Справа № 2- 2783/2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 жовтня 2007 року                       Солом'янський
районний суд м.  Києва в складі:

головуючого судді -                              Оксюти
Т.Г.

при секретарі -                                       Богуславець
І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2,  ВДВС Солом'янського РУЮ міста
Києва про визнання права власності,
звільнення майна з під арешту та зупинення виконавчого провадження,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом і просить
суд визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири за адресою :
АДРЕСА_1та звільнити 2/3 даної квартири з під арешту. Також просить суд
зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ міста Києва зупинити виконавче провадження
щодо зазначеної частини квартири відкрите Постановою державного виконавця 14
травня 2007 року на виконання вироку Військового апеляційного суду Центрального
регіону від 14 грудня 2006 року про конфіскацію майна,  яке є особистою власністюОСОБА_3.

Позивач посилається в позові на те,  що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 08.09.1984 року. Від даного шлюбу у подружжя є дитина - син
ОСОБА_4,  який проживає з позивачем у
спірній квартирі. Посилається на те,  що
трикімнатна квартира за адресою : АДРЕСА_1була придбана за рахунок коштів сімейного
бюджету,  проте була оформлена на
відповідача,  а відтак підлягає поділу з
урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні
позивач  підтримала вимоги,  просила задовольнити позов.

Відповідач - ОСОБА_2,
в судове засідання не з'явився,
хоча був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи.
Надав заяву у якій повністю визнав позов,
підтвердив викладені у ньому факти і не заперечує проти його
задоволення.

Представник відповідача ВДВС Солом'янського РУЮ міста
Києва в судовому засіданні позовні вимоги визнала,  не заперечувала проти їх задоволення.
Зазначила,  що на даний час виконавче
провадження зупинено.

Заслухавши пояснення сторін,  вивчивши та дослідивши матеріали справи,  суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає
до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено,
що сторони перебувають у шлюбі,
який зареєстрований 08.09.1984 року у Міському відділі РАГС міста
Житомир за актовим записом НОМЕР_1.

(а. с.  19)

Відповідно до Свідоцтва про народження виданого Відділом
РАГС Залізничного РУЮ міста Києва актовий записНОМЕР_2,  сторони є батьками ОСОБА_4,  який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а. с.  20)

Згідно Свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 24
травня 2005 року виданого Головним Управлінням житлового забезпечення Київської
міської Ради,  відповідач ОСОБА_3 є
власником квартири за адресою : АДРЕСА_1.

Встановлено,  що
дана квартира зареєстрована у Київському міському БТІ за ОСОБА_3 30.05.2005
року за реєстровим номером НОМЕР_4. (а. с.
18)

Судом встановлено,
що згідно вироку Військового апеляційного суду Центрального регіону від
14 грудня 2006 рокуОСОБА_3. було засуджено до 8 років позбавлення волі за
скоєння злочину передбаченого  ст.  368 ч.3 КК України,  з конфіскацією майна,  яке є особистою власністюОСОБА_3. (а. с.  8-15)

Відповідно до Постанови слідчого Генеральної прокуратури
України від 12.11.2005 року,  на спірну
квартиру був накладений арешт і її передано на зберігання позивачу.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2007
року,  винесеною державним виконавцем
ВДВС Солом'янського РУЮ міста Києва ОСОБА_5,
було відкрито провадження по виконавчому листу №5 виданого 16.04.2007
року Військовим апеляційним судом Центрального регіону про конфіскацію
майна,  яке є особистою власністюОСОБА_3.
(а. с.  21)

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України
майно,  набуте за час шлюбу,  належить дружині та чоловікові.
Вважається,  що кожна річ,  набута за час шлюбу,  крім речей індивідуального користування,  є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя.

Статтею 368 Цивільного кодексу України передбачено,  що майно набуте подружжям за час шлюбу,  є їх спільною сумісною власністю,  якщо інше не встановлено договором або
законом.

Сімейний кодекс України статтею 69 надає право дружині та
чоловіку на поділ майна,  що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Майно,  що є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,  ділиться між ними в натурі згідно із статтею
71 Сімейного кодексу України.

Статтею 70 Сімейного кодексу України встановлено,  що у разі поділу майна,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  частки майна дружини
та чоловіка є рівними,  якщо інше не
визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 370 Цивільного кодексу України
співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна,  що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки з майна,  що є у спільній сумісній власності,  вважається,
що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є
рівними,  якщо інше не встановлено
домовленістю між ними,  законом або
рішенням суду.

Згідно з ч.3
ст.  70 Сімейного кодексу
України,  за рішенням суду частка майна
дружини може бути збільшена,  якщо з нею
проживають діти.

Таким чином,  на
думку суду,  позивач має право на частку
у спільному майні подружжя,  яким є
квартира за адресою : АДРЕСА_1,  а
саме,  з урахуванням інтересів
неповнолітньої дитини ОСОБА_4на 2/3 частини спірної квартири.

За таких обставин,
суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту,  накладеного органами досудового слідства з
2/3 частин квартири за адресою : АДРЕСА_1,
які повинні належати позивачу на праві власності.

Що стосується вимоги позивача про зупинення виконавчого
провадження щодо конфіскації майна відкритого Постановою державного виконавця
14 травня 2007 року на виконання вироку Військового апеляційного суду
Центрального регіону від 14 грудня 2006 року про конфіскацію майна,  яке є особистою власністюОСОБА_3.,  то суд приходить до висновку про необхідність
відмови у її задоволенні,  оскільки судом
було встановлено,  що 14.05.2007 року
дане виконавче провадження було зупинено державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ міста Києва ОСОБА_5

Згідно вимог
ст.  ст.  27,
28,  29,  30 ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб,  показання свідків,  письмові докази,  речові докази і висновки експертів. Суд
приймає до розгляду лише ті докази,  які
мають значення для справи. Обставини,
які за законом повинні бути підтверджені певними засобами
доказування,  не

можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами
доказування. Кожна сторона має довести ті обставини,  на які посилається,  як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином,  суд
проаналізувавши в судовому засіданні надані сторонами докази по справі і
співставивши їх відповідно до вимог чинного законодавства,  приходить до висновку про те,  що даний позов є обґрунтованим та таким,  що підлягає частковому задоволенню.

За такими обставинами суд дійшов висновку,  що позивач довела ті обставини,  на які вона посилалась,  як на підставу своїх позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись  ст.  57,
59,  60,  62,
64,  84,  88,
212,  213,  214,
215 ЦПК України,  368,  370,
Цивільного Кодексу України (в редакції від 16.01.2003 року з наступними
змінами),   ст.   ст.  60,  69,
70,  71 Сімейного кодексу
України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ВДВС Солом'янського РУЮ міста Києва про визнання права власності,  звільнення майна з під арешту та зупинення
виконавчого провадження - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини
квартири за адресою : АДРЕСА_1.

Скасувати арешт з 2/3 частин квартири за адресою :
АДРЕСА_1,  які належать ОСОБА_1 на праві
власності.

В іншій частині позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено на протязі двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження,
яка подається в десятиденний термін з дня проголошення рішення.