Справа №  2- 362 /2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

06 листопада 2007 року                               Братський
районний   суд

Миколаївської області

У складі: головуючого         - судді             Кірімової О.М.

При секретарі                                                Москаленко
С. Л.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с Братське справу за позовною

заявою                           ОСОБА_1,

ОСОБА_2,  в інтересах неповнолітнього

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Про визнання договору купівлі-продажу недійсним та переведення прав і

обов"язків покупця

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,  ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом доОСОБА_4,
ОСОБА_5,  в якому просять визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним,
перевести на них права і обов"язки як покупців зазначеної
нерухомості та стягнути з відповідачів понесені ними судові витрати в сумі 1000
грн

Свої вимоги мотивують тим,  що договір купівлі - продажу нерухомого
майна,  яке є спільною частковою
власністюОСОБА_5 і позивачів,  укладено в
порушення вимог  ст. . 362 ЦК України та не надано останнім переважного права перед
іншими особами на купівлю частки домоволодіння за ціною,  оголошеною для продажу.

У судовому засіданні
позивачі неодноразово змінювали позовні вимоги.

Позивачка ОСОБА_1 підтримала зазначені позовні вимоги та
пояснила суду,  що АДРЕСА_1,  що знаходяться в спільній частковій власності
позивачів таОСОБА_5 При укладенні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
від 24.01.2007 року,  міжОСОБА_5
таОСОБА_4 були порушені її права,  як
співвласника.ОСОБА_5,  не оголосивши ціну
продажу нерухомості,  продав
домоволодінняОСОБА_4,  не надавши
їй,  як співвласнику частки у праві
спільної часткової власності,
переважного права перед іншими особами на купівлю частки домоволодіння.
За таких підстав вважає зазначений договір недійсним,  а тому просить перевести на неї права і обов'язки
як покупця на квартиру АДРЕСА_1.

Представник неповнолітнього ОСОБА_3 в судовому засіданні
змінила заявлені позовні вимоги та просила суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного міжОСОБА_5 таОСОБА_4,  оскільки вона не давала своєї згоди на продаж
вказаної нерухомості,  та сама бажає її
придбати. Тому просила суд задовольнити її вимоги в повному обсязі,  та стягнути з відповідачів на користь позивачів
судові витрати в сумі 250 грн.

Представник відповідачаОСОБА_4 в судовому засіданні позов
не визнав та пояснив суду,  що відповідно
до цивільного законодавства, ОСОБА_5 таОСОБА_4 уклали між собою договір
купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1 з додержанням всіх вимог,  передбачених  ст. .

203 ЦК України. Ні
однієї із умов договору сторонами не було порушено,  ніяких претензій один до одного сторони не
мають. А тому позивачі,  не являючись
сторонами договору купівлі-продажу,  не
мають права вимагати визнання його недійсним.

Вважає,  що
зазначене є підставою для відмови в задоволенні позовних вимогах,  оскільки вони є незаконними,  тому просив відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідачаОСОБА_5 позов не визнав та суду
пояснив,  що квартираНОМЕР_1 та квартира
НОМЕР_2не є спільною частковою власністю позивачів таОСОБА_5 До моменту
укладення договору купівлі-продажу спірної квартири НОМЕР_1,  вказана нерухомість належалаОСОБА_5 на праві
власності,  а тому він міг вільно,  на свій розсуд,  розпоряджатись своєю власністю. На даний час
спірна квартира належить на праві власностіОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу нерухомості,  укладеного
між останньою таОСОБА_5 Сторонами договору виконані всі зазначені умови,  ніяких претензій сторони договору один до
одного не мають. Вважає,  що заявлений
позов є необгрунтованим та незаконним.

Вислухавши пояснення позивачки,  представника неповнолітнього ОСОБА_3,  представників відповідачів,  свідків ОСОБА_6та ОСОБА_7,  дослідивши письмові матеріали справи,  суд приходить до висновку про те,  що позов задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до  ст. . З ЦПК
України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх
порушених,  невизнаних або оспорюваних
прав,  свобод чи інтересів.

