Справа №2-24/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня
2007 року Жовтневий районний суд міста Харкова

у
складі: головуючого судді       Іванової
І.В.

при
секретарях                           Грищенко
Ю.М. ,  Солоха І.Є.,  Рождественської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до
Виконкому Жовтневої районної ради міста Харкова,  ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним,  виселення,
визнання права на житлову площу,
визнання поважною причину пропущення строку на вселення у квартиру,  суд-

ВСТАНОВИВ:

У травні
2003 року ОСОБА_1. звернувся
до суду з позовом до Виконкому Жовтневої районної ради міста Харкова про
визнання недійсним ордеру,  виданого
Виконкомом Жовтневої районної ради міста Харкова на АДРЕСА_1 не на його ім'я,  виселення осіб,  які поселилися у квартиру на підставі цього
ордеру та вселенні його і членів його сім'ї у спірну квартиру.

У лютому
2004 року ОСОБА_1.,  ОСОБА_3. ,
вони ж в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4. та ОСОБА_5.
звернулися до суду з додатковим позовом до Виконкому Жовтневої районної ради
міста Харкова,  ОСОБА_2 про визнання
ордеру недійсним,  виселення,  визнання права на житлову площу.

1 серпня
2007 року ОСОБА_1. звернувся
до суду з додатковим позовом про визнання поважною причину не вселення у
квартиру 71 по пров. Титаренківському 1 в місті Харкові на протязі 30 днів з
дня отримання ордеру.

У
обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те,  що ОСОБА_1.
працював на Харківській трикотажній фабриці «Динамо» с травня 1982 року
по липень 1998 року та перебував на квартирному обліку з сім'єю у складі 4
чоловік .

Згідно з
договором - зобов'язанням від 3 липня 1996 року фабрика «Динамо» зобов'язалася
надати їм квартиру з частковою оплатою ними вартості додаткових витрат по
обладнанню квартири в сумі 34 88238 крб.

На
підставі рішення Жовтневого райвиконкому №37-1 від 14 травня 1996 року йому на
сім'ю з чотирьох чоловік був виданий ордер на заселення двохкімнатної АДРЕСА_1.

Після
отримання ордеру він з сім'єю у надану квартиру не оселився,  так як вважав,  що йому повинні були дати ордер на
трьохкімнатну квартиру,  а тому на
протязі 1996-2002 років у судовому порядку розглядалася його позовна заява про
визнання недійсним ордеру,  виданого
сім'ї ОСОБА_6. на трьохкімнатну АДРЕСА_2,
яка на його думку повинна була надана його сім'ї.

Він
вважав ,  якщо вселиться у спірну
квартиру ,  то визнає своє право на
двокімнатну квартиру,  а не на
трьохкімнатну,  право на яку доказував на
протязі багатьох років.

У задоволені позову
про вселення у трьохкімнатну квартиру
йому було відмовлено.

7 березня 2002 року Верховний Суд України відмовив   у задоволені його касаційній

скарги
на рішення районного та апеляційного судів. А тому на його думку було визнано
його право на спірну двокімнатну квартиру.

Після
отримання рішення Верховного Суду України ,
у червні 2002 року ,  він з сім'єю
намагався вселитися в надану ним на підставі ордеру АДРЕСА_1 . Однак
ВЖЕП-87,  куди він звернувся з питання
реєстрації та відкриття особистого рахунку на цю квартиру,  відмовило йому ,  посилаючись на те,  що ним пропущений 30 денний строк на
вселення.

Як
пізніше йому стало відомо спірна квартира була надана ОСОБА_2. на підставі
ордеру №000258 від 4 лютого 2003 року.

Таким
чином були порушені його житлові права та права його сім'ї,  так як згідно з договором - зобов'язанням від
3 липня 1996 року його повинно було забезпечити житлом,  він виконав вимогу договору,  вніс платежі в рахунок вартості робіт по
відділки квартири,  зробив ремонт у
квартири.

Позивачі ОСОБА_3.
,  ОСОБА_5. участі у судових засіданнях
не приймали,  надали доручення ОСОБА_1.,  який і представляв їх інтереси у суді.

