Справа
№2-1012/07
Рішення

іменем України

30 жовтня 2007 року                                                         м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський
міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Сеника Р.П. при
секретарі: Авраменко І.В. з участю позивача: ОСОБА_1 представника відповідача: Лиско С.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу культури і туризму виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради про поновлення на роботі та оплату за час
вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до відділу культури і туризму виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради про поновлення
на роботі та оплату за час вимушеного прогулу.

В позовній заяві посилається на ту обставину, що він працював на посаді директора
Володимир-Волинського історичного музею з вересня 1995 року. На роботу був
прийнятий наказом завідувача відділом культури виконкому Володимир-Волинської міської ради. Згідно запису
в трудовій книжці з 2004 року був переведений на контрактну форму. Дане
переведення вважає незаконним, оскільки він
за два місяці не був попереджений про це всупереч вимогам ч.2 ст.23, ч.3
ст.32 КЗпП України.

12 липня 2007
року наказом по відділу культури і туризму його було звільнено з займаної
посади згідно ст. 36 п.8 КЗпП України.

Звільнення
вважає незаконним з наступних причин. Контракт з 2004-2005 року і в наступні
роки, згідно записів трудової книжки, продовжувався і фактично набув форми
безстрокового трудового договору. Контрактом передбачено підстави для
звільнення чи дострокового розірвання контракту. Начальником відділу культури і туризму не було попередньо організовано комісію
по передачі матеріальних цінностей, за які він матеріально відповідальний.

Крім цього, звільнення має проводитись чи погоджуватись із Волинським обласним
управлінням  культури,  а прийом-передачу  фондових колекцій

2

повинна  здійснювати
комісія   з   представників   управління
культури   та обласного
музею, чого не було дотримано.

Просить поновити його на посаду директора Володимир-Волинського історичного музею та стягнути з відділу культури і
туризму виконавчого комітету Володимир-Волинської
міської ради в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу
з 13 липня 2007 року по день поновлення на роботі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, в своїх поясненнях суду послався на обставини, викладені в
позовній заяві. Просить позов задовільнити в повному обсязі.

Представник відповідача - начальник відділу культури і туризму виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради
Лиско С.Л. позов не визнала, суду пояснила, що
дійсно позивач у 1995 році був призначений на посаду директора Володимир-Волинського історичного музею. У 2004 році на виконання розпорядження Володимир-Волинського
міського голови «Про переведення директорів установ відділу культури
міськвиконкому на контрактну форму трудового
договору» від 09.07.2004 року № 86-рвк, позивач, разом
з іншими керівниками установ культури був переведений на контрактну форму трудового договору. Даний контракт з позивачем переукладався у 2005, 2006 роках на визначений термін,
згідно із поданими ним заявами. Як прийняття на посаду
директора музею, так і звільнення з цієї посади,
ніякого погодження з обласним управлінням культури не потребує. Оскільки термін дії контракту з позивачем закінчувався 12
липня 2007 року, йому ще 27 квітня 2007 року було
вручено письмове попередження № 102/1-10 про те, що
в зв»язку із закінченням 12 липня 2007 року терміну дії контракту він буде звільнений із займаної посади і контракт на новий термін
з ним укладатись не буде. Отримавши дане
попередження та прочитавши його, від підпису про його отримання
ОСОБА_1 відмовився, про що було складено відповідний акт.
Стосовно передачі матеріальних цінностей, то згідно з наказом по відділу культури і туризму № 37-ОС від 09 липня 2007
року ОСОБА_1 були передані, а в зв»язку із відсутністю завфондами музею не було можливості доступу до
музейних фондів. Ту обставину, що при переведенні позивача на контрактну форму
трудового договору позивача не було попереджено за два місяці, просить не брати
до уваги, оскільки позивач працював
за контрактом з цього часу три роки і не оспорював переведення його на таку
форму трудового договору протягом всього
часу роботи. Вважає звільнення правомірним і просить відмовити в задоволенні
позову повністю.

Заслухавши
пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідків, перевіривши та дослідивши всі представлені сторонами
докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю
з наступних підстав.

У відповідності до ст.21 КЗпП України, особливою формою трудового договору
є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального
забезпечення   і організації праці працівника, умови
розірвання договору, в

3

тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до
ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.

Згідно зі ст.24
КЗпП України, додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим при
укладенні контракту.

Судом
встановлено, що позивач працював на посаді директора Володимир-Волинського
історичного музею з вересня 1995 року. На роботу був прийнятий наказом завідувача відділом культури виконкому Володимир-Волинської
міської ради. Дана обставина сторонами не оспорюється і стверджується копією
його трудової книжки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні.

