АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22 ц/ 2280                             Головуючий
у суді 1 -ої інстанції Котік Т.С.
29                                          Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем  України

19   грудня
2007  року   колегія
суддів   судової  палати
в   цивільних

справах
апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої                          Зарицької Г.В.

суддів:                                  Рафальської
І.М. ,  Балашкевича С .В.

при
секретарі                      Сухоребрій
Т.А.

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   залі   суду
в   м.

Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до

територіальної  громади
в   особі   Житомирської   міської
ради   про

визнання членом
сім'ї наймача за апеляційною скаргою Житомирської

міської ради на
рішення Корольовського районного суду м.
Житомира від

26 вересня 2007
року

встановила:

У липні
2007 року позивачка звернулася з позовом до територіальної громади в особі
Житомирської міської ради та просила визнати її членом сім'ї ОСОБА_2. На
обгрунтування своїх позовних вимог зазначала,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2,
яка за життя була наймачем квартири АДРЕСА_1. Останні роки свого життя
ОСОБА_2 хворіла і потребувала стороннього догляду. Крім матері в квартирі
проживав її син ОСОБА_3,  який ухилявся
від догляду за матір'ю,  часто вживав
спиртні напої та створював умови неможливі для сумісного проживання. З початку
2003 року вона залишила роботу в м.
Коростишеві і постійно проживала з мамою та доглядала за нею. Через три
місяці після смерті матері помер і її брат. Оскільки вона доглядала матір та
брата,  займалася їх похованням,  вирішити питання власної реєстрації в спірній
квартирі у неї не було можливості. Виходячи з наведеного,  просила задовольнити позов.

Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 26 вересня 2007 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1
членом сім'ї ОСОБА_2.

У апеляційній
скарзі Житомирська міська рада просить рішення

2

скасувати
та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Апелянт
посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Вирішуючи
справу,  суд першої інстанції виходив з
того,  що ОСОБА_2 вселила в своє жиле
приміщення позивачку як члена своєї сім'ї відповідно до  ст. 65 ЖК України,  вони протягом тривалого часу проживали разом
та вели спільне господарство.

Проте,  з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно
до  ст. 65 ЖК України,  на яку послався суд,  наймач вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї,  які
проживають разом з ним,  вселити в
займане ним жиле приміщення свою дружину,
дітей,  батьків,  а також інших осіб.

Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 12 квітня 1985
року 313 „Про деякі питання,  що виникли
в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори
про право користування приміщеннями осіб,
які вселилися до наймача,  суд
повинен з'ясувати,  чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні,  зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача,  чи прописані вони в даному жилому
приміщенні,  чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання,  чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання,  чи
не обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї,  що
проживають з ним,  певний порядок
користування жилим приміщенням.

У
судовому засіданні позивачка не довела суду,
що вселилася в спірну квартиру як член сім'ї наймача з дотриманням
вимог  ст. 65 ЖК України. Зокрема,  доказів про те,  що при її вселенні в спірну квартиру була
письмова згода її брата ОСОБА_3,  суду не
подала.

Крім
того,  судом встановлено,  що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в
двокімнатній квартирі АДРЕСА_2,  де
зберігає за собою право користування цим жилим приміщенням.

За таких
обставин,  висновок суду першої інстанції
про те,  що ОСОБА_2 вселила в своє жиле
приміщення позивачку як члена своєї сім'ї є необгрунтованим.

З огляду
на вищенаведене рішення суду у відповідності до ч. 1 п. 1 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись
ст.
ст.  209,  303,
304,  307,  309,
313,  314,  316 ЦПК України,   ст. 65 ЖК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу Житомирської міської ради задовольнити частково. Рішення Корольовського
районного суду м.  Житомира від 26
вересня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

3

У
задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.