Справа № 2-859/2007 рік
РІШЕННЯ

Ім»ям України

27
вересня 2007 року                                                  Верхньодніпровський
районний суд

Дніпропетровської
області

У складі:
головуючого - судді Дунай Л.В.

при секретарі -
Зубачевській О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
спілкуванні з дітьми та їх вихованні,
стягнення моральної шкоди, -

встановив:

До суду
звернувся позивач ОСОБА_1з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми
та їх вихованні,  стягнення моральної
шкоди ,  посилаючись на наступне: З
26.02.1996 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2,  від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей
- сина ОСОБА_1,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження
та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2народження. 11 жовтня 2006 року шлюб поміж ними
було розірвано ,  після розірвання шлюбу
діти залишилися проживати з відповідачкою,
на їх утримання він регулярно сплачує аліменти ,  але,
крім матеріальної допомоги на утримання дітей,  він бажає спілкуватися з ними і брати участь
у їхньому вихованні,  але відповідачка
постійно цьому перешкоджає ,  забороняє
йому зустрічатися з дітьми,  забирати їх
до себе додому. У зв»язку з цим він уже двічі звертався до ради опіки та
піклування Дніпровської селищної ради з заявою про надання згоди на побачення з
дітьми. 16 березня 2006 року рада опіки та піклування Дніпровської селищної
ради винесла постанову № 4,  якою дала
згоду на побачення його з неповнолітніми дітьми ОСОБА_1,  1997р народження та ОСОБА_3,  2003 р народження,  в зручний для нього час ,  тільки за межами квартири ,  в якій він проживає: АДРЕСА_1під час
прийняття постанови було враховано побажання відповідачки . Вказана

постанова
була затверджена рішенням виконкому №352 від 21.03.2006 року.

Згідно з
вказаної постанови позивач повинен був спілкуватися з дітьми за межами
квартири,  де проживає . Він декілька
разів намагався забрати із дитячого садка молодшого сина ОСОБА_3,  але завідуюча дитячим садком ЛИТВИНЕНКО Л.І.
заборонила йому брати дитину,
посилаючись на те,  що мати -
відповідачка по справі,  написала
заяву,  щоб йому не давали дитини.
Спілкування зі старшим сином також не вийшло,
оскільки відповідачка під страхом покарання заборонила сину ОСОБА_1 з
ним зустрічатися і навіть розмовляти. У зв»язку з вищеназваними перешкодами він
удруге звернувся до ради опіки та піклування з заявою про дозвіл на побачення з
дітьми. 13.07.2006 року рада опіки та піклування винесла постанову №17 ,  затверджену рішенням виконкому №773 від
18.07.2006 року ,  якою дала згоду йому
на побачення з дітьми два рази на тиждень з 8 до 20 години за межами дитячого
закладу.

Але
відповідачка знову заважає йому бачитися з дітьми ,  позбавляє його законних прав ,  у зв»язку з чим він у лютому 2007 року
направив відповідачці листа ,  де зазначив,  що вона грубо порушує рішення ради опіки та
піклування . Незважаючи на прийняті ним заходи,
відповідачка продовжує перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та
ухиляється від виконання рішення ради опіки та піклування . Своїми діями
відповідачка завдала йому моральну шкоду,
яка завдала йому душевних страждань,
завдану йому шкоду він оцінює у 5000грн.

У судовому засіданні    позивач
підтримав    свої вимоги в
повній    мірі і    прохає їх задовольнити.

Відповідачка
по справі у судовому засіданні вимоги позивача не визнала і заперечує проти їх
задоволення,  посилаючись на те,  що позивач приводить недостовірні дані ,  оскільки вона ніколи не перешкоджала йому у
спілкуванні з дітьми,  а заборонила
водити дітей за місцем його тимчасового проживання у квартири співмешканки у
зв»язку з тим. ,  що ОСОБА_4  негативно впливає на дітей,  затіваючи скандали .

Третя
особа по справі - представник органу опіки та піклування Дніпровської селищної
ради у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав,  пояснив суду,
що не бачить підстав для визнання дій відповідачки такими,  що створюють перешкоди позивачу у спілкуванні
з дітьми.

Третя    особа
по    справі -    представник    служби
у               справах     неповнолітніх

Верхньодніпровської
райдержадміністрації позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав ,  висловив думку, що завжди потрібно
враховувати інтереси неповнолітньої дитини при вирішенні таких питань.

Вислухавши
осіб,  які беруть участь у справі,  показання свідків ,  суд прийшов до висновку,  що вимоги позивача не підлягають задоволенню
з таких підстав :

Матеріалами
справи встановлено,  що 26 лютого 1996
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2було зареєстровано шлюб.

Від
сумісного проживання вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_1,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_2народження.

