Справа
№ 2-53/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007
року

Приморський районний суд м. Одеси в складі: головуючого
судді - Турецької І.О. при секретарі - Скоріній Т.С.

за участю представників сторін за першим позовом : від
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4

від відповідача об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку „Камєта"
-Смарусь О.В.

представники за другим позовом:

від позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3

від відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до об'єднання
співвласників багатоквартирного будинку „Камєта" про визнання договору
купівлі -продажу дійсним та визнання права власності на гараж та за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у реалізації права власності на майно,
стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Узагальнена позиція відповідача - об'єднання
співвласників багатоквартирного будинку „„Камєта" по - першому позову.

Представник даної юридичної особи,
позов ОСОБА_1 визнала й вважає, що його вимоги є правомірним і підлягають
задоволенню з наступних підстав.

1.  Рішенням загальних зборів від 21.10.1998 р.
було створено об'єднання співвласників

багатоквартирного будинку „Камєта", яке було
зареєстроване рішенням Приморської

рай адміністрації Одеської міської ради від 28.12.1998 р.

2.
05.01.1999 р. був складений акт прийому - передачі
нерухомого майна від ЖБТ "Нева" , якій діяв на підставі Статуту з
однієї сторони та головою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку
„Камєта" з іншої сторони, відповідно до якого житлової будинок по
АДРЕСА_1, якій складається з 34 квартир та підсобних приміщень під ним, згідно
акту державної приймальної комісії про прийом до експлуатації вказаного будинку
від 14.02. і 994 р.

3.
Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку
„Камєта", згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі
розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від
12.01.1999 р. є власником житлового будинку за АДРЕСА_1, а тому має право розпоряджатися
всім нерухомим майном, даного будинку.

4.
Предмет спору, розташований в підвалі, якій відноситься
до допоміжного приміщення будинку і в ньому, відсутні будь -які споруди
гаражів. Члени ОСББ „Камєта", які є мешканцями цього будинку,
використовують дане підвальне приміщення для стоянки своїх автомобілів,
відповідно до зазначених місць.

2

5.    Позивач
ОСОБА_1 проживає в будинку за АДРЕСА_1,

є членом об'єднання „Камєта" та з 1994 p., користується місцем під стоянку

автомобілю під
умовним номером - №2.

Враховуючи дані обставини, а також
стан здоров'я позивача, загальні збори об'єднання
„Камєта" 15.12.2002 p., прийняли рішення про продаж йому за 1 500 грн. місця під
стоянку транспортного засобу за №2 .

На підставі рішення загальних
зборів, між головою правління об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку „Камєта" - Смарусь О.В. та ОСОБА_1 була укладена письмова угода купівлі - продажу, в якої
зазначалося, що ОСББ „Камєта", яке, на підставі
акту-прийому передачі нерухомого майна від 05.01.1999 р. від ЖБТ „Нева", є - власником гаража АДРЕСА_1,   продало це майно, а
ОСОБА_1, його купив за - 1 500 грн.

Представник, вважає, що при
укладанні даної угоди, ніяких порушень норм закону, а також

майнових прав ОСОБА_2 - не допущено.

6.    Обґрунтовуючи
свої доводи, про законність угоди купівлі -продажу та визнання за

ОСОБА_1 права власності, представник, також пояснила, що ОСОБА_2, з 1997 p.,

не проживає в будинку АДРЕСА_1, спірним гаражним

місцем ніколи не
користувалося.

її право власності, зареєстроване в
ОМБТІ та РОН, на підставі акту прийому -передачі від
ЖБТ „Нева" у 1994 р., не засновано на законі, так як він, не
може бути підставою для реєстрації в органах
технічної інвентаризації права власності на нерухоме майно, повинен існувати договір, на підставі, якого був складений
даний акт.

Правова позиція позивача ОСОБА_1

Представник позивача, підтримуючи
вимоги свого довірителя у судовому засіданні, наполягав

на задоволенні, заявлених вимог із
наступних підстав.

ОСОБА_1, є - власником квартири АДРЕСА_1 та

членом об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку „Камєта".

З 1994 p., він користується гаражем за №2,
загальною площею 16,2 кв. м., якій розташований

у підвальному приміщенні будинку
АДРЕСА_1.

На підставі, укладеного 16.12.2002 р., у простий письмової формі договору купівлі - продажу

між ним та ОСББ „Камєта", в
особі голови правління, він придбав дане приміщення у

власність за 1 500 грн..

В той же день, був укладений акт
прийому - передачі даного нерухомого майна. Однак, в подальшому, відповідач, в
особі ОСББ „Камєта", став ухилятися від нотаріального посвідчення угоди і, ОСОБА_1 не може належним чином,
оформити своє право власності на дане нерухоме майно.

Представник вважає, що на підставі,
ст. 47 ч. 2 ЦК України (ред. 1963 p.), якій діяв на період укладання угоди, суд, може визнати
угоду, яка потребувала нотаріального посвідчення -дійсною та визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, так як,
сторони, за даним договором купівлі - продажу, домовилися щодо усіх істотних
умов і відбулося його часткове виконання, а саме, покупець передав за товар
грошові кошти і прийняв його у власність, а продавець, прийнявши кошти, передав товар.

Відсутність, реєстрації права
власності на нерухоме майно, порушує його права, відповідно до вимог ст.ст. 48, 50 Закону України „Про
власність" ( втратив чинність 20.06.07 p.).

Узагальнена позиція відповідача -
ОСОБА_1 по другому позову.

Представник відповідача, заперечуючи
проти позову ОСОБА_2, пояснив, що ствердження позивачки про те, що вона на
підставі договору про дольову участь у будівництві та акту прийому - передачі набула права власності на спірний
гараж - не відповідають дійсності та суперечать закону.

3

Обґрунтовуючи, свої висновки,
представник послався на вимоги глави 24 ЦК України (ред.

1963 p.), яка передбачає, що право власності,
виникає із угод, зокрема, договорів, а також, в

результаті приватизації державного
майна.

Враховуючи, що у позивачки відсутні
дані документи, надана нею копія акту прийому -

передачі від 14.06.1994 р., не могла бути підставою для реєстрації права власності в
органах

ОМБТГ та РОН.

Представник ОСОБА_1, вважав, що
вимоги позивачки про відшкодування матеріальних

збитків та моральної шкоди, не відповідають
фактичним обставинам справи та нічім не

підтверджені.

Так, по ствердженню його
довірителя, він ніколи не зустрічався із ОСОБА_2 і не розмовляв з

приводу спірного гаража. ОСОБА_1
користується даним гаражем з 1994 р. і не знав, що

ОСОБА_2, вважає собі його власником.

Мотивуючи, підстави, по яким, суд
повинен відмовити позивачці в позові, представник,

зазначив, що ОСОБА_2 не надала жодного доказу, якій
би свідчив, про протиправні дії

відповідача в причинені моральної
шкоди та матеріальних збитків.

Так, страхування позивачкою нового автомобілю,
медична довідка про хворобу, не

підтверджують обставин спричинення
шкоди, а доводи про понесення витрат на оплату

стоянки автомобілю в іншому місці,
зовсім є - голослівними.

Правова позиція позивачки ОСОБА_2

Представник позивачки, підтримуючи вимоги ОСОБА_2, обґрунтував їх
наступними доказами.

1.    ОСОБА_2,
була членом ЖБТ „Нева", яке здійснювало будівництво домоволодіння

АДРЕСА_1 і, як учасник даного товариства, внесла грошові

кошти на придбання квартири №11 та гаражного приміщення №2 уданому

будинку.

2.    ЖБТ
„Нева" було власником домоволодіння АДРЕСА_1,

згідно з реєстраційним посвідченням КП ОМТІ та РОН від 13.06.1994 р.

3.    14.06.1994
р., на підставі рішення загальних зборів
членів ЖБТ „Нева" від

06.06.1994 р. (протокол №8), були складені 2 акту прийому - передачі, де в

першому було зазначено, що члени товариства, передали у власність позивачці

квартиру під АДРЕСА_2, а в другому, що члени

товариства, передали у власність позивачці нежиле гаражне приміщення під
№2,

розташоване в будинку АДРЕСА_1. Як, вказано в даному

акті, він
підлягає обов'язкової реєстрації в МЬТІ м. Одеси.

4.  Представник
вважає, що позивачка, має право вимагати від відповідача усунення

перешкод у користуванні, належним її
на праві власності гаражем, а також, відповідно

до вимог ст.ст. 449, 440 - 1 ЦК
України (ред. 1963 р.)   на стягнення, з
останнього,

матеріальних збитків та моральної шкоди.

Неправомірні дії ОСОБА_1, які є
підставою для стягнення, були виражені в тому,

що він не пускав ОСОБА_2 у
приміщення, яке є її власністю. При її спробі, мірним

шляхом вирішити з відповідачем
питання, стосовно користування гаражем, останній, у

присутності сторонніх осіб,
принижував її та ображав.

Представник вважає, що вищевказані
дії відповідача, створили власникові перешкоди,

у реалізації правомочностей по
розпорядженню майном.

4. Матеріальні збитки, які спричинені
позивачці, складаються з :

оплати стоянки автомобілю
„Пежо", починаючи з липня 2003 р. - до січня 2004 р.

в сумі - 600 грн.;

вартості страхування автомобіля „Пежо" у сумі - 5 300
грн.. Моральна шкода, яка спричинена
ОСОБА_2, полягає у втратах немайнового характеру, які виразилися в неможливості реалізації нею своїх
звичок та бажань вести активний та діловий образ життя. Дуже багато часу, вона
тратила на підшукування місця, де б

4 можливо
було залишити автомобіль під охорону. У результаті таких навантажень, позивачка у червні 2003 р. перенесла гіпертонічний
криз, що підтверджується медичною
довідкою. Моральна шкода, його довірительніці, спричинена на суму -10
000грн.

Мотивувальна частина.

З'ясувавши
обставини справи, та перевірив їх доказами, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку
„Камєта" про визнання договору купівлі
-продажу дійсним та визнання права власності на гараж - задоволенню не
підлягають. Вимоги, за позовною заявою ОСОБА_2
до ОСОБА_1, про усунення перешкод у реалізації права власності на майно,
стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди - підлягають задоволенню, лише в частини, зобов'язання ОСОБА_1 не
перешкоджати ОСОБА_2 користуватися, належним її- нежилим гаражним приміщенням.

Даний висновок, суд зробив на
підставі наданих сторонами доказів та норм матеріального права, які
регулюють дані правовідносини.

Фактичні обставини справи, свідчать
про те, що відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого ОМБТІ та РОН від
23.01.2003 р., ОСОБА_2, є - власником гаража АДРЕСА_1.

Дане право, у неї виникло на
підставі внесення грошових коштів, коли вона вступала до ЖСТ „Нева", яке здійснювало будівництво домоволодіння
АДРЕСА_1. Як, учасник даного товариства,
ОСОБА_2, внесла грошові кошти на придбання квартири №11 та гаражного
приміщення №2 у даному будинку.

Після здачі будинку до
експлуатації, ЖБТ „Нева", отримало реєстраційне посвідчення ОМБТІ   від
13.06.1994 р., про право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1.

14.06.1994 p., на підставі рішення загальних
зборів членів ЖБТ „Нева" від 06.06.1994 р. (протокол №8), був складений акт прийому - передачі, де зазначено, що члени
товариства, передали у власність позивачці
нежиле гаражне приміщення під №2 , розташоване в будинку АДРЕСА_1 та зобов'язали нового власника ОСОБА_2 здійснити реєстрацію
даного нерухомого майна в органах ОМБТІ. Така реєстрація, позивачкою була
здійснена 06.07.1994 р.

Крім того,
ОСОБА_2 був отриманий технічний паспорт на даний гараж, в якому зазначений його
розмір.

Для того, щоб з'ясувати, чи
правомірно у 1994 р., ОСОБА_2 набула права власності на спірне нежитлове приміщення, необхідне звернутися до
законодавства, яке діяло в той період часу. Так, відповідно до ст. 15 Закону
України „Про власність", член ЖБТ, якій повністю вніс свій пайовий внесок,
набуваав право власності на нерухоме майно і вправі був розпоряджатися ним на
свій розсуд.

Також, необхідно звернути увагу на
те, що діяльність житлово - будівельних товариств, в той період часу, регулювалася „Примірним статутом ЖБК", в якому була чітко
визначена роль -загальних зборів.

Так, тільки
на загальних зборах, шляхом голосування, вирішувалося питання про надання членові
ЖСК квартири або іншого нежитлового приміщення.

Враховуючи, вищевикладене, можливо
зробити висновок, що ОСОБА_2 правомірно, на підставі, діючого в той період
законодавства, набула права власності на майно. Переходячи к питанню, чи правомірно ОСОБА_2 у 1994 р. зареєструвала право
власності на спірне нежитлове приміщення,
необхідно зазначити, що така реєстрація, здійснювалося на підставі „ Інструкції
про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" від 31.01.1966 p., яка передбачала тільки реєстрацію
будинків та домоволодінь.

Даний нормативний документ,
незважаючи, на прийняття у 1991 році Закону України „Про власність", не передбачав, права власності громадян на квартири у
багатоквартирних будинках, або на окремі в ньому нежилі приміщення.

