Справа № 2-210
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21
вересня 2007 року         Диканський
районний суд Полтавської області у складі:

головуючої                -             судді Щабельської І.В.

при
секретарі            -                        Сергі Н.Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Диканька цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Диканської селищної ради народних депутатів Диканського
району Полтавської області та ОСОБА_2 про визнання неправомірними рішення
органу місцевого самоврядування, визнання частково недійсними Державних актів
про право приватної власності на землю та повернення земельної ділянки в
натурі, -

ВСТАНОВИВ
:

Вказуючи
на те, що, згідно рішення Диканського районного суду Полтавської області від 15
лютого 2007 року, він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, в якому раніше
постійно проживали та користувалися присадибною земельною ділянкою у розмірі
0,15 га його нині померлі батько ОСОБА_3., мати ОСОБА_4. та брат ОСОБА_1.,
однак в подальшому вказана земельна ділянка була зменшена до 0,07 га, так як її
частина була в порушення земельного законодавства передана у приватну власність
нині померлому ОСОБА_5., спадкоємницею якого є відповідачка ОСОБА_2., позивач звернувся
до суду з позовом до відповідачів про визнання неправомірним рішення
виконавчого комітету Диканської селищної ради народних депутатів № 10 від 28
січня 1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_5. частини земельної
ділянки в розмірі 0,08 га, яка перебувала у користуванні його нині померлих
батьків та брата, визнання частково недійсними Державних актів на право
приватної власності на землю на ім'я нині
померлого ОСОБА_5. та його доньки - відповідачки ОСОБА_2., а також про
відновлення меж земельної ділянки в натурі.

Представник
позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному об'ємі та просив його
задовольнити вказавши, що земельна ділянка розміром 0,15 га була виділена і
перебувала у користуванні нині померлого батька позивача - ОСОБА_3. з 1953
року  і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.
В подальшому вказана земельна ділянка перебувала у користуванні його померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4. та його померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 брата ОСОБА_1. Однак в порушення права позивача на
користування вказаною земельною ділянкою з 1996 року після смерті матері
позивача частина вказаної земельної ділянки у розмірі 0,08 га самовільно була
захоплена батьком відповідачки ОСОБА_2. - нині померлим ОСОБА_5. і в подальшому
одержана ним у приватну власність на підставі рішення виконкому Диканської
селищної ради № 10 від 28 січня 1997 року. Після чого на ім'я ОСОБА_5. був виданий Державний
акт на право приватної власності на земелю, яку в подальшому успадкувала
відповідачка ОСОБА_2.

Тому
представник позивача просив визнати вказане вище рішення виконкому Диканської
селищної ради частково неправомірним, а Державні акти про право приватної
власності на землю, видані на ім'я
ОСОБА_5. та ОСОБА_2. - частково недійсними в частині  визнання за ними права власності на 0,08 га
земельної ділянки, яка перебувала у користуванні нині померлих рідних позивача,
та відновити межі вказаної земельної ділянки в натурі, визначивши її розмір у
0,15 га.

Представник
відповідача - Диканської селищної ради народних депутатів Диканського району
Полтавської області - у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував і
суду пояснив, що, згідно даних земельно-кадастрових книг Диканської селищної
ради, за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком позивача ОСОБА_3. з 1950-х років
числилась передана йому у користування земельна ділянка розміром 0,15 га, яка
фактично знаходилась у АДРЕСА_1, на частині якої в даний час розміщений
житловий будинок, що належить позивачу. Після смерті у 1988 році ОСОБА_3. до
Диканської селищної ради будь-яких заяв ні від позивача, ні від його нині
померлих матері ОСОБА_4. та брата ОСОБА_1. щодо виділення їм вказаної земельної
ділянки у користування не надходило, хоча вони дійсно певний час продовжували
користуватись вказаною земельною ділянкою, частина якої у розмірі 0,08 га  використовувалась під город. Однак у 1992
році нині померлий ОСОБА_5. згідно договору купівлі-продажу придбав квартиру
АДРЕСА_2. Тоді ж, згідно даних земельно-кадастрової книги Диканської селищної
ради, йому була виділена у користування земельна ділянка площею 0,145 га. При
цьому 0,045 га - це була частина земельної ділянки, яка раніше виділялась
померлому на той час батьку позивача ОСОБА_3. Однак ні в той час, ні пізніше
нині померла мати та брат позивача до дня смерті  кожного з них не звертались до селищної ради
з будь-якими заявами про самовільний захват частини їхньої земельної ділянки
ОСОБА_5., хоча продовжували проживати за вказаною адресою і знали про зменшення
розміру земельної ділянки, що свідчить про їхню згоду на її зменшення. За
існуючим в той час порядком при виділенні вказаної земельної ділянки
ОСОБА_5.  землевпорядник селищної ради
виходив на місце і в обов'язковому
порядку виявляв факт наявності чи відсутності згоди чи заперечення суміжних
землекористувачів на виділення громадянам земельних ділянок, що було дотримано
і в даному випадку.

