Справа № 2 - 84,
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007 року                                    Диканський
районний суд Полтавської області у складі:

головуючої      -
судді Щабельської І.В.

при секретарі  -                  Моргуновій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
ззасіданні у залі суду смт. Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Миргородської міжрайонної прокуратури Полтавської
області, прокуратури Полтавської області, Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області, територіального управління Державної судової адміністрації
в Полтавській області, Державного казначейства України про відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з
позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги наступним:

12.08.2001 року він був
затриманий працівниками Миргородського РВ УМВС України в Полтавській області у
порядку ст. 173 КУпАП 13.08.2001 року Миргородський міський суд піддав його
адміністративному стягненню, винісши постанову та обравши йому арешт строком на
10 діб, який підлягав обчисленню з 12.08.2001 року. Фактично затримання в
порядку ст. 173 КУпАП було застосоване у зв'язку з підозрою його у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 94 КК України /у редакції
1960 року/, а саме - вбивства потерпілого ОСОБА_2., яке сталося в ныч з 11 на
12 серпня 2001 року.

На підставі постанови
Миргородського міського суду Полтавської області від 14.08.2001 року в його
помешканні по АДРЕСА_1 був проведений обшук. 14.08.2001 року він був затриманий
слідчим Миргородської міжрайонної прокуратури в порядку ст.. 115 КПК України за
підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 94 КК України /у редакції 1960
року/. 17 серпня 2001 року Миргородським міським судом Полтавської області
відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді утримання під вартою, а
23.08.2001 року та 31.10.2001 року йому було пред'явлене обвинувачення за ст.
94 КК України у вчиненні умисного злочину - вбивства потерпілого ОСОБА_2.  22.09.2003 року він був засуджений Миргородським
міським судом за ст.ст. 69, 94 КК України /у редакції 1960 року/ до 6 років
позбавлення волі. 09.01.2004 року вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду
Полтавської області був скасований і справа направлена слідчим органам для
проведення додаткового досудового слідства.

В подальшому вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області
від 04 жовтня 2005 року, підтвердженим ухвалами судів вищої інстанції, позивач
був виправданий у зв'язку недоведеныстю його вини.

Вказуючи на те, вищевказаними
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду
йому була завдана надмірно велика моральна шкода, яка виразилася у пред'явленні
йому обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, застосуванні до нього незаконних
методів при веденні дізнання та досудового слідства, перебуванні тривалий час
під слідством та судом, незаконному позбавленні волі та проведенні обшуку у
його житлі, позбавленні можливості тривалий час спілкуватися з друзями,
рідними, вільно обирати собі місце пересування та можливості заробляти на
життя, належним чином харчуватися, що потягло за собою погіршення стану його
здоров'я,
позивач ОСОБА_1. просив стягти з Державного казначейства України завдану
йому моральну шкоду в сумі 7 000 000 грн. При цьому також вказав, що йому
необхідно затратити багато зусиль для подальшого влаштування свого життя,
відновлення втрачених зв'язків, поліпшення стану свого здоров'я та
працевлаштування.

При розгляді справи в суді позивач та його представник позов підтримали у
повному об'ємі та просили його задовольнити з вказаних вище підстав.

Представник відповідачів -
Миргородської міжрайонної прокуратури Полтавської області та прокуратури
Полтавської області проти позову заперечував, вказавши, що позивачем не
доведений факт порушення його прав, постанова Миргородського міського суду про
притягнення його до відповідальності в порядку ст. 173 КУпАП від 13. 08. 2001
року не скасована, тому просив у задоволенні позову відмовити за
безпідставністю.

Представник відповідача -  Державного казначейства України в судовому
засіданні проти позову заперечував, вказавши, що позивачем не надано суду
доказів в обґрунтування завданої йому вказаними вище діями моральної шкоди.

Представники відповідачів -
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області та територіального
управління Державної судової адміністрації в Полтавській області в судове
засідання не з'явилися. Від вказаних відповідачів до суду надійшли листи про
розгляд справи без участі їх представників.

