Справа
№2-2639/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 жовтня 2007р.
Київський районний суд м. Донецька в складі:

головуючого                                                     судді Попревича В.М.,

при секретарі                                                                Свеженцевій
Ю.С., Акіменко Л.Ю.,

розглянув у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України у Київському районі
м. Донецька, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного
випадку на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України у Київському районі м. Донецька про відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку
на виробництві, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працюючи на посаді
завідуючої матеріальним складом Донецького інституту внутрішніх справ при ДонНУ
20.07.2002 року була запрошена керівництвом на підприємство для видачі зі
складу шліфувальної ( затирочної) машинки тимчасовим працівникам, де з нею
стався нещасний випадок, внаслідок якого
вона отримала виробничу травму, а саме закрита черепно - мозкова травма, струс
головного мозгу, гіпертонічна
хвороба 2 ступені, повільно прогресуюча течія і з цього часу знаходилась на постійному медичному спостереженні, проходила
курси амбулаторного медичного обстеження та знаходилась на лікуванні у
медичному закладі. 25.10.2006 року після медичного огляду МСЄК їй була
встановлена друга група інвалідності внаслідок трудового каліцтва та потреба в
медикаментозному лікуванні. Також МСЄК їй було встановлено втрату 70 % втрати
працездатності. Вважає, що відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
вона має право на відшкодування моральної шкоди. Просила стягнути з відповідача
моральну шкоду, заподіяну в результаті нещасного випадку на виробництві у
розмірі 120000 грн.

Представник
відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька у
судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що згідно з Постановою
Пленуму Верховного Суду №5 від 25.05.2001г. суд зобов'язаний встановити
характер правовідносин, в результаті яких була спричинена моральна шкода;
наявність провини особи, яка заподіяла шкоду; чи була здійснена дія, яка
спричинила моральну шкоду та інше. Також, згідно з цим роз'ясненням, суд має
право встановити тільки розмір моральної шкоди, а не установлювати факт її наявності. Наявність моральної шкоди може
встановити комісія МСЕК, або слідчий орган ВС установлює
особу, яка спричинила шкоду. Факт заподіяння моральної шкоди підтверджується висновком МСЕК згідно з підпунктом «д» пункту 1.1
загальних положень «Порядку встановлення медико-соціальними експертними
комісіями ступеню втрати професійної працездатності у відсотках робітникам,
яким заподіяно ушкодження здоров'ю, пов'язане з виконанням трудових
обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я № 212 від
22.11.1995р. та згідно з п. 3.8 цього наказу. У відповідності до п. 3.8 цього ж
наказу «під моральною шкодою розуміють
фізичні та моральні страждання, заподіяні потерпілому у результаті трудового
каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я». Згідно зі ст. 1167 ЦК України
підставою для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є: наявність
шкоди; протиправність дій осіб, які заподіяли шкоду;

2

причинно-слідчій зв'язок між
противоправними діяннями та заподіянням шкоди; вина особи, яка спричинила
шкоду. Фонд такою особою не являється. У ст. 1168 ЦК України чітко вказаний
перелік засобів відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. До них відносяться одноразове відшкодування і здійснення
щомісячних платежів. Позивачка отримала від Фоду одноразову допомогу у розмірі
14140, 00 гривен, а також отримує щомісячні страхові виплати у розмірі 523, 19
гривен. Фонд свої обов'язки виконує. Крім того, вважає, що за другою моральною
виплатою слід звернутися на підприємство під час роботи на якому позивачка
отримала травму.

З 01 січня
2006р. набрав чинність Закон України «Про Державний бюджет України на 2006р.»,
який вніс зміни до деяких статей Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Статтею 77
зупинено на 2006р. дію абзацу четвертого статті 1 (в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), підпункту «є» пункту 1
частини першої ст. 21, ст. 28 та частини третьої ст. 34. Згідно з п.2 частини 2
статті 22 ЦК України доходи, що особа могла
реально одержати при звичайних обставинах, якби її право не було
порушено (упущена вигода, зокрема право на безпечні умови праці), є збитком,
тобто матеріальним збитком.

Статтею 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві...», пунктом 12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 p., наказом МОЗ
України №212 від 22.11.1995 р. регламентовано, що розмір відшкодування шкоди,
пов'язаної з втратою потерпілим заробітку або його частини у зв'язку з
ушкодженням здоров'я (упущена вигода), встановлюється, виходячи зі ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. При
цьому, на підставі статей 1, 5, 21 та ч. З статті 28 Закону (1105-14), страхова
виплата за моральну шкоду проводиться потерпілому незалежно від втрати
ним професійної працездатності. Але, відповідно до частини 27 статті 77 Розділу
6 «Особливі положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» (№3235-4), прийнятий Верховною Радою України 20 грудня 2005 року і який
набрав чинність з 01 січня 2006 року, з метою проведення окремих норм законів у
відповідність з цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу четвертого статті 1
(в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам (членам їх
сімей), підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті
28 та частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Як виходить з Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» на теперішній час відповідальності Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві за моральну шкоду немає, тому правових підстав для
стягнення сум у відшкодування моральної шкоди згідно з Законом України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не існує. Відповідно до підпункту «є»
п.1, ст.21 Закону, у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно зі статтею 28 Закону,
за наявності факту заподіяння моральної шкоди
потерпілому проводиться виплата за моральну шкоду. Відповідно до абзацу
2 пункти 3, 8 зазначеного Порядку висновком медичних органів, як підставою для
відшкодування моральної шкоди також може бути висновок лікаря-психіатра
лікувально-профілактичної установи або лікарсько-консультаційної (ЛКК) або
медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) про стрес, який зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва або професійного захворювання або інших
наслідків, дані про депресію або інші негативні прояви в стані потерпілого.
Розглядаючи дану категорію спору слід зазначити, що пунктом 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику по справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, «що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних
страждань, або інших