Згідно ч.1
ст.  356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

4.1  ст.  362 ЦК України передбачено,  що у разі
продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне
право перед іншими особами на її купівлю за ціною ,  оголошеною для продажу.

Однак,  згідно
довідки КП „Вознесенське МБТІ" квартира НОМЕР_2АДРЕСА_1 належить на праві
приватної спільної сумісної власності ОСОБА_8,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло
від 20.01.1994 року (а.с.  9,  63)

Квартира НОМЕР_1 АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власностіОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 64 від 24.01.2007
року,  що підтверджується довідкою КП
„Вознесенське МБТІ" (а.с. 63). Зазначене також підтверджується копією
домової книги ( а.с.  86, 87),  де вказано,
що з 24.01.2007 року домовласником квартири НОМЕР_1 АДРЕСА_1,  єОСОБА_4,
яка з двома її неповнолітніми дітьми зареєстрована в спірній квартирі.

Як видно із довідки ( а.с.  84) до моменту укладення договору
купівлі-продажу спірної нерухомості,
тобто до 24.01.2007 року,
квартира НОМЕР_1 АДРЕСА_1належалаОСОБА_5 на праві приватної власності.

Із вищевказаного випливає,  що позивачі таОСОБА_5 не є співвласниками
квартири НОМЕР_1 АДРЕСА_1,  і така
нерухомість не їх спільною частковою власністю,
тому посилання позивачів на норми  ст. . 362 ЦК України є безпідставними та необгрунтованими.

Свідок ОСОБА_6в судовому засіданні пояснив,  що у 1995 році,  коли пройшли сильні дощі,  сім"я ІНФОРМАЦІЯ_1 і сім"я
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом відновлювали будинок,
який зазнав пошкодження,  та в
якому вони проживали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив,  що колиОСОБА_5 мав намір продати квартиру
НОМЕР_1,  що розташована АДРЕСА_1,  то він,
бажаючи придбати вказану нерухомість,
отримав на це згоду позивачів. Сім"я ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечувала
проти того,  щоб саме він купив спірну
квартиру. Але згодомОСОБА_5 відмовився продавати йому квартиру.

Однак,  суд не може
взяти до уваги показання свідків при вирішенні даного позову,  оскільки вони є не суттєвими,  та такими,
що не стосуються предмету спору.

Крім цього,  згідно
ст. . 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог  ст.
203 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено,  що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
від 24.01.2007 року укладено між сторонамиОСОБА_5 таОСОБА_4 в письмовій
формі,  посвідчено нотаріально та
зареєстровано в реєстрі за № 64 ( а.с. 49-50),
як це вимагає  ст.  657 ЦК України.

Відповідно до  ст.  651
ЦК
України розірвання договору допускається лише за згодою
сторін. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін
у разі істотного порушення договору другою стороною.

У судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та
обставина,  що при укладені договору
купівлі - продажу нерухомості хоча б одна із сторін порушила умови
договору,  сторони договору не заявляли
клопотання про його розірвання. Позивачі,
як встановлено в судовому засіданні,
не є сторонами договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1.

Тому в задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу
квартири,  укладеного міжОСОБА_5
таОСОБА_4 24.01.2007 року недійсним,  та
в частині переведення прав та обов'язків покупця спірної квартири на ОСОБА_1 та
ОСОБА_3,  суд вважає за необхідне
відмовити.

Згідно  ст. . 391 ЦК України,   ст. . 48 Закону України „Про власність",
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до  ст. . 321 ЦК України право власності є непорушним.

В силу  ст. . 41
Конституції України кожен громадянин має право володіти,  користуватись та розпоряджатись своєю
власністю

Відповідно до
ст.  88 ЦПК України вимоги
позивачів щодо відшкодування судових витрат в сумі 250 грн. також задоволенню
не підлягають,  оскільки їм в позові
відмовлено.

А тому,  на
підставі викладеного і керуючись
ст.   ст.  60,  209,
213, 215, 218 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу
недійсним та переведення прав і обов'язків покупця - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення Братського
районного суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.