Справа № 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
листопада 2007 року Києво-Святошинський районний суд в складі головуючого судді
Дубаc Т.В.,  при секретарі Рудіч М. П. ,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до кооперативного підприємства
"Обеліск",  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

встановив:

У
березні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до кооперативу
"Обеліск" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилався
на те,  що 29 липня 2002 року у м. Києві
на вул. Велика Кільцева дорога сталася дорожньо-транспортна пригода з вини
водіїв обох транспортних засобів: ОСОБА_2,
який керував автомобілем ЗІЛ ММЗ 4502 державний номер 98 76 КХС,  що належить кооперативу
"Обеліск",  та ОСОБА_3,  який за довіреністю керував належним
позивачеві автомобілем марки "Фольксваген
Пасат" державний номер НОМЕР_1. Внаслідок ДТП було пошкоджено
належний позивачеві автомобіль і згідно висновку експертизи розмір заподіяної
власнику вказаного автомобіля матеріальної шкоди становить 14923 грн. 74 коп.
Тому позивач просив стягнути з кооперативу "Обеліск" як з власника
джерела підвищеної небезпеки заподіяну ним шкоду та судові витрати,  а всього - 15355 грн. 48 коп. та 20000 грн.
моральної шкоди.

В ході
розгляду справи судом в якості відповідачів були залучені обидва водії. Справа
судами розглядалася неодноразово. Ухвалою Верховного Суду України від 13 червня
2007 року були скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17
березня 2004 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 28 травня
2004 року.

В
судовому засіданні представник позивача позов підтримала,  просила відшкодувати заподіяну шкоду з
кооперативу "Обеліск".

Представник
відповідача кооперативу "Обеліск" в судове засідання не з»явився про
день ,  час та місце справи повідомлений.

Відповідач
ОСОБА_2 позов визнав . Вважає,  що шкоду
повинен відшкодувати кооператив « Обеліск».Визнає ту обставину,  що автомобілем керував на підставі оренди з
кооперативом.

Відповідач
ОСОБА_3 проти позову не заперечував,
вину свою у скоєнні ДТП
визнав частково. Вважає ,  що шкоду
повинен відшкодувати кооператив « Обеліск».

Вислухавши
пояснення осіб,  які брали сторін,  показання свідків,  дослідивши письмові докази суд вважає,  що позов підлягає до часткового
задоволення,  виходячи з наступного.

В
силу  ст. 440 ЦК України в
редакції 1963 року,  що діяв на час
заподіяння шкоди,  шкода,  заподіяна особі або майну громадянина,  а також шкода,  заподіяна організації,  підлягає відшкодуванню особою,  яка заподіяла шкоду,  в повному обсязі,  за винятком випадків,  передбачених законодавством.

Той,  хто заподіяв шкоду,  звільняється від її відшкодування,  якщо доведе,
що шкоду заподіяно не з його вини.

Відповідно
до  ст. 440-1 ЦК моральна
(немайнова) шкода,  заподіяна громадянину
або організації діями іншої особи,  яка
порушила їх законні права,
відшкодовується особою,  яка
заподіяла шкоду,  якщо вона не
доведе,  що моральна шкода заподіяна не з

її вини.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за
рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір
відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог,  характеру діяння особи,  яка заподіяла шкоду,  фізичних чи моральних страждань потерпілого,  а також інших негативних наслідків,  але не менше п"яти мінімальних розмірів
заробітної плати.

Як
роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 27 березня
1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди",  питання про
відповідальність за шкоду,  заподіяну
автотранспортним засобам при їх зіткненні,
кожного з їх володільців перед іншим вирішується за правилами  ст. 440 ЦК:
шкода заподіяна одному з володільців з вини іншого відшкодовується винним;
за наявності лише вини володільця,  якому
заподіяна шкода,  вона йому не
відшкодовується; за наявності вини обох володільців розмір відшкодування
визначається відповідно до ступеня вини кожного; за відсутності вини володільця
у взаємному відшкодуванні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

За
наявності вини кожного з володільців транспортних засобів у взаємному
заподіянні шкоди їх відповідальність визначається відповідно до ступеня їхньої
вини та виходячи із загального розміру шкоди.

Судом
встановлено,  що 29 липня 2002 року у м.
Києві на вул. Велика Кільцева дорога сталася дорожньо-транспортна пригода з
вини водіїв обох транспортних засобів: ОСОБА_2,
який на підставі договору оренди від 1 червня 2002 року (а.с. 35)
керував автомобілем ЗІЛ ММЗ 4502 державний номер 98 76 КХС,  що належить кооперативу "Обеліск",  та ОСОБА_3,
який за довіреністю керував належним позивачеві автомобілем марки
"Фольксваген Пасат" державний номер НОМЕР_1. Внаслідок ДТП було пошкоджено
належний позивачеві автомобіль і згідно висновку експертизи розмір заподіяної
власнику вказаного автомобіля матеріальної шкоди становить 14923 грн.