Позивач ОСОБА_3.  у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з
його доповненнями.

Представник
відповідача Жовтневого райвиконкому міста Харкова проти задоволення позову
заперечував та пояснив,  що на підставі
протоколу №1 від 22 січня 2003 року засідання громадської комісії з житлових
питань,  було вирішено закріпити та
надати по підходу черги гр.. ОСОБА_2. вільну двокімнатну АДРЕСА_1 та оформити
ордер на його ім'я . До прийняття такого рішення було перевірено та
встановлено,  що у 1996 році на цю
квартиру було видано ордер ОСОБА_1.
на сім'ю ,  однак останній та члени
його сім'ї з 1996 року у квартиру не поселилися,  не зареєструвалися,  ордер у ВЖЕП-87 не здали. 4 лютого 2003 року
ОСОБА_2. на сім'ю з двох чоловік було видано ордер на зайняття спірної
квартири. Підстав для визнання недійсним зазначеного ордеру на думку
представника відповідача немає,  оскільки
останній було видано на законних підставах ,
на вільне житлове приміщення. Причини не вселення у спірну квартиру та
не реалізації своїх прав на надане житло , на які посилаються позивачі,  не заслуговують уваги,  та не можуть бути визнані судом поважними.

Відповідач
ОСОБА_2. позов не визнав та пояснив,  що
на підставі протоколу №1 від 22 січня 2003 року засідання громадської комісії з
житлових питань,  було вирішено закріпити
та надати йому по підходу черги вільну двокімнатну АДРЕСА_1 та оформити ордер
на його ім'я . 4 лютого 2003 року йому на сім'ю з двох чоловік було видано
ордер на зайняття спірної квартири,  в
яку він поселився на законних підставах. Спільна квартира була вільна,  в неї були відсутні сантехнічне та електричне
обладнання ,  малося будівельне сміття.

Суд,  вислухав пояснення сторін ,  свідків,
дослідивши матеріали справи,
вважає,  що позовні вимоги
позивачів не обгрунтовані та не підлягають задоволенню,  виходячи з наступного.

12 липня
1996 року гр.. ОСОБА_1. на сім'ю
з 4 чоловік на підставі рішення Жовтневого райвиконкому м.  Харкова №37-1 від 14 травня 1996 року був
виданий ордер на право зайняття житлового приміщення жилою площею 28, 93 кв. м.
,  яке складається з двох кімнат у
квартирі за адресою АДРЕСА_1

ОСОБА_1. ордер
отримано 31 липня 1996 року.

Згідно
п. 69 Правил квартирного обліку ордер дійсний на протязі 30 діб. Цей строк є
кінцевим.  По закінченню його ордер
автоматично втрачає свою силу. Однак при

наявності
поважних причин пропуску цього строку його може продовжити виконавчий комітет
місцевої Ради.

Як
встановлено у судовому засіданні,  що не
заперечував сам позивач ОСОБА_1. після
отримання ордеру ,  а саме після 31 липня
1996 року ні він,  ні члені його сім'ї у
зазначену вище квартиру не поселялися ,
не реєструвалися ,  ордер у
житлово-експлуатаційну організацію не здавали.

Не знати
,  що це необхідно було зробити на
протязі ЗО діб,  позивачі не могли,  так як у самому ордері вказано,  що він дійсний на протязі ЗО днів.

Як
пояснив позивач ОСОБА_1.
причиною того,  що ні він,  ні його сім'я не реалізували своє право на
зайняття спірного житла у термін,  який
визначений законом ,  є ті
обставини,  що він не був згоден з
тим,  що йому була надана двокімнатна
квартира. Він вважав,  що його житлові
права та праві сім'ї порушені,  а тому
звернувся до суду у 1996 році та просив надати йому трьохкімнатну
АДРЕСА_2,  яка була надана на його думку
незаконно сім'ї ОСОБА_6.. Кінцеве рішення було прийнято Верховним Судом України
7 березня 2002 року,  який відмовив йому
у задоволені касаційної скарги на рішення судів першої та другої інстанції.

