Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 листопада
2007 року Оболонський районний суд м.
Києва в складі: головуючого судді Маринченко М. М. ,  при секретарі Скорик Н.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ТОВ „Транспортно-експедиційне підприємство „Петрівка",  третя особа - ОСОБА_2,  про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,  завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У липні 2007 року ОСОБА_1.  звернулася до суду з зазначеним позовом,  посилаючись на те,  що 01 жовтня 2003 року о 9 год. 45 хв. в м.  Києві по вул.
Героїв Дніпра сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за
участю двох транспортних засобів: автомобіля „ЗІЛ",  державний номер НОМЕР_1,  що належить на праві власності ТОВ
„Транспортно-експедиційне підприємство „Петрівка" (далі - ТОВ ТЕП
«Петрівка»),  керування яким здійснював
працівник товариства ОСОБА_2.,  та
автомобіля «Орель»,  державний номер
НОМЕР_2,  що належить їй на праві
приватної власності і яким вона керувала.

Зокрема,  ОСОБА_2.,
керуючи автомобілем,  перед зміною
напрямку руху не переконався,  що це буде
безпечно для інших учасників дорожнього руху,
внаслідок чого зіткнувся з її автомобілем.  Внаслідок ДТП належний їй автомобіль отримав пошкодження.

Постановою
Оболонського районного суду м.  Києва від
19 грудня 2003 року №3-15374/2003 ОСОБА_2. притягнуто до адміністративної
відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення,  передбаченого
ст.  124 КУпАП

Постановою
Оболонського районного суду м.  Києва від
05 серпня 2004 року провадження в справі №3-13363/2004 про притягнення до
адміністративної відповідальності ОСОБА_1.
за  ст. 124 КУпАП закрито у
зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення та
закінченням на момент розгляду справи строків,
передбачених статтею 38 КУпАП.

Внаслідок
зіткнення її автомобілю заподіяно шкоду на загальну суму 13542 грн. 85
коп.,  що підтверджується актом
автотоварознавчої експертизи №556 від 03 жовтня 2003 року.

Крім
того,  вона була вимушена звернутись за
наданням юридичної допомоги і сплатила за ці послуги 2000 грн. та 150 грн. за
видачу нотаріального посвідченого доручення на ведення справ. Загальний розмір
матеріальної шкоди становить 15692 грн. 85 коп.,  який позивачка просила стягнути з
відповідача,  як з особи,  що повинна відшкодувати шкоду,  завдану її працівником під час виконання ним
своїх трудових обов'язків.

Також
позивачка зазначила,  що внаслідок
ДТП,  яка сталася з вини ОСОБА_2.,  їй заподіяна й моральна шкода,  оскільки протягом тривалого часу вона була
позбавлена можливості використовувати свій автомобіль за призначенням,  їй стало набагато важче займатися підприємницькою
діяльністю,  порушилися нормальні родинні
зв'язки,  вона не могла поїхати в гості
до рідних,  знайомих,  поїхати на вихідні на відпочинок,  внаслідок зазначених обставин виникли
вимушені зміни в її життєвому устрої. Тому просила стягнути з відповідача на її
користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.,  а також понесені нею судові витрати.

В
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

Представник
відповідача та третя особа проти задоволення позову заперечували,  посилаючись на те. що ДТП сталася з вини
позивачки,  що підтверджується висновком
судової автотехнічної експертизи від 2 березня 2006 року Київського
науково-дослідного інституту судових експертиз,
тому відсутні підстави для відшкодування заподіяної їй шкоди внаслідок пошкодження
автомобіля за рахунок товариства. При цьому представник відповідача визнав ту
обставину,  що ОСОБА_2. на час скоєння ДТП являвся
працівником товариства та виконував свої трудові обов'язки.