Судом
встановлено,  що позивачем понесено
витрати на проведення експертизи та інші судові витрати. Тому загальний розмір
матеріальної шкоди,  заподіяної
позивачеві,  складає 15355 грн. 48 коп.
Крім того,  суд вважає доведеним факт
заподіяння позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження належного йому на
праві власності майна,  порушення права
власності. Враховуючи тривалість моральних страждань,  що порушення права власності позивача триває
понад п"ять років,  суд визначає
розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Як
роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 27 березня
1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди",  питання про
відповідальність за шкоду,  заподіяну
автотранспортним засобам при їх зіткненні,
кожного з їх володільців перед іншим вирішується за правилами  ст. 440 ЦК: шкода заподіяна одному з
володільців з вини іншого відшкодовується винним; за наявності лише вини
володільця,  якому заподіяна шкода,  вона йому не відшкодовується; за наявності
вини обох володільців розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня
вини кожного; за відсутності вини володільця у взаємному відшкодуванні шкоди
жоден із них не має права на відшкодування.

Враховуючи,  що вина кожного із водіїв у порушенні Правил
дорожнього руху,  що стало наслідком
зіткнення автомобілів та заподіяння позивачеві шкоди,  доведена

постановами
суду про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,  а відповідно до вимог  ст. 61 ЦПК України

постанова
суду у справі про адміністративне правопорушення обов"язкова для
суду,  що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено постанову,
з

питань,  чи мали місце ці дії,  чи вчинені вони цією особою,  суд визначає ступінь вини

водія ОСОБА_3
30%,  ступінь вини водія ОСОБА_2 - 70%.

За
правилами ч.4  ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви суду касаційної інстанції,
з яких скасовані рішення,  є
обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді
справи.

Скасовуючи
попереднє рішення,  Верховний Суд України
в ухвалі від 13 червня 2007 року вказав,
що суд першої інстанції не врахував,
що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична
особа або громадянин,  що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності,  повного господарського відання,  оперативного управління або з інших підстав
(договору оренди,  довіреності,  тощо) та в зв"язку з цим не дав оцінки
наявному у матеріалах справи договору оренди автомобіля від 1 червня 2002 року
(а.с. 35-36),  та не з"ясував,  хто є володільцем автомобіля,  яким керував ОСОБА_2,  а відтак,
хто повинен нести відповідальність за спричинену шкоду. Крім того,  в порушення вимог  ст. .203 ЦПК України,  суд при вирішенні спору не постановив рішення
щодо відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Враховуючи
вищенаведене,  та оцінюючи наявні в
справі докази за правилами статей 57,
212 ЦПК України,  суд вважає,  що володільцем автомобіля на час споєння ДТП 29 липня 2002
року був ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 1 червня 2002 року. Ці
обставини стверджуються договором оренди,
поясненнями ОСОБА_2 та представника кооперативу "Обеліск".
Тому за спричинену шкоду повинен відповідати ОСОБА_2,  як володілець джерела підвищеної небезпеки
пропорційно 70% вини. 30% матеріальної шкоди повинен відшкодувати ОСОБА_3,  пропорційно ступеню своєї вини у заподіянні
шкоди.

Отже,  на користь позивача із відповідача ОСОБА_2
необхідно стягнути (15355 грн. 48 коп. :100 х 70 )= 10748 грн.83 коп. матеріальної
та 1400 грн. моральної шкоди, ,  а з
ОСОБА_3 - (15355 грн. 48 коп. :100 х ЗО )= 4606грн.64 коп. матеріальної шкоди
та   600грн,  моральної шкоди.

У задоволенні
позовних вимог Попова до кооперативу "Обеліск" - відмовити.

Відповідно
до  ст.
380 ЦПК України застосувати поворот виконання рішення суду.

На
підставі  ст.  ст.
440,  440-1 ЦК України 1963
року , 1166 ЦК України
2003 року,  керуючись  ст.
ст.   ст.  ст.
60, 212 - 215, 218 ЦПК України,
суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1
задоволити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10748 грн.83 коп. матеріальної та 1400   грн. моральної шкоди,  а всього 12 148 грн. 83 гр( дванадцять тисяч
сто сорок вісім ) грн. 83 коп.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4606грн.64 коп. матеріальної шкоди та 600 грн.
моральної шкоди ,  а всього 5206 грн. 64
коп. (п»ять тисяч двісті шість) грн.. 64 коп.

Відмовити
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до кооперативного підприємства
"Обеліск" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь кооперативного підприємства « Обеліск 8662 грн. 74 коп.(
вісім тисяч шістсот шістдесят дві) грн.. 74 коп. у зв»язку з поворотом
виконання рішення суду.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.