Справа №2-49
РІШЕННЯ

Іменем    України

"28"
вересня 2007 р.  Корабельний районний суд
м.  Миколаєва

у
складі: головуючого по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при
секретарі                                                                        -
Грицюк О.П.,

за участю
представника позивача - ОСОБА_1.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом  ОСОБА_2,  ОСОБА_3до ОСОБА_4про визнання про визнання
осіб такими,  що втратили право
користування житловим приміщенням,  -

встановив:

В серпні
2006 р. позивачі - ОСОБА_2. ,  ОСОБА_3.
звернулися до суду із позовом про визнання відповідача - ОСОБА_4. та її
неповнолітнього сина - ОСОБА_5,  законним
представником якого вона є,  такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням в житловому будинку по АДРЕСА_1.

В
обґрунтування свого позову позивачі вказали,
що вони є власниками вказаного житлового будинку,  в якому зареєстрована відповідач -
ОСОБА_4.,  та її неповнолітній син - ОСОБА_5.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. Відповідач та її син не проживають у будинку
більше двох років без поважних причин,
не приймають участі у сплаті комунальних послуг,  не приймають участі в утриманні майна.
Посилаючись на наведене,  позивачі
просили визнати їх такими,  що втратили
право на користування жилим приміщенням в цьому будинку.

В судове
засідання позивач - ОСОБА_2.  не
з'явилася,  подала до суду заяву,  в якій свій позов підтримала і просила суд
слухати справу у її відсутність,  її
представник та позивач - ОСОБА_3. позов підтримали з підстав,  викладених в позовній заяві,  просили суд його задовольнити.

Відповідач
- ОСОБА_4. та її представник в судовому засіданні позов не визнали через
те,  що позивачі чинять їм перешкоди в
користуванні жилим приміщенням,  змінили
вхідні замки,  та вселили туди інших
людей. Тому відповідач та її неповнолітній син - ОСОБА_5. починаючи з листопада
2005 року не проживають в будинкуАДРЕСА_1.

Представник
третьої особи - Служби у справах неповнолітніх в судове засідання не
з'явився,  подав заяву із проханням
слухати справу у його відсутність,  проти
задоволення позову не заперечував частково та просив зберегти за неповнолітнім
ОСОБА_5. право користування жилим приміщенням в будинку.

Заслухавши
пояснення сторін,  показання
свідків,  та дослідивши надані сторонами
письмові докази,  суд прийшов до
наступного.

Судом
встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Житловий
будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачеві -
ОСОБА_3. в розмірі 1/4 частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 29.11.1988 року; та позивачеві - ОСОБА_2.  в розмірі 3/4 частини на підставі Свідоцтва
про право на спадщину за законом від 29.11.1988 року та Свідоцтва про право
власності від 29.11.1988 року.

В цьому
житловому будинку зареєстровані відповідач - ОСОБА_4. та її неповнолітній син -
ОСОБА_5.

Відповідно
до  ст.
ст. 71, 72 ЖК УРСР,  не проживання
в жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для
визнання осіб такими,  що втратили право
користування цим приміщенням.

Факт не
проживання відповідача та її неповнолітнього сина без поважних причин понад
шість місяців підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків -
ОСОБА_6.,  ОСОБА_7. ,  ОСОБА_8.,
які стверджували,  що відповідач
не проживає у вказаному будинку більше 10 років - з часу свого заміжжя,  а її неповнолітній син взагалі ніколи не
проживав в будинку позивачів. З часу свого народження він проживав зі своїми
батьками по АДРЕСА_2. Також свідки стверджували,  що відповідач лише інколи приходила
відвідувати свою бабусю - ОСОБА_2. ,
проте не проживала в цьому будинку,
а проживала разом зі своєю сім'єю в будинку свого чоловіка - по
АДРЕСА_2.

Вказане
також частково визнала відповідач в судовому засіданні - вона визнала,  що з листопада 2005 року не проживає в
будинку та ніколи не сплачувала комунальні послуги.

Крім  цього
факт  не  проживання
в  житловому  будинку відповідача та її сина
підтверджується наявними у справі актами про не проживання від 07.04.2006 p.,
16.05.2006 p.,  14.09.2006
p.,  07.07.2006 p.,  07.08.2006
p.

Для
підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач просила викликати в
судове засідання в якості свідків ОСОБА_9.,
ОСОБА_10.,  ОСОБА_11.,
проте адреси їх проживання суду не повідомила і
зобов'язувалася забезпечити їх явку до суду. Але цього не виконала,  чим порушила вимоги  ст. 136 ЦПК України щодо виклику
свідків,  та  ст. 60 ЦПК України - відповідно до якої кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання
відповідача про неможливість проживання через перешкоди з боку позивачів суд
знаходить безпідставними,  так як жодних
доказів про це вона суду не надала,  а
допитані судом свідки стверджували,  що
відповідач добровільно залишила будинок позивачів.

Надані
відповідачем в якості доказів письмові пояснення ОСОБА_12.,  ОСОБА_9.,
ОСОБА_11.,  ОСОБА_10. суд сприймає критично і до уваги не бере,  так як вони ніким не завірені,  і їх достовірність викликає у суду сумнів.

З
урахуванням вищевикладеного
суд приходить до висновку,  що позов слід
задовольнити,  так як надані позивачами
докази у своїй сукупності вказують на те,
що відповідач та її неповнолітній син втратили право користування жилим
приміщенням.

Керуючись  ст.
ст.  10-11; 28-29; 57-60;
158;214-215,  ЦПК України,      суд -

Вирішив   :

Позов
ОСОБА_2,  ОСОБА_3- задовольнити.

Визнати  ОСОБА_4 та ОСОБА_5,    ІНФОРМАЦІЯ_1  р.н.,
такими,   що втратили  право користування жилим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської
області через Корабельний районний суд м.
Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.