Заслухавши
пояснення представника позивача,
представника відповідача,  третьої
особи,  дослідивши матеріали справи,  матеріали справи № 2-128/2006,  суд прийшов до висновку,  що позов не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  1166 ЦК
України майнова шкода,  завдана
неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а іакож шкода,  завдана майну фізичної або юридичної
особи,  відшкодовується в повному обсязі
особою,  яка її завдала. Особа,  яка завдала шкоди,  звільняється від її відшкодування,  якщо вона доведе,  що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з
ч. 1  ст.
1167 ЦК України
моральна шкода,  завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1  ст.  1188 ЦК
України шкода,  завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних підставах,
а саме: шкода,  завдана одній
особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. За наявності вини всіх
осіб,  діяльністю яких було завдано шкоди
розмір відшкодування визначається у відповідній частці,  залежно від обставин,  що мають істотне значення.

Згідно
зі  ст.
1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду,  завдану їхнім працівником під час виконання
ним своїх трудових обов'язків.

В
судовому засіданні встановлено,  що 1
жовтня 2003 року близько 9 год.
45 хв. в м.  Києві на вулиці Героїв
Дніпра сталася ДГП.3а участю автомобіля «ЗІЛ». державний номерний знак НОМЕР_1.
власником якого є відповідач і керував яким при виконання трудових обов'язків
працівник відповідача ОСОБА_2.,  та
автомобіля «Опель»,  державний номерний
знак НОМЕР_2,  яким керувала ОСОБА_1.
,  і власником якого вона являється.

Внаслідок
ДТП пошкоджено
автомобіль позивача. Розмір матеріальної шкоди,  заподіяної позивачу в результаті пошкодження
автомобіля при ДТП відповідно до акту автотоварознавчої експертизи від 3 жовтня
2003 року № 556 становить 13542 грн. 85 коп.

Постановою
Оболонського районного суду м.  Києва від
19 грудня 2003 року № 3-15374/2003 встановлено,
що 1 жовтня 2003 року о 9 год.
45 хв. ОСОБА_2. керуючи автомобілем на вул.
Г.Дніпра в м.  Києві,  перед початком руху,  перестроюванням та будь-якою зміною напрямку
не переконався,  що це буде безпечно для
інших учасників руху,  внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем «Опель»,
державний номер НОМЕР_2,  чим
порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху,
та накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення вигляді штрафу.

Постановою
Оболонського районного суду м.  Києва від
05 серпня 2004 року провадження в справі №3-13363/2004 про притягнення до
адміністративної відповідальності ОСОБА_1.
за  ст. 124 КУпАП закрито у
зв'язку з відсутністю і її діях складу адміністративного правопорушення та
закінченням на момент розгляду справи строків,
передбачених статтею 38 КУпАП з посиланням на те. що ОСОБА_1.  1 жовтня 2003 року о 9 год.,
керуючи автомобілем «Опель»
державний номер НОМЕР_2,  по
вул.  Г. Дніпра в м.  Києві,
не порушуючи Правил дорожнього руху,
проводила випередження автомобіля «ЗІЛ»,
державний номер НОМЕР_1,  що
рухався правіше від неї в попутному напрямку,
водій якого ОСОБА_2. змінюючи напрямок руху не переконався,  що це буде безпечним і не створить перешкод
або небезпеки іншим учасникам руху,  не
врахував габарити свого  транспортного  засобу,
які  не  давали
йому  змоги  здійснити
розворот  з

крайнього
лівого положення,  не пропустив
автомобіль «Опель»,  чим спричинив шкоду ОСОБА_1. ,  яка розраховувала,  що ОСОБА_2. дотримається Правил дорожнього
руху.

Разом з тим з тим висновком судової автотехнічної експертизи від 2 березня
2006 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз
встановлено,  що з технічної точки зору
для здійснення розвороту на ділянці дороги,
на якій сталася ДТП,  водію автомобіля „ЗІЛ" необхідно було розташувати
автопоїзд таким чином,  щоб при
закінченні розвороту його задня частина (задні габарити напівпричепа) не
виходили за межі проїзної частини,  та
при виїзді на головну дорогу автомобіль зайняв би відповідну смугу для
подальшого напрямку руху. Тобто для в'їзду на ділянку в місці для розвороту
водію автомобіля „ЗІЛ" потрібно було рухатися на початку розвороту по
більшому радіусу та зупинитися перед виїздом на головну дорогу за умов
зазначених вище. При розташуванні автопоїзду в цьому положенні водій вже
втрачає обзорність крізь дзеркало заднього виду для спостереження за діями
інших учасників руху,  що знаходяться
позаду його автомобіля. Проведений експертний аналіз розташування автомобіля
„ЗІЛ" під час пригоди дає підстави зазначити,  що водій технічно вірно розрахував радіус
повороту автопоїзду,  зупинив
транспортний засіб з мінімальною відстанню до лівого краю проїзної частини
(ліве переднє колесо на відстані 1, 05 м,
а задню габаритну частину напівпричепа на відстані біля 1, 8 м) і таким
чином не дав технічних підстав іншим водіям безпечно приблизитися чи зупинитися
поряд (лівіше) із задньою частиною причепа.

