справа №2-241/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
листопада 2007 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого                                                                 судді
Пшонка P.M.

при
секретарі                                                                         Тищенко
І.Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Державного казначейства України,
Оболонського РУ ГУМВС України в м.
Києві,  3-я особа Прокуратура
Оболонського району м.  Києва про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому
2007 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м.  Києва з зазначеним позовом з тих
підстав,  що 24 грудня 2004 року він був
затриманий співробітниками Оболонського РУ ГУМУВС України в м.  Києві та йому було пред»явлено обвинувачення
в скоєнні злочинів,  передбачених
ч.3  ст.
190,  ч. 1, 3  ст.
358 КК України.

Під вартою в Київському СІЗО № 13 позивач перебував до 03 червня 2005 року.

Постановою
Оболонського районного суду м.  Києва від
03 червня 2005 року кримінальна справа по обвинуваченню позивача ОСОБА_1.
в скоєнні злочинів,
передбачених ч.3  ст.  190,
ч. 1, 3  ст.  358 КК України була направлена на додаткове
розслідування,  а позивачу було змінено
міру запобіжного заходу на підписку про невиїзд.

16
грудня 2005 року вказана кримінальна справа була закрита відповідно до  ст. . 213 КПК України.

Протягом
п»яти місяців та десяти днів позивач був позбавлений волі та перебував в
Київському СІЗО № 13.

За час
незаконного,  на думку позивача
позбавлення волі йому завдано тяжких фізичних та моральних страждань. У нього
погіршилось здоров»я,  життєві
зв»язки,  ускладнились родинні
стосунки,  була втрачена перспектива
ділової активності і реалізації особистих планів.

Негативні
емоції,  переживання вплинули на спокій і
стан його здоров»я..

До
позбавлення волі,  позивач хворів на
«оперізуючий герпес» та «хронічний гепатохолецистит». Під час перебування в
СІЗО він був позбавлений елементарного лікування і герпес загострився,  внаслідок чого позивач перебував в медчастині
СІЗО з 17 лютого 2005 року по 01 квітня 2005 року. Після виходу з СІЗО 03
червня 2005 року у позивача загострився хронічний гепатохолецистит і 08
листопада 2005 року він був прооперований,
йому видалили жовчний міхур.

Ще до
позбавлення волі,  донька позивача
ОСОБА_2, 1999 року народження тяжко хворіла на хворобу Переса. Вона не могла самостійно
пересуватися. Після арешту позивач не в змозі був допомогти доньці,  її треба було носити на руках,  необхідна була операція,  яка не була зроблена,  оскільки позивач знаходився під вартою.

Під час
перебування в СІЗО позивач був позбавлений заробітку за місцем своєї роботи з
24 грудня 2004 року по 03 червня 2005 року,
який склав 917, 20 гривень.

Крім
того,  дружина позивача два рази на
місяць передавала позивачу продукти харчування та промтовари на протязі п»яти
місяців на загальну суму 913, 37 гривень.

З метою
отримання кваліфікаційної допомоги для звернення до суду,  позивач звернувся до юриста за юридичною
допомогою,  сплативши останньому 2 000
гривень.

Загальна сума
матеріальних збитків становить 3 930, 56 гривень.

Враховуючи
викладене,  позивач просить суд стягнути
з Державного казначейства України в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди,  завданої внаслідок незаконного
позбавлення волі суму в розмірі 3 930, 56 гривень та суму моральної шкоди в
розмірі 100 000 гривень.

В
судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги та у зв»язку з тим,  що згідно висновку судово-психологічної
експертизи,  проведеної в КНДІ судових
експертиз Міністерства юстиції України,
сума моральної шкоди,  завданої
йому складає 720 мінімальних заробітних плат,
а мінімальна заробітна плата станом на 01 жовтня 2007 року складає 430
гривень,  позивач просить суд стягнути з
Державного казначейства в якості відшкодування моральної шкоди суму в

розмірі 309 600
гривень / 720 X 430 = 309 600 гривень /.

Окрім
цього за проведення судово-психологічної експертизи в КНДІ судових експертиз
Міністерства юстиції України позивачем було сплачено суму в розмірі 1517
гривень,  а отже сума заподіяної
матеріальної шкоди позивачу складає 5 447, 84 гривні / 3 930, 56 + 1 517, 28 =
5 447, 84 гривень /.

Представник
позивача - адвокат ОСОБА_3. в судовому засіданні позов підтримала в повному
обсязі та зазначила,  що ОСОБА_1.  був затриманий 24 грудня 2004 року
співробітниками Оболонського РУ ГУМУВС України в м.  Києві та йому було пред»явлено обвинувачення
в скоєнні злочинів,  передбачених
ч.3  ст.
190,  ч. 1, 3  ст.
358 КК України. Постановою Оболонського районного суду м.  Києва від 03 червня 2005 року кримінальна
справа по обвинуваченню позивача ОСОБА_1.  в скоєнні злочинів,  передбачених ч.3  ст.
190,  ч. 1, 3  ст.
358 КК України була направлена на додаткове розслідування,  а позивачу було змінено міру запобіжного
заходу на підписку про невиїзд.

16 грудня 2005
року вказана кримінальна справа була закрита відповідно до  ст. . 213 КПК України.

Протягом
п»яти місяців та десяти днів позивач був позбавлений волі та перебував в
Київському СІЗО № 13,  що свідчить про
заподіяння йому тяжких фізичних та моральних страждань. У нього погіршилось
здоров»я,  життєві зв»язки,  ускладнились родинні стосунки,  була втрачена перспектива ділової активності
і реалізації особистих планів.

З огляду
на викладене,  представник позивача -
адвокат ОСОБА_3. просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

.Представник відповідача Оболонського РУ ГУМВС України в м.  Києві проти позову заперечує в повному обсязі
з наступних підстав.

Позивачем
на підставі  ст. . 56 Конституції України,  сит. 1176 ЦК України та  ст. .
ст. . 2,  3,  4,
13,  14 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди,  завданої
громадянину незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства,  прокуратури
і суду» від 01.12.1994 року заявлено вимоги щодо відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,  заподіяної йому
незаконним позбавленням волі.

Відповідно
до  ст. . З вказаного Закону,  громадянинові відшкодовуються ( повертаються
) заробіток та інші грошові доходи,  які
він втратив внаслідок незаконних дій ( частина 1 Закону ),  а також суми,
сплачені громадянином у зв»язку з наданням йому юридичної допомоги (
частина 4 Закону ) та моральна шкода ( частина 5 статті 3 та частина 5 статті 4
Закону ),  однак,  лише у випадках,  зазначених в  ст. . 1
вказаного Закону.

Відповідно
до ч. 1  ст.  1 Закону відшкодуванню підлягає лише
шкода,  завдана громадянинові внаслідок
незаконного притягнення як обвинуваченого та незаконного взяття і тримання під
вартою.

Диспозицією
ч. 2  ст.
2 Закону у випадку закриття кримінальної справи за недоведеністю участі
обвинуваченого у вчинені злочину дійсно передбачено право на відшкодування
шкоди,  однак,  лише в порядку,  передбаченому Законом.  Цей порядок визначений статтями 3 та 4
Закону,  однак,  для їх застосування необхідною умовою є
незаконність дій органів досудового слідства.

З
рахуванням викладеного представник відповідача - Оболонського РУ ГУМВС України
в м.  Києві заперечує проти задоволення
позову,  з огляду на вимоги,  які заявлені позивачем,  оскільки жодною нормою матеріального права не
передбачено права та порядку відшкодування шкоди при відсутності ознаки
неправомірності дій,  які її спричинили.

Представник
відповідача - Державного казначейства України в судовому засіданні пояснила,
,  що згідно  ст.
1176 ЦК України,  порядок
відшкодування шкоди,  завданої
незаконними діями органу дізнання,
досудового слідства,  прокуратури
або суду,  встановлюється Законом України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,  досудового слідства,  прокуратури і суду».

Зазначеним
Законом чітко визначено перелік випадків,
коли у громадянина виникає право на відшкодування шкоди.

Представник
залученої в якості 3 - ї особи прокуратури Оболонського району м.  Києва в судовому засіданні проти позову
заперечує з підстав,  викладених
представником відповідача -Оболонського РУ ГУМВС України в м.  Києві.

Суд,  вислухавши покази сторін,  дослідивши матеріали справи,  встановив наступне.

Норми
Основного закону України передбачають,
що Україна є демократична,
соціальна,  правова держава.
Державна влада в Україні здійснюється за принципом її розділення на
законодавчу,  виконавчу та судову.

У
будь-якому демократичному
суспільстві пошана і неухильне виконання законів є основою існування
держави.

Всі
державні органи,  у тому числі і органи
дізнання і досудового слідства,  повинні
дбати про підтримку авторитету виконавчої влади,  яка є складовою частиною державної влади в
Україні. При таких обставинах,  дії
посадовців державного органу - міліції,
які незаконно притягнули громадянина до кримінальної відповідальності,  підривають авторитет державної влади в
Україні.

Людина,  його життя і здоров»я,  честь і гідність,  недоторканість і безпека визнаються в Україні
щонайвищою соціальною цінністю. Оскільки Україна є соціальною державою і
конституційно закріплена пріоритет людини в системі цінностей,  та підтримка авторитету державної влади в очах
кожного громадянина є першочерговою задачею. Кожний громадянин України повинен
бути упевнений в тому,  що він
знаходиться під захистом і держава забезпечить ефективність цього захисту. При
таких обставинах незаконні дії будь-якого посадовця заподіюють громадянинові
істотну моральну шкоду. /  ст.   ст.
1,  3,  6 Конституції України /.

Відповідно до п. 1  ст.  1 Закону України від 01.12.1994 року «Про
порядок відшкодування шкоди,  завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання,  попереднього слідства,  прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню
шкода,  завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження,  незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під вартою,  незаконного проведення в ході розслідування
чи судового розгляду кримінальної справи обшуку,  виїмки,
незаконного накладання арешту на майно,
незаконного відсторонення від роботи ( посади ) та інші процесуальні
дії,  що обмежують права громадян.

п. 2 ч.
1  ст.
2 вказаного Закону передбачено,
що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку,  передбачених цим Законом,  виникає у випадку закриття кримінальної
справи за відсутністю події злочину,
відсутністю у діях складу злочину або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.

п.3 ч.
1  ст.
2 вказаного Закону передбачено,
що таке право виникає у випадках відмови в порушенні кримінальної справи
або закриття кримінальної справи з підстав,
передбачених у п. 2 ч. 1 цієї статті.

Крім
того,  здійснення такого відшкодування
регламентовано «Положенням про застосування Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди,  завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства,  прокуратури і суду» від 04.03.96 р. №
6/5/3/41.

Судом
встановлено,  що 24.12.2004 року
ОСОБА_1.  було затримано співробітниками
Оболонського РУ ГУМВС України в м.  Києві
та пред»явлено обвинувачення у скоєні злочинів передбачених ч.3  ст.
190,  ч. 1, 3 358 КК України.

З 24.12.2004
року по 03.06.2005 року він перебував під вартою.

Постановою
Оболонського районного суду м.  Києва від
03.06.2005 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1.  було направлено на додаткове розслідування та
16.12.2005 року - закрито,  згідно  ст. . 213 КПК України.

Протягом
5 місяців та 10 днів ОСОБА_1.  був
позбавлений волі,  перебуваючи в
Київському СІЗО № 13.