3

негативних наслідків, заподіяних
фізичній особі... Відповідно до діючого законодавства моральна шкода
може заключатся, зокрема:
у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні
громадського життя, порушенні спілкування з оточуючими людьми, у настанні інших
негативних наслідків». Отже, з урахуванням положень пункту 3 вищевказаної
Постанови, позивач повинний надати докази про моральні переживання в зв'язку з
ушкодженням здоров'я, про порушення нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення
спілкування з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків».
При цьому, у відповідності зі ст. 60 ЦПК України, сторона зобов'язана доказати
ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Однак,
пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про
судову практику по справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди»
передбачено, що в позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повинно бути зазначено, зокрема, у
чому вбачається ця шкода, з яких міркувань виходить позивач, визначаючи
розмір шкоди і якими доказами це підтверджується. Відповідно до пункту 5
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову
практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при
вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому
з'ясуванню підлягає, зокрема, наявність такої шкоди, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового
характеру, у якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого
він при цьому виходить. Документи, на які
посилаються позивачка, а саме - довідка МСЕК та акт розслідування нещасного випадку
на виробництві є документами, що підтверджують виявлення нещасного випадку на
виробництві і встановлення в зв'язку з цим стійкої втрати працездатності і
ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Вважає, що
посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної
шкоди, є безпідставними. Просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову
про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що в
задоволенні позову ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України у Київському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди
необхідно відмовити.

Як встановлено в
судовому засіданні, позивачка ОСОБА_2. перебувала у трудових відносинах з
Донецьким інститутом внутрішніх справ при ДонНУ до 12.03.2004 року, 20.07.2002
року з нею стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала: закрито
черепно - мозкову травму, струс головного мозгу,
що підтверджується листом відділу охорони здоров"я УМВС України в
Донецькій області від 20.05.2004 року № 18/679 після закриття л/н № 766221 від
14.08.2002 року з шифром " травма на виробництві - 04 ".

Рішенням
Апеляційного суду Донецької області від 28 березня 2006 року Донецький інститут
внутрішніх справ при ДонНУ було зобов"язано скласти акт форми Н-1 про
нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2. (а.с. 7-8 ).

23.10.2006р.
ОСОБА_2. МСЕК № 3 м. Донецька безстроково встановлена втрата працездатності
внаслідок трудового каліцтва 70 % (а.с. 9).

Також 23.10.2005р. ОСОБА_2. МСЕК № 3 м. Донецька безстроково встановлена
друга група інвалідності (а.с. 10).

Страховий
випадок, тобто нещасний випадок внаслідок якого він отримав виробничу травму, а
саме закрито черепно - мозкову травму, струс головного мозгу передбачене
ст.ст. 13, 14 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", спричинив позивачці професійно обумовлену фізичну
і психологічну травму, що сталася під час виконання нею своїх трудових
обов'язків у Донецькому інституті внутрішніх справ при ДонНУ. В результаті
нещасного випадку здоров'ю ОСОБА_2. спричинена шкода, тобто настала стійка
втрата професійної працездатності у розмірі 70% з визначенням II
групи інвалідності. Вказаний факт підтверджується Довідками МСЕК (а.с.
9-Ю). Крім того, позивачці заподіяна моральна шкода у зв'язку з фізичними
стражданнями, які вона зазнає в результаті пошкодження здоров'я, в порушенні
нормальних життєвих зв'язків, неможливості продовження активного суспільного

4

життя, в
порушенні відносин з оточуючими людьми, відчуває моральні страждання, вимушена звертатися
до медичних закладів.

Разом з тим, з 1 січня 2006р. набрав чинність Закон України «Про Державний
бюджет України на 2006р.», який вніс зміни
до деяких статей Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Статтею 77 зупинено на 2006р. дію абзацу четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей), підпункту «є» пункту 1 частини першої ст. 21, ст.28  та частини третьої ст. 34.

З 1 січня 2007р. набрав чинність Закон України «Про Державний бюджет
України на 2007р.», який вніс зміни до деяких
статей Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Пунктом 22 статтею 71 зупинено на 2007р. дію абзацу четвертого статті 1 (в
частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей) підпункту «є» пункту 1 частини першої ст. 21, ст.28 та частини третьої ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності».

19.12.2006р. були внесені зміни до Закону України « Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 489-У
(489-16), ці зміни не передбачають відшкодування моральної шкоди
застрахованим або членам їх сімей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду 03.01.2007р., на той час
вже діяв Закон України « Про Державний бюджет України на 2007р.».

Право на страхові виплати постраждалий отримує з моменту встановлення МСЕК
втрати професійної працездатності.

ОСОБА_2. вперше пройшла МСЕК 23.10.2006р., на той час діяв Закон України «
Про Державний бюджет України на 2006р.».

Таким чином, оскільки на теперешній час із Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключені
положення щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної в тому
числі в наслідок нещасного випадку на виробництві, суд приходить висновку, що вимоги ОСОБА_2. не ґрунтуються на вимогах закону, в
зв'язку з чим відмовляє їй в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 23, 1166, 1167, ст.ст. 21, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. 12 Закону України „Про
охорону праці", п.22 ст. 71 Закону України
„Про державний бюджет України на 2007 рік", п.5 і П.10 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 212,
213, 215 ЩІК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_2 в позові до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька, про
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на
виробництві, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку
до Апеляційного суду Донецької

області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення

заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або

в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.