В свою
чергу,  за таких умов (на ділянці місця
для розвороту),  водій автомобіля «Опель» ОСОБА_1. ,  наблизившись на небезпечну відстань до лівої
задньої частини автомобіля (автопоїзда),
недотримуючись безпечного бокового інтервалу (тобто не виконавши вимог
п. 13.1 Правил дорожнього руху),
спричинила умови для виникнення даної ДТП. В даному випадку з технічної точки зору водію автомобіля «Опель» необхідно було
зупинитись не далі рівня задньої габаритної частини напівпричепа,  оскільки водії транспортних засобів обізнані
в тому,  що при русі автопоїзду на
заокругленнях дороги,  їх задня габаритна
частина завжди зміщується в напрямку центру повороту (винос задньої
частини,  який у даних транспортних
засобів може складати в залежності від радіусу повороту біля 1, 5 м).

На
підставі викладено експертами зроблено наступні висновки: в даній дорожній
ситуації з технічної точки зору водій автомобіля „ЗІЛ" ОСОБА_2. повинен
був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху. В свою
чергу,  в даній дорожній ситуації з
технічної точки зору водій автомобіля «Опель»
ОСОБА_1.  повинна була діяти у
відповідності з вимогами п.п. 1.5,  13.1
Правил дорожнього руху.

З
технічної точки зору водій автомобіля «ЗІЛ» ОСОБА_2. не мав технічної
можливості уникнути даного зіткнення,  з
технічної точки зору можливість уникнення даного зіткнення водія автомобіля «Опель» ОСОБА_1.  обумовлювались в дотриманням нею вимог п.п.
1.5, 13.1 Правил дорожнього руху.

В даних
дорожніх умовах дії водія ОСОБА_2. не протирічили вимогам п.10.1 Правил
дорожнього руху,  а дії водія
ОСОБА_1.  - не відповідали вимогам п.п.
1.5,  13.1 Правил дорожнього руху з
технічної точки зору.

З
технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП є невідповідні дії водія автомобіля «Опель»,  які не відповідали вимогам п.п. 1.5,  13.1 Правил дорожнього руху,  тобто водій ОСОБА_1.  під'їхала до лівої частини напівпричепу
автопоїзду,  який здійснював розворот без
дотримання безпечного бічного інтервалу та нехтуючи відомостями щодо зміщення
задньої частини автопоїздів при повороті.

Вказаний
висновок експертизи узгоджується зі схемою ДТП,  протоколом
огляду місця ДТП,  поясненнями учасників ДТП. Представником позивача не надано суду доказів,  які б вказаний висновок спростували.
Клопотань про призначення по справі додаткової або повторної експертизи
представником позивача,  який посилався
не необґрунтованість вищезазначеного висновку експертизи,  не заявлено.

Таким чином судом встановлено,  що ДТП
сталася з вини позивачки,  яка
порушила п.п. 1.5. 13.1 Правил дорожнього руху,
тому підстави для відшкодування заподіяної їй шкоди за рахунок
відповідача відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  1166,  1167,
1188 ЦК України,   ст.
ст.  10,  15,
60,  61,  88,
209. 212, 213, 214, 215 ЦПК України,

вирішив:

В
задоволенні позову ОСОБА_1до ТОВ „Транспортно-експедиційне підприємство
„Петрівка"",  третя особа -
ОСОБА_2,  про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,  завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до апеляційного суду
м.  Києва через Оболонський районний суд
м.  Києва протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана в двадцятиденний строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом