Справа № 2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.  Ковель                                                                                         21
листопада 2007 року

Ковельський
міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді - Восковської
О.А.,  з участю секретаря - Грищук О. М.
,  за участю позивачів - ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні   в місті
Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням,  -суд, -

встановив:

ОСОБА_1  та ОСОБА_2 звернулись в суд
з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою,
що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 в зв'язку з вибуттям
на інше постійне місце проживання. Позовні вимоги мотивовані тим,  що відповідачка,  являючись бувшою дружиною позивача ОСОБА_2 та
відповідно,  бувшою невісткою позивачки
ОСОБА_1 ,  23 грудня 2006 року без будь
-яких причин самовільно забравши малолітніх дітей - сина ОСОБА_4,  2003 р. н. та сина ОСОБА_5,  2005 р. н.,
- залишила спірну квартиру і переїхала на інше постійне місце
проживання,  забравши всі свої речі та не
повідомивши куди саме вона виїжджає. У квітні 2007 року позивачам стало
відомо,  що ОСОБА_3 набула у власності
частину житлового приміщення в будинку АДРЕСА_2,  яке їй було подароване і куди вона має
реальну можливість прописатися. Залишаючись прописаною в квартирі позивачів та
не проживаючи там з грудня 2006 p.,  відповідачка
порушує їх права,  поскільки вони змушені
оплачувати за неї комунальні послуги. Прохають визнати ОСОБА_3 такою,  що втратила право  користуватися жилим приміщенням АДРЕСА_1.

Позивачка
ОСОБА_1  у судовому засіданні підтримала
заявлені нею вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві та пояснила суду,  що відповідачку ніхто не примушував залишати
спірну квартиру,  а вона сама вивезла
свої речі та,  забравши дітей,  виїхала в інше місце проживання,  не повідомивши їм куди саме,  а через кілька днів принісши їй пива,  запропонувала розійтись мирно і будь - яких
претензій не висувала та повернула ключ від квартири. Знає,  що кілька місяців відповідачка з дітьми
проживала в будинку якогось чоловіка,
потім - в районі «машзаводу»; а в квітні цього року дізналася,  що в квітні 2006 року відповідачка придбала
житло АДРЕСА_2. На прохання позивачів виписатися з їх квартири,  остання спочатку обіцяла це зробити,  але пізніше відмовилась виписуватись,  при цьому,
позивачі змушені по даний час оплачувати за неї комунальні послуги.
Просить задовольнити позовні вимоги,  при
цьому ,  не бажає,  щоб з квартири були

виписані
її малолітні внуки,  поскільки придбане
відповідачкою житло не придатне для проживання дітей,  хоча вона неодноразово особисто пропонувала
ОСОБА_3 допомогти зробити капітальний ремонт у новому помешканні,  однак,
та відмовилась.

Позивач
ОСОБА_2 повністю підтримав заявлені ним вимоги з підстав викладених у позовній
заяві та з підстав,  викладених
позивачкою ОСОБА_1  і пояснив суду
наступне. З відповідачкою по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі,  від якого у них народилося двоє дітей - син
ОСОБА_4,  2003 р.н. та син ОСОБА_5,  2005 р. н. Шлюб між ними було розірвано і в
грудні 2006 року,  коли він допомагав
виносити речі сусідам по під'їзду,  які
виїжджали,  ОСОБА_3,  нічого не пояснюючи,  стала вимагати,  щоб він допоміг їй винести та погрузите в
машину речі,  сказавши,  що виїжджає від них та забирає дітей. Певний
період відповідачка проживала в будинку одинокого чоловіка,  який її вигнав,  а пізніше - в районі «машзаводу» знімала
квартиру,  але і звідти її вигнали,  а пізніше переїхала в житло,  яке придбала в квітні 2006 р . - по АДРЕСА_2.
Він особисто часто приходив в даний будинок і відвідував дітей та пропонував
відповідачці зробити ремонт в квартирі,
поскільки житло в поганому стані,
однак,  ОСОБА_3 не погоджувалась.
У їх квартиру АДРЕСА_1 відповідачка не приходила з зими,  хоча,
будь - яких перешкод у користуванні цим житлом вони їй не чинили і
ремонту в квартирі,  - на який зсилається
відповідачка,  - не проводили,  лише в липні 2007 року звертались в РЖКП за
допомогою для проведення ремонту,
однак,  така допомога їм надана не
була і ремонту вони не робили. Просить визнати відповідачку такою,  що втратила право на користування спірною
квартирою в зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання,  при цьому,
не має наміру виписувати з квартири своїх малолітніх дітей і хоче,  щоб діти залишались проживати з ним.

Відповідачка
ОСОБА_3 позов не визнала та суду пояснила,
що в грудні 2006 року її бувша свекруха - позивачка по справі,  повідомила їй,  що буде робити в квартирі ремонт і щоб вона
виїжджала з даної квартири. Вона,
забравши свої речі та двох дітей,
виїхала проживати в інший будинок,
де знімала частину цього будинку,
при цьому,  з власником будинку
будь - яких особистих стосунків вона не підтримувала,  а оплачувала йому своє проживання там.  Пізніше з дітьми переїхала проживати на
квартиру в районі «машзаводу»,  де також
оплачувала своє проживання,  а пізніше
переїхала в квартиру,  яка в квітні 2006
року їй була подарована - це частина житла в будинку АДРЕСА_2. Однак,  в зв'язку з відсутністю там належних для проживання
умов,  деякий час проживала в селі у
своїх батьків. Не погоджувалась на пропозиції позивачів допомогти зробити їй
ремонт будинку,  поскільки вважає,  що в подальшому вони зможуть претендувати на
це житло. Має намір прописатися у подарованому їй жилому приміщенні та
виписатись із спірної квартири,  але
після того,  як зробить ремонт у новому
житлі. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  показання свідків ОСОБА_6  та ОСОБА_7,  дослідивши письмові докази по справі,  приходить до висновку,  що позов підставний та підлягає до
задоволення з наступних причин.

