АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем   України

19 грудня 2007
року

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
- судді                               Франовської
К.С.

суддів                                                      Широкової
Л.В. Павицької Т.М.

при секретарі
судового

засідання                                                Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,  подану
на ухвалу Чуднівського районного суду від 11 квітня 2007 року по цивільній
справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної
виконавчої служби Чуднівського районного управління юстиції,  -

встановила:

У
березні 2007 р. ОСОБА_3 звернувся
до суду з даною скаргою,  посилався на
те,  що постановою державного виконавця
державної виконавчої служби у Чуднівському районі від 14.03.2007 р. було
передано майно,  а саме 1А частину
житлового будинку,  що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1,  яка належить
йому,  в рахунок погашення боргу на
користь ОСОБА_1 Зазначену постанову ОСОБА_3
просить скасувати,  оскільки
виконавцем не враховано,  що в квартирі
крім нього з дружиною проживає ще одна сім'я - його син з дружиною та
дітьми,  які прописані та проживають в
квартирі з 2003 р .

Ухвалою
Чуднівського районного суду від 11 квітня 2007 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Визнано дії державного виконавця державної виконавчої служби у Чуднівському
районі про прийняття постанови від 14.03.2007 р. про передачу майна
неправомірними та скасовано постанову.

Не
погоджуючись з даною ухвалою,
представник стягувача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,  в якій просить ухвалу скасувати з підстав
порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Так,  зазначає ОСОБА_2,  відповідно до
ст. 62 Закону України „Про виконавче провадження" та п.15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 р. дії державного
виконавця є правомірними і в зв'язку з відсутністю у боржника достатніх коштів
і рухомого майна державний виконавець мав право накласти арешт і передати
Стрижевському О.І. 1/2 частину квартири в рахунок погашення боргу.

Крім
того,  відповідно до п.17 вказаної
Постанови ОСОБА_3 повинен
був звернутися до суду з позовом,  а не
зі скаргою.

Справа №
22ц/2509                                                    Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Бондарчук
І.Ф.

Категорія
66                                                                Суддя-доповідач
Франовська К.С.

2

Перевіривши
законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Задовольняючи
скаргу,  суд першої інстанції виходив з
того,  що дії державного виконавця є
неправомірними,  а оскаржувана

Постанова
не відповідає вимогам закону,  оскільки
належна боржнику частка у спільній частковій власності на квартиру в натурі не
виділена.

Судом
встановлено,  що постановою державного
виконавця державної виконавчої служби у Чуднівському районі від 14 березня 2007
р. на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
43279грн. боргу за договором позики,
передано в рахунок боргу належну ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку
по АДРЕСА_1.

У п.10
постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про
судову практику у справах про захист права приватної власності» із змінами,  внесеними постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.1998 р. № 15 зазначе -но
,  що власник відповідає за своїми зобов »язаннями всім
майном. ,  на яке може бути звернуто
стягнення за вимогою кредитора,  у тому
числі часткою у спільній власності.

Як
встановлено,  державним виконавцем в
процесі виконання судового рішення,
накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3- 1/2 чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1. Дана квартира
приватизована ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4 у серпні 1998 року відповідно до
Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду»,  про що видано свідоцтво про право власності
на житло (а.с. 81). Разом з тим,  у
даному правостановлюючому документі не зазначено про передачу квартири ОСОБА_3
у спільну часткову власність,  а також
відсутня і письмова угода учасників спільної власності про те,  що приватизована квартира буде їм належати на
праві спільної часткової власності (п.2
ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Таким
чином,  оскільки належна боржнику частка
у спільному майні не визначена,  то
неможливо і звернення стягнення на квартиру чи її будь-яку частку,  в тому числі і передача майна стягувачу. Така
частка може бути визначена судом за поданням державного виконавця відповідно до
Закону України «Про виконавче провадження» та п.12 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг
на рішення,  дії чи бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого
провадження». Лише після визначення розміру частки,  можливий її виділ в натурі для звернення на
неї стягнення відповідно до  ст. 371 ЦК та Закону «Про
виконавче провадження».

Доводи
апеляційної скарги про порушення судом порядку розгляду заяви є безпідставними.
Відповідно до  ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із
скаргою,  якщо вважають,  що рішенням,
дією чи бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового
рішення порушено їх права чи свободи. Саме з такою заявою звернувся до суду
боржник ОСОБА_3

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку про те,  що ухвала суду є законною,  підстав для її скасування немає.

3

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307,
312-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу
Чуднівського районного суду від 11 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного
суду.