Судом
встановлено, що 12 липня 2004 року на виконання розпорядження
Володимир-Волинського міського голови «Про переведення директорів установ
відділу культури міськвиконкому на контрактну форму трудового договору» від
09.07.2004 року № 86-рвк, позивач, разом з іншими керівниками установ культури,
був переведений на контрактну форму трудового договору. Дана обставина
сторонами не оспорюється і стверджується
копією його трудової книжки та копією розпорядження.

Судом
встановлено, що позивач у 2005, 2006 роках подавав заяви про укладення з ним
контракту на новий термін і з ним такі контракти укладались. Дана обставина
також стверджується записами в його трудовій книжці, копіями його заяв та
копіями контрактів.

Копією контракту
від 12 липня 2006 року, укладеного між сторонами по справі, стверджується, що
його укладено на визначений термін з 12 липня 2006 року по 12 липня 2007 року.
Цей контракт може бути за згодою сторін продовжено або укладено на новий строк.

Як вбачається з письмового попередження № 102/1-10 від з 27 квітня 2007 року,
ОСОБА_1 було попереджено про те, що в зв»язку із закінченням 12 липня 2007 року терміну дії контракту він буде
звільнений із займаної посади і контракт на новий термін з ним
укладатись не буде. Отримавши дане попередження та прочитавши його, від підпису
про його отримання ОСОБА_1 відмовився, про що було складено відповідний акт,
копія якого є в матеріалах справи. Дану обставину також ствердили допитані в
якості свідків ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3

Згідно п.8 ст.36
КЗпП України, підстави, передбачені контрактом, є підставами для припинення
трудового договору.

Доводи позивача
про те, що контракт з ним було укладено незаконно, без попередження його про це
у термін не пізніше як за два місяці, судом до уваги при вирішенні спору про
його поновлення на роботі не беруться, оскільки
йому про цю обставину стало відомо при укладенні з ним контракту ще 12 липня
2004 року, він її не оспорював, а тому підстав для визнання його переводу
на контрактну форму трудового договору незаконною, суд не вбачає, оскільки
позивач пропустив строки, передбачені ч.1 ст.23 3 КЗпП України.

4

Доводи позивача про те, що контракт набув форми безстрокового трудового договору, не грунтуються на законі та не
відповідають фактичним обставинам справи. Так, судом
встановлено, що позивач по закінченню терміну дії
контракту, укладеного між сторонами по справі, власноручно писав заяви про укладення з ним нового контракту на
визначений термін, і такі контракти з ним укладались.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові
відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія
цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори,
що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23,
вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Оскільки позивач при укладенні нового контракту писав заяви із зазначенням терміну його дії, і такі контракти з ним
укладались тричі, суд вважає, що законних підстав
визнавати контрактну форму трудового договору між
сторонами по справі такою, що укладена на невизначений строк, немає.

Доводи позивача про те, що ним не було передано при звільненні матеріальні цінності та музейні фонди, як на одну з
підстав для визнання його звільнення незаконним та
відповідно, поновлення на роботі, не грунтуються на законі та не відповідають
дійсним обставинам справи, оскільки копією наказу по відділу
культури і туризму № 37-ОС від 09 липня 2007 року ОСОБА_1 були передані
матеріальні цінності музею, а в зв»язку із відсутністю завфондами
музею не було можливості доступу до музейних фондів.

Посилання позивача на ту обставину, що звільнення його з посади було проведене без погодження із Волинським обласним
управлінням культури, не підтверджені будь-якими доказами
та спростовуються рядом зібраних у справі та
досліджених вище доказів. Крім цього, п.2.1 Положення про історичний музей передбачено, що директор музею призначається наказом міського
відділу культури.

Посилання позивача про те, що він 12 липня 2007 року отримав трудову книжку і з ним було проведено розрахунок, а з 13 липня
2007 року він вже не працює, відповідають дійсним
обставинам справи, не заперечуються представником
відповідача та відповідають вимогам ст.47 КЗпП України.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що звільнення позивача з посади директора Володимир-Волинського
історичного музею згідно п.8 ст.36 КЗпП України є
правомірним, а тому в позові слід відмовити повністю.

На підставі ст.ст. 21, 23, 24, 36, 39-1, 233 КЗпП України, керуючись
ст.ст.10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

5

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу культури і туризму
виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради про поновлення на роботі
та оплату за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Заяву про  апеляційне
оскарження рішення  суду може  бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви
про апеляційне оскарження.