11
жовтня 2006 року шлюб поміж сторонами було розірвано. Діти після розірвання
шлюбу залишилися проживати разом з матір»ю,
відповідачкою по справі,
ОСОБА_216 березня 2006 року радою опіки та піклування Дніпровської селищної
ради згідно заяви ОСОБА_1 була прийнята

постанова
№4 ,  затверджена рішенням виконкому
Дніпровської селищної ради № 352 від 21.03.2006 року , згідно якої було дано
згоду на побачення ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_1,  1997 р народження та ОСОБА_3,  2003 р народження в зручний для нього час
,  тільки за межами квартири ,  в якій він проживає: АДРЕСА_1

13 липня
2006 року радою опіки та піклування Дніпровської селищної ради згідно заяви
ОСОБА_1 була прийнята

постанова
№17,  затверджена 18 липня 2006 року
рішенням виконкому Дніпровської селищної ради за № 773 ,  якою була дана згода на побачення ОСОБА_1 з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_1,  1997 р
народження та ОСОБА_3 2003 р народження,
два рази на тиждень з 8 до 20 години за межами дитячого закладу.

Так
,  з показань свідка ОСОБА_5 у судовому
засіданні встановлено,  що ОСОБА_1не
спілкується з дітьми тому,  що йому для
цього не дає можливості мати дітей,
відповідачка по справі. Коли він звертався до завідуючої дитсадка,  де знаходиться молодший син,  то вона не дозволила спілкуватися з дитиною
із-зі заборони матері дитини. У його присутності позивач приходив до
будинку,  в якому проживає відповідачка з
дітьми ,  вона виходила разом з дітьми і
у присутності батька дітей питала їх,  чи
хочуть вони піти з ним,  на що діти
відповідали,  що не хочуть . Вважає,  що відповідачка впливала на волевиявлення
дітей . У травні 2007 року вони з позивачем купили подарунок для його молодшого
сина і він поїхав,  щоб подарувати сину
дарунок,  а потім розповів йому,  що син був радий,  але кінцевим результатом зустрічі з сином
позивач не був задоволений.

З
показань свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні встановлено,  що він на протязі 7 років дружить з сім»єю
ОСОБА_1,  близько 2 років вони не живуть
разом,  у його присутності вони з приводу
дітей не спорилися,  декілька разів
ОСОБА_1,  разом з дітьми ,  приходив до нього у квартиру ,  де 2-3 години спілкувався з дітьми,  він готував для

них їжу,  вони гралися,
це було в той час,  коли позивач
вже жив разом з ОСОБА_4  . Він разом з
позивачем ходив до дитсадка для спілкування з його молодшим сином ,  але завідуюча йому відмовила у
спілкуванні,  з якої причини,  він не пам»ятає ,  пам»ятає,
що був якийсь інцидент. Позивач одного разу місяць жив у його
квартирі,  в цей час він спілкувався з
своїми дітьми.

З
показань свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні встановлено,  що він є сусідом ОСОБА_4  ,  живе
у квартирі над ними,  ОСОБА_1то живе з
нею,  то не живе,  він працює і підлеглий у ОСОБА_4 ,
у квартирі постійні п»янки,
шум,  музика. У позивача немає
прав на управління машиною,  а машина
є,  він бачив,  як позивач возив машиною своїх дітей ,  у нетверезому стані . Його постійно настроює
ОСОБА_4 проти відповідачки,  колишньої
дружини із-за того,  що ОСОБА_2.  стала жити разом з колишнім чоловіком
ОСОБА_4  ОСОБА_1не має свого постійного
місця проживання,  живе,  не страждаючи,  у своє задоволення,  а дітей,
коли вони приходять до батька,
ОСОБА_4  настроює проти матері.
Коли постало питання про виїзд ОСОБА_2  з
дітьми до Германії, де у неї є родичі,
то ОСОБА_1не дав дозволу,
поставивши перед нею умову,  щоб
вона подарувала за дозвіл на виїзд до Германії дітей йому свій будинок,  та ще інші умови.

З
показань свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні встановлено,  що вона живе по сусідству з відповідачкою і
бачила,  як у 2006 році позивач
ОСОБА_1приходив,  брав дітей . Недавно
він також спілкувався з старшим сином ,
якого визвав з дому через її сина,
який дружить з сином відповідачки по справі. її сину ОСОБА_1 - молодший
розповідав,  що спілкується з батьком
поза школою. Коли позивач ще жив з сім»єю,
він своєю поведінкою залякував старшого сина ,  ОСОБА_1 - молодший був заляканий,  відставав у навчанні,  а тепер він став спокійніший ,  навчається краще ,  поведінка його покращала ,  вони з її сином ходять на гуртки та до
репетитора. Відповідачка прекрасна мати,
завжди приглядає за дітьми,  а
позивач постійно бив її,  оскорбляв,  випивав.

З
показань свідка ОСОБА_9  у судовому
засіданні встановлено,  що вона
бачила,  що на вулиці зупинялася машина
під керівництвом ОСОБА_1,  до якої сідав
старший син,  ОСОБА_1. ОСОБА_2.  хороша мати ,
вона виховує дітей,  а ОСОБА_1під
час сумісного проживання кричав на дітей,
старший син боявся його. У 2006-2007 роках ОСОБА_1після спору з
співмешканкою ОСОБА_4  якийсь час жив у
квартирі її сина декілька разів,
було,  що відповідачка дзвонила їй
і шукала свого сина ОСОБА_1а вже під вечір,
потім вона дізналася,  що дитину
без попередження забрав позивач.