5 Між
тим, в п. 11 додатка №1, до цієї інструкції
було передбачено, що правовстановлюючим документом, на
підставі якого проводиться реєстрація будинків, є акт державної комісії про прийняття будинку та введення його в експлуатацію, що
свідчить про те, що ЖБТ „Нева", здійснило реєстрацію права власності - на
підставі вимог даного пункту Реєстрація у 1994 році нерухомого
майна позивачці, а також, іншим членам даного товариства, на думку суду, була здійснена по вимогам, які пред'являлися до
реєстрації будинків, тобто, на підставі актів прийому передачі нерухомого
майна, які свідчили, про повне виконання сторонами обов'язків
по договору на будівництво та отримання у власність нерухомості.

Як, вбачається з витребуваних з
ОМТІ та РОН доказів, одночасно зі ОСОБА_2, право власності на нежилі гаражні приміщення, на підставі акту прийому -
передачі, зареєструвало ще 8 членів ЖБТ „Нева".

Слід відмітити, що вже 13.12.1995 p., дана інструкція втратила чинність. Суд, підкреслює той факт, що до теперішнього часу, право
власності осіб, в тому числі і ОСОБА_2, які
отримали право власності на гаражні приміщення - ніхто не оспорив. Зокрема, ОСОБА_1, дізнавшись, що ОСОБА_2 є власником
спірного приміщення, не заявив вимог про визнання недійсними
та скасування документів, які послужили підставою для реєстрації
права власності.

Переходячи, до аналізу, чи є
правомірними вимоги ОСОБА_1 до ОСББ „Камєта", про визнання письмової угоди
купівлі - продажу гаража №2 - дійсною та визнання за ним права власності,
суд, вважає - наступне.

ОСББ „Камєта"   не мало право на укладання договору
відчуження гаража АДРЕСА_1, так як, не було його власником

Виходячи, із даних положень,
неможливо, вважати дану угоду - дійсною. Оцінюючи,
доводи представника ОСББ „Камєта" про те, що об'єднання, яке вона очолює, було наділено, повноваженнями продавця, суд знаходить їх
суперечливими. Суперечність полягає в діях
відповідача, а саме, незважаючи досягнення сторін згоди, по всім умовам договору, вони не скористалися правом,
укласти його в нотаріальної конторі. Інші доводи
відповідача про те, що предметом спору не є - рухоме майно, а лише місце під стоянку автомобілю в підвальному приміщенні,
спростовуються її діями, по укладанню угоди відчуження
нерухомого майна.,

Також, слід
відмити, що таку ж позицію зайняв і представник ОСОБА_1, наполягаючи на тому, що в правовому значенні як „нерухоме
майно", спірний гараж - не існує, а існує підвальне
приміщення, яке розкреслено лініями, що розмежовують його на ділянки
розміром по - 16, 2 кв..м..

Однак, дані доводи представника,
суперечать позовним вимогам ОСОБА_1, в яких він просить визнати право власності на нерухоме майно, яке він зазначив - як
„гараж №2". Статтею 11 ЦПК України, передбачений
принцип диспозитивністі, відповідно до якого, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог. Тому, при
вирішенні даного спору, судом, не вирішувалося
питання про визнання існуючого акта
прийому- передачі гаража №2, наданого ОСОБА_2 недійсним, а також,
наявності або відсутності узагалі спірного приміщення.

Із позовних
вимог  ОСОБА_2, вбачається, що в них,
відсутні вимоги, про визнання незаконними: протоколу загальних
зборів ОСББ "Камєта" про продаж гаражу, договору купівлі -продажу, а також акту прийому - передачі
спірного майна та про їх, скасуванні. Суд, вважає, що така позиція ОСОБА_2,
пов'язана з тим, що вона вважає собі власником гаража і, її порушення її прав полягає лише в тому, що ОСОБА_1 перешкоджає
її, ним користуватися.

Ухвалою судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області від 10.08.2005 p., відповідно до вимог ст. 311 ЦПК України рішення суду першої інстанції по
даної справі було скасоване (а.с.81-83 об).

В ухвалі зазначено, що в матеріалах
справи, не має достовірних матеріалів , які б свідчили, про те, що гараж є
власністю - ОСОБА_2, не встановлені обставини, на підставі яких, ОСББ "Камєта" вважало собі власником гаражного
приміщення, не допитаний представник даного об'єднання, не досліджувалися - статут ЖБТ "Нева", документи, які
б свідчили про передачу спірного майна від ЖБТ "Нева" - ОСББ
"Камєта".

6

З метою, виконання даної ухвали, судом, в якості
відповідача, була допитана представник

ОСББ "Камета", оглянутий статут об'єднання
співвласників багатоквартирного будинку

„Камєта", акт прийому - передачі нерухомого майна
05.01.1999 р. від ЖБТ "Нева" -

об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку
„Камєта", витребувані відомості із

ОМБТІ та РОН про те, що з 12.01.1999 р. ОСББ
"Камета", є - власником житлового будинку

за АДРЕСА_1.

