Справа № 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
жовтня 2007 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого
- судді Чернявської Л.М.

при
секретарі  Каланжовій Н.Ф.

за участю:
представника позивачки ОСОБА_1. та відповідачки ОСОБА_5.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
ОСОБА_3  ОСОБА_5, ОСОБА_4,ОСОБА_6,
ОСОБА_7  ОСОБА_8ОСОБА_9 про визнання
права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка  звернулась до суду з позовом про визнання
права власності на допоміжне приміщення сараю та усунення перешкод у
користуванні власністю. В обгрунтування заявлених вимог вказуючи,  що вона є власником квартириАДРЕСА_1. У дворі
цього будинку,  розташовано допоміжне
приміщення (сарай) площею 21, 1кв.м. . Згідно заяв - власників квартир -
співвласників будинку АДРЕСА_1,  ними
було здійснено поступку своїх прав сумісної власності на допоміжне приміщення
на ії користь. Однак,  власниця АДРЕСА_1
в цьому будинку ОСОБА_5. відмовляється в надані згоди на оформлення права
власності на це приміщення та перешкоджає ій в користуванні ним.

В
процесі розгляду справи по суті,  на
підставі статті 31 ЦПК України,
представник позивача зменшила розмір позовних вимог та просила суд
постановити судове рішення,  яким визнати
ОСОБА_1право власності на допоміжне приміщення сараю,  площею 21, 1 кв.м. ,  що розташований дворі будинку АДРЕСА_1.

В
судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити по
викладеним в позові підставам.

Відповідачка
ОСОБА_5. визнала позовні вимоги.

Відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  ОСОБА_4.,  ОСОБА_6. ,
ОСОБА_7 ОСОБА_8. та ОСОБА_9.  в судове засідання не з'явились,  про день,
місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином,  звернулись до суду з клопотанням про розгляд
справи за їх відсутністю,  позовні вимоги
визнають в повному обсязі.

Вислухавши
пояснення представника позивача та відповідачки,  дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Матеріалами
справи встановлено,  що ОСОБА_1 є
власником квартири ОСОБА_1 на підставі:

· договору
дарування від 07 серпня 2003 року,  що
посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори
Безрукавою В.В.,  реєстровий №
1-1866,  що зареєстрований в ОМБТІ та РОН
27 серпня 2003 року № 100 - стор.108-кн.498пр. (а.с.  7),

· свідоцтва
про право власності на житло № 5748 від 20 травня 1993 року № 10-548,  що зареєстровано в ОМБТІ та РОН 17 грудня
1993 року за № 53 пр ст. 48 - реєстровий № 100. (а.с.  8).

У дворі
будинку АДРЕСА_1,  розташовано допоміжне
приміщення (сарай),  загальна площа якого
складає 21,  1 кв.м. ,  що відображено на технічному паспорті від 21
серпня 2007 року. (а.с.  9-12)

Відповідно
до заяв всіх власників квартир - співвласників будинку АДРЕСА_1  посвідчених приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю.,
зареєстровані в реєстрі за № 1321-1326,
ними було здійснено поступку своїх прав сумісної власності на допоміжне
приміщення сараю,  загальною площею
16,  3 кв.м. ,  що розташований у третьому дворі будинку
АДРЕСА_1 на користь позивача з подальшим оформленням приватної власності на все
приміщення сараю,  (а.с. 14-15)

Згідно
довідки КП «ЖКС» «Порто -Франківський» від 13 вересня 2007 року допоміжне
приміщення (сарай),  загальною площею 21,
1 кв.м. ,  що розташований в дворі
будинку АДРЕСА_1 є допоміжним.  Яких не-будь
комунікацій у вищевказаному підсобному приміщені не розташовано,  (а.с. 16)

Відповідно листа КП «ОМБТІ та РОН» від
03 жовтня 2007 року вих. № 9666-06/3992/5 допоміжне приміщення (сарай),  площею 21, 1 кв.м. ,  що розташований дворі будинку АДРЕСА_1 не
зареєстрований,  (а.с.  19)

Згідно з Рішенням Конституційного
суду України № 1-2/2004 від 02.03.2004 р.
у справі за конституційним зверненням ОСОБА_10 та інших громадян про офіційне
тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних
депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону
(справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних
будинків) співвласники багатоквартирного будинку є співвласниками його
допоміжних приміщень (горища,  підвалу та
ін.). П. 1.1. резолютивної частини даного рішення проголошує,  що „допоміжні приміщення (підвали,  сараї,
комори,  горища,  колясочні тощо) передаються безоплатно у
спільну власність громадян одночасно з приватизацією (набуття права власності)
ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження
права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення будь-яких
додаткових дій. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не
потребує здійснення додаткових дій,
зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного
будинку,  вступу до нього.

Згідно із п.1.2. вказаного рішення
власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками
приватизованих квартир. Згідно XII розділу Конституції України рішення з тлумачення
нормативних актів України Конституційного суду України носять офіційний
характер,  тобто є джерелом права України
та мають найвищу законну силу. Рішення з офіційного тлумачення Конституції
України та законів України Конституційним Судом України,  є обов'язковими до виконання на території
України,  остаточними і не можуть бути
оскаржені.

Відповідно до п. 2  ст.
382 ЦК України
власникам квартир у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на
праві спільної сумісної власності приміщення загального користування,  опорні конструкції будинку,  механічне,
електричне,  сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині квартири,
яке обслуговує більше однієї квартири,
а також споруди,  будівлі,  які призначені для забезпечення потреб усіх
власників квартир,  а також власників
нежилих приміщень,  які розташовані у
житловому будинку.

Відповідно до Рішення
Конституційного суду України № 1-2/2004 від 02.03.2004 р. момент виникнення
права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на
допоміжні приміщення.

Підтвердженням вищевикладеного є
вимоги  ст.  328 ЦК
України право власності набувається на підставах,  що не заборонені законом,  зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно,  якщо інше
прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Таким чином,  приміщення сараю,  площею 21, 1 кв.м. ,  що розташований дворі будинку АДРЕСА_1 є
власністю власників квартир цього будинку,
тобто сторін по справі.

Відповідно до ч.2  ст. 369 ГК України розпорядження майном,  що знаходиться в загальній спільній власності
здійснюється за згодою власників.

Відповідно до ч. 2  ст.  10
Закону України від 10.06.1992 року "Про приватизацію державного житлового
фонду" власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками
допоміжних приміщень будинків. Допоміжні приміщення (комори,  сараї,
ін.) передаються у власність квартиронаймачів безкоштовно й окремо
приватизації не підлягають.

Згідно  ст.
392 ЦК України
власник може пред'явити позов про визнання його права власності,  якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Судовий захист цивільних прав та
інтересів шляхом визнання відповідного права гарантується  ст.  16
ЦК України.

Враховуючи,  що власники квартир - співвласники будинку
АДРЕСА_1 здійснили поступку своїх прав сумісної власності на допоміжне
приміщення сараю,  площею 21,  1 кв.м. ,
що розташований дворі будинку АДРЕСА_1 на користь позивачки,  суд вважає,
можливим визнати за ОСОБА_1право власності на це допоміжне приміщення.

Керуючись  ст.  ст.  2,
4,  5,
6, 7,  8,  10,
11,  14,  60, 208 - 215,  225 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на допоміжне приміщення сараю,  площею
21, 1 кв.м. ,  що розташований дворі
будинку АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області,  через Приморський районний суд міста
Одеси,  шляхом подачі заяви про його
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення і подачі
апеляційної скарги,  протягом двадцяти
днів після подачі заяви про апеляційне оскарження,  або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.