На
період до заведення кримінальної справи,
донька позивача лікувалась стаціонарно та консультувалась у лікарів
стосовно хвороби Переса
та сам позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу «оперізуючого герпесу,  середнього ступеню тяжкості»,  перебуваючи в СІЗО,  у період з 17.02 по 01.04.2005 року позивач
перебавив в медичній частині СІЗО.

Ухвалою
Оболонського районного суду м.  Києва від
28 лютого 2007 року з метою встановлення чи була заподіяна вказаними діями
позивачу моральна шкоди та у випадку заподіяння,  її розмір,
по справі була призначена судова психологічна експертиза.

Відповідно
до висновку від 27 червня 2007 року за № 2760 судово-псилогогічної
експертизи,  розмір «дійсної моральної
шкоди»,  що була заподіяна ОСОБА_1.  внаслідок притягнення до кримінальної
відповідальності,  з психологічної точки
зору становить 720 мінімальних заробітних плат.

З огляду
на викладене,  суд вважає заслуговуючи ми
уваги доводи позивача,  що він зазнав
моральних страждань у зв»язку з необгрунтованим порушенням проти нього
кримінальної справи та утриманням під вартою. Суд також погоджується з доводами
позивача про те,  що вказаними діями була
принижена його людська гідність,  йому
завдано тяжких фізичних та моральних страждань.

Окрім   факту
необгрунтованого   порушення   проти
нього   кримінальної   справи
та

утриманням
його під вартою,  при визначенні розміру
моральних збитків,  що підлягають
відшкодуванню,  суд виходить із того,  що унаслідок вказаних дій у позивача був
порушений звичайний устрій життя,
порушені його взаємостосунки з навколишніми людьми,  що зажадало від нього серйозних зусиль по
відновленню звичайного життя і спричинило додаткові моральні страждання.

З
урахуванням встановлених судом обставин,
що призвели до моральних страждань позивача,  суд вважає обґрунтованими вимоги про
відшкодування заподіяної моральної шкоди відповідно до розміру,  зазначеному у висновку від 27 червня 2007
року судово-психологічної експертизи,
проведеної в КНДІ судових експертиз Міністерства юстиції України,  який складає 720 мінімальних заробітних
плат,  яка станом на 01 жовтня 2007 року
складає 430 гривень,  а отже розмір
заподіяної моральної шкоди становить суму в розмірі 309 600 гривень / 720 X 430 =
309 600 гривень /.

Суд також приймає доводи позивача,
що йому окрім моральної була завдана і матеріальна шкода яка складається
з втрати середнього заробітку за місцем роботи з 24 грудня 2004 року по 03
червня 2005 року,  який склав 917, 20
гривень / а.с.  4 /,  вартості продуктів харчування та
промтоварів,  які він отримував на
протязі п»яти місяців,  перебуваючи в
Київському СІЗО № 13 на загальну суму 913, 37 гривень / а.с.  22-31 /,
суми сплаченої за проведення судово-психологічної експертизи в КНДІ
судових експертиз Міністерства юстиції України в розмірі 1 517 гривень /
а.с.  102 / та сплати послуг щодо надання
кваліфікованої юридичної допомоги в розмірі 2 000 гривень / а.с.  32 - 34 /,
а отже сума заподіяної матеріальної шкоди позивачу складає 5 447, 84
гривні

На
підставі викладеного,  керуючись Законом
України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди,  завданої громадянинові незаконними діями
органів дізнання,  попереднього
слідства,  прокуратури і суду»,  «Положенням про застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди,  завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання,  попереднього слідства,  прокуратури і суду» від 04.03.96 р. №
6/5/3/41,   ст.  ст.
10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ :

Позов
ОСОБА_1до Державного казначейства України,
Оболонського РУ ГУМВС України в м.
Києві,  3-я особа Прокуратура
Оболонського району м.  Києва про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути
з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету України суму
заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 5 447 / п»ять тисяч чотириста сорок сім
/ гривень 84 копійки та суму заподіяної моральної шкоди в розмірі 309 600 /
триста дев»ять тисяч шістсот / гривень.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.