Справа № 2-2150/2007 p.
РІШЕННЯ Іменем
України

м. Донецьк                                                                                                13
листопада 2007 р.

Петровський районний суд м. Донецька в складі: головуючий
- суддя Чинчин О.В., при секретарі Кодола А.В., за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою

ОСОБА_1
до ОСОБА_4про відшкодування майнової та моральної шкоди,

Встановив:

Позивачка
звернулась до суду із позовною заявою про відшкодування відповідачем майнової
та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з договором
купівлі-продажу від 5 листопада 2004 року ОСОБА_1 була придбана квартира
АДРЕСА_1. Квартира була придбана у ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діяла також від імені
неповнолітньої доньки ОСОБА_7. За згодою ОСОБА_1 у квартирі мешкали її брат
ОСОБА_8, його дружина ОСОБА_9 та їх малолітній син ОСОБА_10. За проханням
ОСОБА_1 та за рахунок її коштів брат купив 4 блока металопластикових вікон на
загальну суму 3700 грн. та металеві вхідні двері вартістю 1498 грн. Двері та
вікна були встановлені у вказаній квартирі. Рішенням Петровського районного
суду м. Донецька від 12 квітня 2006 року задоволено позов ОСОБА_4 і договір
купівлі-продажу визнано недійсним. Цим же рішенням з вказаної квартири були виселені
брат ОСОБА_1 з сім'єю без надання іншого приміщення. Ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 19 липня 2006 р. зазначене рішення залишено без змін. З
листопада 2006 року було виконано рішення суду та брата ОСОБА_1 з сім'єю було
виселено. Добровільно вартість металопластикових вікон та дверей ОСОБА_4.
позивачці не сплачує. Порушення відповідачем прав власності ОСОБА_1 стало
причиною її душевних страждань. На протязі тривалого часу після цих подій у неї
погане самопочуття, порушився сон, пригнічений настрій. Все це позначилось на
погіршенні відносин з людьми, які її оточують. На підставі вказаного, керуючись
ч.3 ст. 386 ЦК України позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь в
рахунок відшкодування майнової шкоди 5198 грн., в рахунок відшкодування
моральної шкоди 25000 грн. та судові витрати.

В
судовому засіданні позивачка та її представник підтвердили свої позовні вимоги
та просили суд стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачки в рахунок відшкодування
майнової шкоди 5198 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. та
судові витрати у розмірі 331 грн.

Представники
відповідача позов не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1.

Представник
відповідача ОСОБА_3, діюча на підставі ордеру, суду пояснила, що між її
довірителем ОСОБА_4 та позивачкою будь-який договір купівлі-продажу квартири,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не укладався. Дана квартира була продана
без його згоди ч.1енами його родини, тому вона вважає, що ОСОБА_4. взагалі є
неналежним відповідачем, оскільки грошей за вказану квартиру не отримував. Крім
того, з договору на встановлення металопластикових вікон та дверей, а також
акту прийому не вбачається, що вони були придбані за кошти позивачки, оскільки
дані документи оформлені на брата позивачки. На підставі вказаного просила суд
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.

Представник
відповідача ОСОБА_2, діюча на підставі доручення з наданими їй всіма правами
позивача, відповідача та третьої особи, підтвердила заперечення відповідача
проти позову, надала аналогічні пояснення і також наполягала на відмові в
позові ОСОБА_1.

Суд
заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ч. З ст. 386 ЦК
України власник, права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з
ч.1 ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно
до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992р.,
розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний
зв'язок та є вина зазначеної особи.

В
судовому засіданні належними документами встановлено, що відповідно до договору
купівлі-продажу квартири від 5 листопада 2004 р. ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, яка діяла від себе та від імені своєї малолітньої доньки ОСОБА_7
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 7).

В період
володіння та проживання в даній квартирі, за кошти позивачки ОСОБА_1 її братом
були придбані 4 віконних блока, вартіспо3700 грн. (а. с. 12) та металеві двері,
вартістю 1498 грн. (а. с. 13).

Факт
придбання вікон та дверей за кошти ОСОБА_1 підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

У жовтні
2005 року відповідач ОСОБА_4. звернувся до Петровського районного суду м.
Донецька з позовною заявою про визнання свідоцтва про права власності на
квартиру недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, виселенні та
вселенні.

Рішенням
Петровського районного суду м. Донецька від 12 квітня 2006 року по цивільній
справі №2-40/2006р. позов ОСОБА_4 було задоволено в повному обсязі: свідоцтво
про право власності на квартиру № НОМЕР_1від 7 жовтня 2004 року та вищевказаний
договір купівлі-продажу квартири було визнано недійсними, квартира АДРЕСА_1
була повернута до Фонду державного майна України в м. Донецьку та поставлена на
баланс КП ЖЕК №1 Петровського району м. Донецька, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
неповнолітнього ОСОБА_10 було виселено з даної квартири, вселено в квартиру як
основного наймача житлового приміщення ОСОБА_4та стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_1 понесені нею фактичні витрати на придбання квартири у сумі 42 237
гривен.(а. с 8-11).

Як
вбачається зі змісту даного рішення, яке ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 19 липня 2006 року залишено без змін та на теперішній час набуло
чинності (а. с. 15-17), вищевказаний договір купівлі-продажу було визнано
недійсним на підставі ст. 230 ЦК України, тобто у зв'язку з навмисним введенням
однією з сторін правочину другої сторони в оману.

Відповідно
до ч. З СТ.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, факт
здійснення правочину з купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1 із застосуванням обману
як зі сторони ОСОБА_5 і ОСОБА_6, так і зі сторони ОСОБА_1 знайшов своє
підтвердження в процесі розгляду справи №2-40/2006р та не потребує доказування.

Крім
того, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час, власником
квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_4., що підтверджується свідоцтвом на право
власності від 13 січня 2007 року (а. с. 42).

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку, що вини відповідача ОСОБА_4 в заподіянні
матеріальної шкоди позивачці ОСОБА_1 немає, тому в задоволенні позовних вимог
про відшкодування майнової шкоди слід відмовити.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з наступного.

У
відповідності зі ст. 1167 ЦК моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи,
те, що в судовому засіданні встановлено відсутність вини відповідача ОСОБА_4 в
спричиненні матеріальної шкоди позивачці ОСОБА_1, суд вважає за необхідне в
задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди також відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 386, 1166, 1167 ЦК, ст. 213-215 ЦПК,
суд

Вирішив:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до місцевого суду
протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна
скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.