УКРАЇНА МАГДАЛИНІВСЬКИЙ      РАЙОННИЙ СУД Дніпропетровської області
РІШЕННЯ
ЇМ' ЯМ       УКРАЇНИ

26
лютого 2007р. Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова М.І., при секретарі Горбаченко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.
Магдалинівка справу за позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_2
про стягнення   10000 грн.

ВСТАНОВИВ:

У
лютому 2007р. до Магдалинівського районного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про стягнення боргу за договором позики
10000 грн.

Посилаючись
на те, що 16 грудня 2006р. на прохання відповідача у справі, передав

у борг, по договору позики за письмовою розпискою 10000
грн., з зобов'язанням повернення

до   16   січня
2007р.   Проте,   у
зазначений            термін,   відповідач      гроші
не   повернув.

Після неодноразових вимог,
відповідач борг не повертає, тому звернувся до суду і прохає стягнути на його користь суму основного боргу та повернення судового збору. В
судовому засіданні збільшив розмір позовних вимог і додатково вказав на
необхідність стягнути з відповідача 3% річних та пеню.

Відповідач
до суду не з'явився.

Вислухавши
пояснення позивача, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за
наступних підстав.

Стаття
1046 Цивільного Кодексу України, (Договір позики) вказує, що за договором
позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні
(позичальнику) у власність другій стороні (позичальнику)
грошові кошти або інши речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття
1047 Цивільного Кодексу України, (Форма договору позики) вимагає, щоб договір позики укладався у письмовій формі, якщо його сума не менш у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На
виконання вимог ЦК України, сторони уклали договір позики у письмовій
формі, посвідчив його 16 грудня 2006р. /а.с. З/.

У справі (а. с. 3) є копія
договору позики грошових коштів від 16 грудня 2006р. згідно якого, відповідач по справі ОСОБА_2, вказавши місце проживання
сторін, отримав від позивача ОСОБА_1 10000 (десять тисяч ) гривен.

Відповідач
зобов'язався  при цьому повернути    отриману суму    до
16 січня    2007р. По  умові  договору,
відповідач   наголосив,   що
він  зобов'язується   повернути
гроші  тільки ОСОБА_1

Оригінал договору знаходиться в матеріалах справи.

Договір підтверджують факт, що на підставі взаємної згоди сторін по даній
справі,

позивач і відповідач уклали договір позики грошей у
позивача у письмовій формі. Цей договір

між сторонами належить до реальних договорів.
Кредитор через договір не зобов'язуються

передати гроші, а передає гроші. І у цей момент -
момент передачі - договір вважається

укладеним. Передача грошей позивачем є не тільки
виконанням договору, але і його укладенням.

Договір
позики    укладений               між            позивачем,    з
одного    боку,    та
відповідачем,

з іншого, є
одностороннім, оскільки обов'язок виникає лише на стороні позичальника -
повернути кредитору одержану суму грошей.

У п.
1 Договору позики грошових коштів вказано, що договір укладено у смт.
Магдалинівка і гроші будуть повернуті до 16 січня 2007р.

У
зв'язку з не поверненням грошей, у позивача виникло право на звернення в суд із
заявою про примусове стягнення суми грошей.

Позичальник
згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій сумі, що були передані йому) у
строк та в порядку, що встановлені договором, тобто до 16 січня 2007р.

Але
на день розгляду цивільної справи гроші не повернуто, про що вказав у судовому засіданні позивач.

По
даній справі договір позики був укладений у письмовій формі.

Тому
при таких обставинах, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором. Про це вказує ч. 2 ст. 1051 ЦК України.

Доказів,
що договір між сторонами був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини по справі нема.

Відповідач повертати гроші не мав наміру, на що
вказує його поведінка. При
таких   обставинах,   з
відповідача   необхідно   стягнути
в   примусовому      порядку 10000 грн. на користь
позивача.

Крім
цього, позивач, як позикодавець має право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, у розмірі 3 % річних від
простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1048 ЦК України). Позивача у суду наполягає на
стягненні з відповідача 3% річних.

3%
річних від простроченої суми 300 грн., як загальну суму процентів від суми
позики за вказаний період також необхідно примусово стягнути на
користь позивача, задовольнивши його вимогу в цій частині позову.

Згідно
ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Ч. З
ст. 549 ЦК України вказує, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня   у
сумі 000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач прострочив
виконання свого зобов'язання починаючи з 16 січня 2007р. Тому він як боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Крім
цього, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, які поніс позивач 400
грн.

Досліджені   в
судовому   засіданні   об'єктивні
докази,   а   також
пояснення   позивача, поведінка      відповідача, привело
суд до переконання, що останній    умисно
порушив умови письмового
договору   позики,   не
виконав   свого   обов'язку      по
поверненню   суми   позики в
добровільному порядку. Борг по поверненню грошей, отриманих    за договором позики є, поза сумнівом, боргом.

При
таких обставинах з відповідача необхідно стягнути примусово загальну суму боргу
за
письмовим договором позики: 10800 грн. /які складаються з 10000 грн. основного
боргу, З відсотка річних - 300 грн., пені
-100 грн., судових витрат - 400 грн./.

Керуючись
ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, п. 2 ст. 367 ЦПК України, ст.ст. 625,
1046, 1047, 1048,  1050-1052 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
10000 грн. задовольнити.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, місце
мешкання АДРЕСА_1: 10800 грн. / 10000 грн. основний борг, 3% річних
проценти на рівні облікової ставки Національного банку України 300 грн.,
повернення судового збору /держмито, технічне забезпечення, послуги адвоката/
400 грн., пені 100 грн./.

Накласти арешт на майно:
житловий будинок з господарськими спорудами, розташований
АДРЕСА_1 Магдалинівського району, що належать ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду у Дніпропетровській області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Справа№2-331
-2007р.