В
подальшому після смерті матері позивача ОСОБА_4. у 1997 році ОСОБА_5. звернувся
до Диканської селищної ради з заявою про передачу йому у приватну власність
земельної ділянки розміром 0,18 га. При цьому збільшення розміру земельної
ділянки відбулося знову за рахунок землі, що у 50-х роках минулого століття
виділялась померлому  батьку позивача.
Однак при оформленні документації для передачі землі у приватну власність ОСОБА_5.
складався акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі, який був
підписаний особисто нині померлим братом позивача ОСОБА_1., що свідчило про
згоду останнього на передачу цієї землі у користування та приватну власність
ОСОБА_5.  Тому представник відповідача -
Диканської селищної ради просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю з боку відповідача дій, які б свідчили
про порушення прав позивача.

Представник
відповідачки ОСОБА_2. у суді проти позову заперечував, вказавши, що земельна
ділянка площею 0,08 га, яка раніше перебувала у користуванні батька позивача та
членів його сім'ї, була передана спочатку у
користування, а в подальшому у приватну власність нині померлому батьку
відповідачки ОСОБА_2. правомірно за вказаних представником Диканської селищної
ради обставин, у користування матері та братові позивача Диканською селищною
радою не наділялась. Від них у період з 1992 року до дня смерті кожного з них
будь-яких заяв чи скарг стосовно неправомірності користування нею ОСОБА_5. не
надходило, нині померлий брат позивача ОСОБА_1. підписав акт про встановлення
меж земельної ділянки в натурі при її передачі у приватну власність ОСОБА_5.,
що свідчить про виявлення його згоди на це. Позивач на протязі більше ніж
тридцять років за вказаною адресою не проживав і земельною ділянкою не
користувався, тому його право порушене не було.

Вислухавши
пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши наявні у справі
докази, оглянувши у судовому засіданні земельно-кадастрові книги Диканської
селищної ради народних депутатів, суд приходить до впевненого переконання, що
позовні вимоги  задоволенню не підлягають
в повному об'ємі.

Як
встановлено в судовому засіданні, згідно запису у земельно-кадастровій книзі,
за нині померлим батьком позивача ОСОБА_3. до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
рахувалась земельна ділянка розміром 0,15 га, розташована у смт. АДРЕСА_1.
Після смерті ОСОБА_3. вказана земельна ділянка фактично перебувала у
користуванні нині померлих матері та брата позивача. 18.03.1992 року згідно
договору купівлі-продажу № 399, посвідченого Диканською державною нотаріальною
конторою, батько відповідачки ОСОБА_2. - ОСОБА_5.  придбав квартиру АДРЕСА_2. Тоді ж йому було
виділено у користування земельну ділянку поряд з вказаним будинком площею 0,145
га, що зареєстровано у земельно-шнуровій книзі Диканської селищної ради під №
805, якою з того часу і користувався ОСОБА_5. При цьому частина вказаної
земельної ділянки площею 0,045 га була виділена із земельної ділянки, якою
користувались мати та брат позивача. При цьому від них не надходило будь-яких
заперечень чи заяв щодо неправомірності передачі частини цієї земельної ділянки
у користування ОСОБА_5., що свідчить про їх згоду. В подальшому, згідно заяви
ОСОБА_5., поданої у Диканську селищну раду 23.01.1997 року, рішенням
виконавчого комітету Диканської селищної ради № 10 від 28.01.1997 року  вказаному громадянину була передана у
приватну власність земельна ділянка площею 0,18 га і її збільшення повторно
відбулося за рахунок суміжної земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1. При
цьому, з акту про встановлення меж земельної ділянки в натурі від 28 січня 1997
року вбачається, що нині померлий брат позивача ОСОБА_1.,  який на той час після смерті матері ОСОБА_4.
сам проживав за вказаною адресою, надав згоду на передачу вказаної земельної ділянки
в приватну власність АДРЕСА_5., про що свідчить відповідний підпис ОСОБА_1.