З
показань свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні встановлено,  що вона є матір»ю відповідачки і їй
відомо,  що з липня 2006 року ОСОБА_1ні
раз не брав дітей до себе,  ОСОБА_1 -
молодший їй говорив,  що батько лише
обіцяє взяти його до себе,  коли купить
собі квартиру. їй відомо,  що позивач
декілька разів спілкувався з дітьми у квартирі свого кума,  ОСОБА_9 ,
ОСОБА_1 -  молодший говорив
їй,  що був у батька у квартирі його
співмешканки ОСОБА_4  Одного разу,  у 2006 р осінню ОСОБА_2.  їй подзвонила і запитала,  чи немає у неї сина ОСОБА_1а,  бо він не прийшов додому зі школи. Потім вони
з»ясували,  що він був у батька . Дома ОСОБА_1 розповів,  що коли мама дзвонила до квартири ОСОБА_4 ,
де у цей час знаходився він,  то батько закрив його у другій кімнаті,  а сам розмовляв з його матрі"ю» На день
народження молодшого сина у травні 2007 року ОСОБА_1приїжджав до дітей,  спілкувався з ними. Вважає,  що відповідачка не забороняє позивачеві
спілкуватися з дітьми. Був випадок,  коли
позивач прийшов до неї з кумом,  щоб
забрати дітей для спілкування,  вона
віддала йому старшого ОСОБА_1а,  а
молодший у цей час спав,  тому вона його
не відпустила.

З
показань допитаного у якості свідка неповнолітнього ОСОБА_1,  1997 р народження,  у присутності педагога його школи та
батьків,  судом встановлено,  що останній раз дитина бачила батька-позивача
по справі,  на день народження молодшого
брата,  у травні 2007 року,  а   2
неділі назад батько подарував йому вудочку ,

раніше він ходив
з батьком на рибалку. На день народження молодшому брату батько подарував
машину» КАМАЗ». Мама йому
говорила,  щоб він не ходив на квартиру
до тьоті ОСОБА_11 ,  яка колись налетіла на маму,  дралася. Зараз він підтягнув своє
навчання,  ходить на гурток ,  до репетиторів з математики та англійської.
На день народження ОСОБА_3 вони разом з батьком та братом каталися на його
машині,  його тьотя ОСОБА_11не ображала,  папа купив йому сапоги і кросовки.

Вислухавши
пояснення сторін по справі,  показання
свідків,  дослідивши зібрані по справі
докази,  суд прийшов до висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого
підтвердження у зібраних по справі доказах ,
навпаки,  з доказів( показань
свідків,  рішень та постанов органу опіки
та піклування) судом встановленого питання про спілкування позивача з дітьми
вирішувалося за місцем проживання у органі місцевого самоврядування та органі
опіки та піклування,  відповідачка по
справі не чинить перепон позивачеві у спілкуванні його з дітьми,  завжди за його вимогою надає йому можливість у
спілкуванні з дітьми. Неприязні відносини ,
що виникли поміж ОСОБА_2та співмешканкою позивача,  ОСОБА_4 ,
лише на деякий час створили перешкоди у спілкуванні позивача з
дітьми,  потім,  як це встановлено з його пояснень та показань
свідків-він знайшов спосіб спілкуватися з дітьми за межами квартири ОСОБА_4
,  у квартирі свого кума.

Тому суд
прийшов до висновку,  що позовні вимоги
ОСОБА_1 відносно того,  що відповідачка
ОСОБА_2  чинить йому перешкоди у
спілкуванні з дітьми - не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні
,  виходячи з цього,  суд також прийшов до висновку про те,  що позовні вимоги ОСОБА_1 відносно стягнення
з відповідачки на його користь моральної шкоди у сумі 5000грн- також не знайшли
свого підтвердження у судовому засіданні,
тому у їх задоволенні потрібно позивачеві відмовити.

У
відповідності   зі статтею 151 Сімейного
кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте
виховання дитини.

Батьки
мають право обирати форми та методи виховання,
крім тих,  які суперечать
закону,  моральним засадам суспільства.

Згідно
статті 153 Сімейного кодексу України мати,
батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою
,  крім випадків,  коли таке право обмежене законом.

У
відповідності до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із батьків,
хто проживає окремо від дитини,
зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків,  з ким
проживає дитина,  не має права
перешкоджати тому з батьків,  хто
проживає окремо ,  спілкуватися з дитиною
та брати участь у її вихованні ,  якщо
таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позивачем
по справі не ставиться перед судом питання про визначення способів участі його
у вихованні дітей ,  місця та часу
їхнього спілкування .

Таким
чином,

постанова
органу опіки та піклування Дніпровської селищної ради № 17 від 13.07.2006 року
продовжує свою дію,  оскільки ніхто з
батьків це рішення не оспорює.

На підставі   статей 151, 153, 157, 159   Сімейного
кодексу України ,  керуючись  ст. 10,
88,

137, 179 ЦПК
України ,  - суд

вирішив:

У
задоволенні   позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня
проголошення рішення . Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне  оскарження.