Ці додаткові докази, які були досліджені при новому
розгляді справи, підтверджують

обставини того, що право власності у ОСББ
"Камета" на приміщення домоволодіння виникло

лише у 1999 році, до цього часу право власності належало
ЖБТ "Нева" повна назва -

"Житлово - будівельне товариство індивідуальних
володарів квартир "Нева". Дослідити

статут ЖБТ "Нева", суду не представилося
можливим у зв'язку з його відсутністю в архіві

відділу державних реєстраторів виконавчого комітету
Одеської міської ради.

Слід відмітити, що вищевказаною ухвалою, не було
зазначено, які самі повинні бути

достовірні документи, які б підтверджували право
власності ОСОБА_2 на гаражне

приміщення, тому, суд витребував у органа, на якій
покладено здійснення реєстрації права

власності - відомості, про те, як інші особи набули таке
право, на такі ж самі приміщення.

Суду, даним органом були надані ще вісім аналогічних
актів, з указівкою на ту ж дату і на той

же протокол загальних зборів  ЖБТ "Нева".

Таким чином, суд, робить висновок, що інші документи, які
б підтверджували право

власності ОСОБА_2 - не існують.

Крім того, суд вже звертав увагу на те, що вимоги про
скасування права власності ОСОБА_2,

ніхто не заявляв.

Розглядаючи вимоги позивачки, що стосуються стягнення з
відповідача на її користь матеріальних збитків та моральної шкоди, суд,
приходить до висновку, що в порушені вимоги ст. 60 ЦПК України щодо
недоведеності обставини, на які посилається сторона, як на підставу своїх
вимог.

Статті 440, 440 -1 ЦК
України (ред. 1963 p.) передбачали, що
підставами для відшкодування матеріальної та моральної шкоди є неправомірні дії
або бездіяльність особи, в результаті яких, завдана дана шкода, тобто, склад
деліктного правопорушення повинен містити три складові:

·
протиправні дії або бездіяльність;

·
наявність шкоди;

·
наявність причинного зв'язку між діями та шкодою.

З наданих ОСОБА_2, в якості доказів документів, а саме:
медичної довідки від 27.06.2003 p., договору купівлі - продажу автомобілю від 10.07.2003 p., страхового
полісу транспортного засобу від 15.08. 2003 р., не вбачається вище перелічених складових - для відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Так, позивачка, обґрунтовуючи вимоги по стягненню збитків
за оплату охорони автомобілю у розмірі - 600 грн. та оплату страхового поліса в
сумі 5 300 грн., посилалася на те, що в період придбання 10 липня 2003 р.
автомобілю, вона проживала по АДРЕСА_3 й у неї виникла необхідність у
користуванні її гаражем, якій знаходився поблизу. Однак, враховуючи, що
відповідач, відмовив її у цьому, вона була вимушена нести витрати по оплаті
стоянки транспортного засобу, а також по його страхуванню. Однак, дані обставини,
позивачкою, в загалі не підтверджені.

Так, відсутні будь -які розрахункові документи по оплаті
стоянки, а також, відомості, що позивачка, здійснила страхування транспорту,
саме з метою, що не могла користуватися гаражем. Так, із страхового поліса вбачається,
що ОСОБА_2 проживає за адресою : АДРЕСА_4, і це місце проживання, не
знаходиться поблизу спірного гаражу.

Наданою, медичною довідкою, позивачка обґрунтовує
обставини, спричинення її моральної шкоди, однак, суд, не знаходить причинного
зв'язку між перенесеним нею 27.06.2003 р. гіпертонічним кризом та
неправомірними діями відповідача по перешкоджанню у користуванні власністю.

7

На підставі викладеного і
відповідно до вимог    ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215,216, 218 ІДПК
України,    суд,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні   позову   ОСОБА_1
до      об'єднання   співвласників

багатоквартирного будинку „Камєта" про визнання
договору купівлі -продажу дійсним та

визнання права власності на гараж -
відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у

реалізації права власності на майно, стягнення   матеріальних збитків та моральної шкоди

задовольнити частково.

Зобов'язати   ОСОБА_1
не   перешкоджати   ОСОБА_2
у

користуванні, належним її на праві
власності гаражним приміщенням №2, розташованим у

будинку АДРЕСА_1, шляхом його
звільнення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про

стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення 10 денного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не
було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в 20 денний строк, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.