При
цьому позивачем та його представником не було надано суду ніяких доказів того,
що спірна земельна ділянка площею 0,08 га була самовільно та протиправно
вилучена відповідачем - Диканською селищною радою та нині померлим ОСОБА_5. у
нині померлих матері та брата позивача. Твердження у суді представника позивача
про те, що  згода нині померлого брата
позивача ОСОБА_1. на передачу у приватну власність землі ОСОБА_5. у вигляді
його підпису в акті про встановлення меж земельної ділянки в натурі була
одержана шляхом обману, так як начебто в той час ОСОБА_1. перебував у стані
алкогольного сп'яніння не було підтверджене будь-якими доказами, так
як вказівка на те, що ОСОБА_1. постійно перебував у нетверезому стані не
свідчить про факт його обману. При
цьому представник позивача у судовому засіданні не заперечував того факту, що
нині померлим ОСОБА_1. акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі
дійсно був добровільно підписаний і будь-яких заяв чи заперечень до Диканської
селищної ради стосовно цього від ОСОБА_1. не надходило.

Твердження представника позивача про те, що в
порушення вимог закону Диканською селищною радою до передачі спірної земельної
ділянки розміром 0,08 га у пиватну власність ОСОБА_5. вказана земельна ділянка
не була вилучена із користування брата позивача ОСОБА_1., суд також не може
прийняти в якості достатнього доказу порушення прав позивача, так як ні
матір'ю, ні братом позивача до селищної ради заява про виділення їм вказаної
земельної ділянки не подавалась, частина вказаної земельної ділянки розміром
0,045 га перебувала у користуванні ОСОБА_5. ще з 1992 року, про що було добре
відомо вказаним особам, а передача ще 0,035 га землі у січні 1997 року відбулася
за згоди нині померлого брата позивача.

Рішенням Диканського
районного суду від 15 лютого 2007 року було встановлено, що житловий будинок,
розташований на спірній земельній ділянці за адресою смт. Диканька, АДРЕСА_1,
являвся самочинним будівництвом, батькам та померлому брату позивача на праві
власності не належав і тому не являвся спадковим майном.

Відповідачка ОСОБА_2. у
передбаченому законом порядку одержала спадщину у вигляді спірної земельної
ділянки після смерті свого батька ОСОБА_5. на підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом ВСК № 902616, виданого Державним нотаріусом Диканської
державної нотаріальної контори 30 грудня 2005 року, і в подальшому одержала
Державний акт на право власності на земельну ділянку ПЛ № 102448, виданий
Диканською селищною радою 27 березня 2007 року.

За таких обставин суд не
вбачає порушення права позивача на користування спірною земельною ділянкою, а
також не знаходить пісдав для визнання недійсними Державного акту на право
приватної власності на землю Ш-ПЛ № 019743, виданого на ім'я ОСОБА_5 Диканською селищною радою народних депутатів 10 лютого 1997 року,
та Державного акту на право власності на земельну ділянку ПЛ № 102448, виданий
Диканською селищною радою 27 березня 2007 року, та для
відновлення меж земельної ділянки в натурі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,  7, 9, 17 Земельного кодексу України /у
редакції 1992 року/, Декретом Кабінету Міністрів України “Про приватизацію
земельних ділянок” № 15-92 від 26 грудня 1992 року,  ст.ст. 12, 78-81 Земельного кодексу України
/у редакції 2001 року/, ст.ст. 169, 208-209, 212-215 ЦПК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову відмовити у зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом
подачі через Диканський районний суд
протягом 10 днів з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження
та протягом 20 днів після того - апеляційної скарги .

Головуюча:
/підпис/

Копія
вірна:

Заступник
голови

Диканського  районного
суду
І.В. Щабельська

ДОВІДКА

Рішення
в законну силу не вступило.

Заступник
голови

Диканського  районного
суду
І.В.
Щабельська

24
вересня 2007 р.