Вислухавши пояснення позивача,
його представника, представників відповідачів - Миргородської міжрайонної
прокуратури Полтавської області, прокуратури Полтавської області та Державного
казначейства України, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено у судовому
засіданні і підтверджується матеріалами цивільної справи, викладені вище факти
щодо обставин затримання, взяття під варту, проведення обшуку в житлі позивача,
пред'явлення йому обвинувачення та засудження за ст. 94 КК України /у редакції
1960 року/ за вчинення умисного вбивства до 6 років позбавлення волі є
незаперечним фактом. Вироком Миргородського міськрайонного суду від 04 жовтня
2005 року, підтвердженого Ухвалою судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Полтавської області від 06 січня 2006 року та Ухвалою колегії
суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14
вересня 2006 року позивач ОСОБА_1. визнаний невинним у пред'явленому йому
обвинуваченні та виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні вказаного
вище злочину. Факт незаконного притягнення до адміністративної відповідальності
13.08.2001 року за ст. 173 КУпАП, незаконного затримання по підозрі у вчиненні
умисного вбивства, незаконного проведення обшуку у його житлі, незаконного
пред'явлення йому обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та незаконного
засудження встановлені вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської
області від 04 жовтня 2005 року, який вступив у законну силу  06 січня 2006 року з моменту винесення
відповідної ухвали судовою палатою у кримінальних справах Апеляційного суду
Полтавської області та був підтверджений ухвалою Верховного Суду України від14
вересня 2006 року.

В результаті вказаних вище
обставин позивач ОСОБА_1. незаконно перебував під карним переслідуванням з
12.08.2001 року до 14.09.2006 року - коли була винесена ухвала колегією суддів
Судової палати у кримінальних справах Верхового Суду України, тобто на протязі
5 років 1 місяця та 4-х днів. При цьому на протязі 3-х років та 27 днів , а
саме, - з 12.08.2001 року по 01.07.2003 року та з 22.09.2003 року по
01.12.2004  року - під вартою. В його
житлі без достатніх на те підстав був проведений обшук, що також
підтверджується вироком Миргородського міськрайонного суду від 04. 10. 2005
року.

Оцінивши зібрані по справі
докази, суд приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1. була завдана моральна
шкода, яка проявилась у психологічному та нервовому напруженні в результаті
його обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину - умисного вбивства, а також у
тривалій ізоляції від суспільства, що потягло за собою переривання звичних для
нього життєвих зв'язків, позбавлення можливості спілкуватися із знайомими та
друзями, а також родиною, неможливість вільно обирати собі місце проживання та
занять. При цьому у оточуючих склалася негативна думка щодо позивача, який
обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину. Тривале перебування під слідством
та судом спричинило негативні наслідки у вигляді нервових потрясінь та
постійного спілкування з особами, які перебували у конфлікті із законом.

Виходячи з викладеного, суд
вважає, що для налагодження звичного для себе способу життя та відновлення
своїх життєвих зв'язків позивачу ОСОБА_1. необхідно затратити багато зусиль. В
той же час ніхто не може компенсувати йому того часу життя, який він провів за
ґратами, та часу нервового напруження до повного виправдання.

З врахуванням викладеного суд приходить
до висновку, що вказаними вище незаконними діями органів досудового слідства,
дізнання, прокуратури та суду ОСОБА_1. була завдана значна моральна шкода. В
той же час суд не вважає доведеними посилання позивача на застосування до нього
органами слідства недозволених методів, так як ніяких доказів цього ОСОБА_1.
суду не надав. Суд також не приймає до уваги посилання ОСОБА_1. на значне
погіршення стану його здоров'я, яке проявилося у прогресуванні набутої ним до подій 2001-2006 років хвороби туберкульозу, так як перевірена в суді
медична документація спростовує це. Позивачем також не було надано суду будь -
яких доказів, які б свідчили про причинний зв'язок між незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду та між смертю його
матері, так як остання померла 09.03.2006 року, тобто після винесення відносно
ОСОБА_1. виправдувального вироку, і мала тяжку хворобу - цукровий діабет, як
пояснював у суді позивач ОСОБА_1..

Вирішуючи питання про
відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд вважає необхідним
врахувати розмір мінімальної заробітної плати, так як відповідно до ст.ст. 1 -
3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»
підлягає відшкодуванню шкода, завдана внаслідок незаконного засудження,
незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку та інших процесуальних дій, що обмежують права
громадян, і моральна шкода, завдана при цьому не може бути меншою одного
мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством
чи судом. Обчислюючи мінімальний розмір моральної шкоди, яка може бути
визначена позивачу ОСОБА_1., суд вважає необхідним врахувати розмір мінімальної
заробітної плати, який визначався законодавством України за весь період
перебування його під слідством та судом. Приймаючи до уваги, що за період з
12.08.2001 року до 14.09.2006 року розмір мінімальної заробітної плати
змінювався 13 разів і складав від 118 грн. до 375 грн. у місяць (а.с. 223-225),
суд вважає необхідним застосувати законодавство, яке діяло на момент порушення
прав позивача і  мінімальний розмір
грошової компенсації, яка може бути призначена позивачу, визначити шляхом
проведення відповідних математичних підрахунків, керуючись відповідними
законами України, які визначали мінімальний розмір заробітної плати у вказаний
період :

118 х 5 + 140 х 6 + 165 х 6 + 185
х 11 + 205 х 9 + 237 х 4 + 262 х 3 + 290 х 3 + 310 х 2 + 332 х 4 + 350 х 6 +
375 х 4 = 14 442 грн.

В той же час, виходячи із засад
розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача,
тривалий час перебування позивача під слідством та судом, тривалість
перебування його під вартою, проведення обшуку у його житлі, з врахуванням усіх
інших негативних  впливів внаслідок
незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного
засудження, приймаючи до уваги глибину його фізичних до душевних страждань, суд
приходить до висновку, що сума 14 442 грн. є недостатньою, а необхідною та
достатньою компенсацією моральних страждань
позивача буде грошова компенсація в сумі 300 000 грн.  Заявлену ж позивачем суму моральної шкоди в
розмірі 7 000 000 грн. суд вважає занадто завищеною та безпідставною.

Приймаючи до уваги, що шкода,
завдана громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду відшкодовується  за
рахунок держави, суд вважає необхідним вказану вище суму 300 000 грн. на
користь позивача стягти з державного бюджету України.

Приймаючи до уваги те, що
позивач, відповідно до ст. 4 п. 6 Декрету Кабінету Міністрів України «Про
державне мито», звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним
судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 1176 ЦК України, п.
4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду», Законом України (2896 - 14) № 2896
«Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік»,  Законом України (372 - 15) № 372 - IV «Про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік», Законом України
(1328 - 15)  №  1328 - IV «Про внесення змін до Закону
України «Про державний бюджет України на 2003 рік», Законом України (1801 - 15)
№ 1801 - IV «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України
на 2004 рік», Законом України (2285 - 15 ) № 2285 - IV«Про державний бюджет на
2005 рік», Законом України (2505 - 15) № 2505 - IV  «Про внесення змін до Закону України «Про
державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів
України», Законом України (3235 - 15) № 3235 - IV  «Про державний бюджет України на 2006 рік»,
ст.ст. 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягти з Державного бюджету
України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного казначейства
України на користь ОСОБА_1    300 000
/триста тисяч/ грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Судові витрати по справі віднести
за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області через Диканський районний суд шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його
проголошення та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуюча :                       /підпис/

Копія вірна:

Заступник  голови

Диканського районного  суду
І.В. Щабельська