7/.

В силу свого похилого віку,  слабкого
зору ОСОБА_1 не ознайомлювалася з текстом,
зміст договору їй було розтлумачено ОСОБА_2 і згідно вказаного
тлумачення,  вона вважала,  що між ними укладено договір довічного
утримання.

В договорі дарування від 25 грудня 2003 року не
передбачено,  яким чином наступають
юридичні наслідки вказаної угоди,
порядок передачі майна.

Після укладення договору дарування
„даруватель",  в особі ОСОБА_1
продовжував користуватися та постійно проживати в спірній квартирі,  т.я. іншим житлом не забезпечена,  проводила всі комунальні та інші
виплати,  про що свідчать надані суду
квітанції.

„Обдарований",  в особі ОСОБА_2 державну реєстрацію договору

в КП «Харківське міськБТІ» не
провів,  що підтверджується витягом
міськБТІ

/а.с.            /,
договори по утриманню майна з комунальними та іншими

підприємствами від свого
імені не укладав,  комунальні виплати не
проводив.

Бажаючи розірвати вказаний договір між сторонами було
досягнуто згоди про добровільний порядок розірвання,  про що з боку ОСОБА_2 було надано власноручну
розписку від 02 липня 2006 року про те,
що він добровільно розриває з ОСОБА_1 укладений раніше договір /
а.с.  16/. Але потім від розривання
договору в нотаріальному порядку ОСОБА_2 відмовився.

Той факт,  що при
укладення договору дарування між сторонами не передбачало настання юридичних
наслідків,  а ОСОБА_1 при його підписанні
знаходилася під впливом помилки,
підтверджується йтим,  що 17
квітня 2006 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір довічного
утримання   за   №НОМЕР_3,
посвідчений   приватним   нотаріусом       ХМНО

ОСОБА_6,  з тексту якого вбачається,
що на час укладення останнього договору квартира була власністю
ОСОБА_1,  будь-яких обмежень щодо спірного
майна не існувало.

У відповідності до
ст.  722 ЦК України - право власності обдарованого на дарунок виникає
з моменту його прийняття. Прийняттям дарунку свідчить передача майна,  ключів,
правоустановчих документів,
вчинення інших дій. З матеріалів справи вбачається,  що така передача майна,  його складових частин,  ключів,
документів між сторонами не відбулася,
протягом сього часу відповідач не наполягав на цьому,  з цього приводу нікуди не звертався.

У відповідності до
ст.  229 ЦК України - якщо особа,
яка вчинила правочин,  помилилася
щодо обставин,  які мають істотне
значення,  такий правочин може буди
визнаний судом недійсним.

З пояснень представника позивача вбачається,  що ОСОБА_1 не мала наміру відчужувати своє
майно шляхом дарування на користь відповідача,
а тому між сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх обставин
договору,  які мають істотне значення
щодо природи правочину.

Також представник позивача пояснила,  що вони з ОСОБА_2 є чужими одне одному,  що також,
на думку суду,  підтверджує факт
про відсутність у позивачки наміру на дарування своєї квартири відповідачу.

Крім того,
правочин,  який підлягає державній
реєстрації,  вважається вчиненим з
моменту його державної реєстрації (
ст.  210 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків,  що
обумовлені ним (  ст.  203 ЦК України).

Аналізуючи викладене,
суд доходить висновку,  що позовні
вимоги є обґрунтованими,  т.я. позивачка
при укладенні правочину помилялась,
вважаючи,  що підписує іншу угоду.

Керуючись  ст.   ст.
10,  60,  212 ЦПК України,   ст.
ст.  203,  210,
229,  719,  722 ЦК України,  суд -

ВИ Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Договір дарування квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_1  та

ОСОБА_2 25 грудня 2003 року і посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 - визнати недійсним.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою
відповідача,  поданою в 10-ти ленний термін
з дня отримання копії заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд
м.  Харкова шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.