Відповідно
до  ст.
107 ЖК України,  наймач або член
його сім'ї,  який вибув на інше постійне
місце проживання,  втрачає право
користування жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред'явлення позову про це.

Абзацом
другим пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985
п. № 2 « Про деякі питання,  що виникли в
практиці застосування судами Житлового Кодексу України ( із змінами,  внесеними

постановами
від 10 березня 1989 р. №2,  від 25 грудня
1992 р. №13 та від 25 травня 1998 р. № 15),
передбачено,  що « На ствердження
вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані,  які свідчать про обрання стороною іншого
постійно місця проживання ( повідомлення про це в листах ,  ....,
перевезення майна в інше жиле приміщення....,  тощо).

Як
вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2000 року,  позивачі являються власниками квартири
АДРЕСА_1,  а згідно довідки № 14 від
27.05.2005 р. виданої РЖКП №1 у вказаній вище квартирі,  починаючи з 2001 р. і по даний час прописана
відповідачка ОСОБА_3,  що підтверджено і
відповідною відміткою в паспорті останньої.

Дані обставини
визнані сторонами.

Не
заперечується відповідачкою і та обставина,
що з 23 грудня 2006 року вона сама залишила постійне місце проживання та
забравши своє майно,  перевезла його і
переїхала проживати в іншу квартиру.

Покликання
відповідачки на те,  що причиною її
переїзду в інше жиле приміщення стала вимога позивачки про це в зв'язку з
проведенням ремонту в квартирі не знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні і було спростовано показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Так,  свідок ОСОБА_7
показала суду,  що проживає на одній
площадці з позивачами вже понад двадцять років і знає,  що ні в грудні минулого року ,  ні пізніше ,
в квартирі Галій ремонт не проводився. Також показала,  що вона особисто,  як і інші сусіди по під'їзду,  була очевидцем того,  як 23 грудня 2006 року,  коли ОСОБА_2 допомагав виносити речі їх
сусідам,  які виїжджали,  ОСОБА_3,
без будь - яких пояснень стала вимагати,
щоб він виносив її речі з квартири та грузив в машину. Поскільки вона з
дітьми виїжджає від них. Знає також,  що
наступного дня після свого від'їзду ОСОБА_3 принесла позивачці ОСОБА_1  пляшку пива,
сказавши,  що хоче розійтись по
хорошому і,  при цьому,  повернула ключ від квартири ОСОБА_1. Пізніше
усі сусіди дізналися,  що відповідачка
переїхала в будинок до якогось чоловіка і там проживає разом з дітьми.

Аналогічні
показання дала суду і свідок ОСОБА_8.

Як
вбачається з письмової заяви ОСОБА_1
,  остання 16.07.2007 року дійсно
зверталась за допомогою у проведенні ремонту в квартирі до начальника РЖКП -1,  що також підтверджує той факт,  що на момент від'їзду відповідачки і до липня
2007 року ремонт в квартирі ОСОБА_1  та
ОСОБА_2 не проводився,  що стверджують і
самі позивачі.

Таким
чином,  пояснення відповідачки про
те,  що причиною її від'їзду з спірної
квартири стало проведення ремонту позивачкою є надуманими і такими,  що не знайшли свого підтвердження будь -
якими доказами в ході судового розгляду справи.

Крім
цього,  згідно письмової розписки про
отримання судової повістки від 18.10.2007 року,
відповідачкою ОСОБА_3 було отримано таку повістку саме за адресою АДРЕСА_2.

Факт
приналежності частини жилого приміщення в будинку АДРЕСА_2  ОСОБА_3 підтверджується і письмовим
повідомленням Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від
22.01.2007 р. № 0235,  згідно якого
останній було подаровано 10/100 частини такого будинковолодіння 27.04.2006 р.

Дана
обставина також визнана відповідачкою,
яка також не заперечує і того,  що
на даний час періодично проживає то в подарованій їй частині жилого будинку,  то в селі у батьків,  поскільки в будинку АДРЕСА_2 у неї поки що
відсутнє опалення.

Таким
чином,  суд приходить до висновку,  що відповідачка ОСОБА_3 23 грудня 2006 року
без будь - якого примушування з боку позивачів,
перевезла своє майно в інше жиле приміщення і вибула з квартири АДРЕСА_1
на інше постійне місце проживання,  в
зв'язку з чим втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Судові
витрати позивачі просять не стягувати з відповідачки.

Керуючись  ст.
ст.  5,  10,
11,  15,  209,
212,  213,  214,
215, 218 ЦПК України,   ст.  107 Житлового Кодексу України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити повністю.

Визнати
ОСОБА_3 такою,  що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський
міськрайоннии суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів з моменту його проголошення та подачею апеляційної скарги протягом 20 днів
з дня подачі такої заяви.