Вважає,  що цим рішенням було визнано
його права на спірну квартиру. Саме з зазначених причин,  він і його сім'я не поселилися у спірну
квартиру та не зареєструвалися.

Ці
обставини позивач ОСОБА_1.
просить визнати поважними та продовжити термін реалізації ордеру 095135 від
12 липня 1996 року,  який виданий на
право зайняття житлового приміщення жилою площею 28, 93 кв. м. ,  яке складається з двох кімнат у квартирі за
адресою АДРЕСА_1 йому та його сім'ї.

Також
позивачі посилаються на те,  що ОСОБА_1. вніс часткову
оплату вартості квартири,  зробив ремонт
у квартирі,  а тому надання ордеру на
спірну квартиру ОСОБА_2. порушує їх право на житло.

З такими
доводами позивачів суд не може погодитися.

Так
,  як вбачається з договору -
зобов'язання від 3 липня 1996 року . який було укладено між АПТП Харківська
трикотажна фабрика «Динамо» та ОСОБА_1.,
фабрика зобов'язується надати ОСОБА_4
на сім'ю з чотирьох чоловік АДРЕСА_1 ,  а ОСОБА_1. частково
оплатити вартість додаткових витрат по відділки та обладнанню наданого
житла,  що складає 34882 38 крб. гр..
ОСОБА_1. зобов'язаний перед отриманням ордеру виплатити 20% від цієї суми -
6976 48 крб.,  подальше погашення
заборгованості у розмірі 27905 9 крб. проводиться рівними частками щомісячно на
протязі п'яти років,  останній строк
погашення заборгованості 2001 рік.

З липня
1996 року ОСОБА_1. сплатив
6976 48 крб.,  про що свідчить надана ним
квитанція. Заборгованість у розмірі 27905 9 крб. ОСОБА_1.,  як вказано у договорі від 3 липня 1996 року,  до 2001 року не сплачена.

Пояснення
ОСОБА_1. у той
частині,  що ним сплачена частково
вартість квартири ,  не відповідає
дійсності,  так як згідно зазначеного
вище договору сплата у розмірі 34882 38 крб. передбачалася не за квартиру,  а за додаткові витрати по відділки та обладнанню
наданого житла.

Дійсно ОСОБА_1. сплатив
часткового ці витрати ,  однак у квартиру
не вселився,  тому може ставити питання
про стягнення матеріальних збитків.

Що
стосується пояснень ОСОБА_1.
у той частині,  що ним було зроблено
ремонт у спірній квартирі ,  то ці
обставини також не знайшли свого підтвердження та спростовуються актом від 5
лютого 2003 року і поясненнями свідків.

Так,  з акту від 5 лютого 2003 року ,  затвердженого директором ВЖЕП-87
вбачається,  що на момент обстеження
спірної квартири було відсутнє сантехнічне та електричне обладнання,  малося будівельне сміття.

Допитані
у судовому засіданні свідки ОСОБА_7. та ОСОБА_8.,  які безпосередньо приймали участь у
обстеженні спірного житла 5 лютого 2003 року пояснили,  що житло не було здатним для проживання,  не було сантехніки,  електричного обладнання ,  вхідні двері були зачинені на гвіздок .
Квартирою користувалися мешканці квартирі 72 як підсобним приміщенням.

Не
заслуговують уваги доводи ОСОБА_1.
відносно причин пропуску строку на реалізацію ордеру.

Дійсно
позивачами надані суду відповідні рішення судів першої,  другої та касаційної інстанції ,  які розглядали спір ОСОБА_1. відносно його
права на отримання більшої квартири у період 1996-2002 роки.

Однак,  позивачам нічого не перешкоджало оселитися у
спірній квартирі ,  зареєструватися,  здати ордер у відповідну житлово -
експлуатаційну організацію та одночасно звертатися до суду з позовом про
надання трьохкімнатної квартири.

Що
стосується доводів позивача ОСОБА_1.
про те,  що він не мав можливості
вселитися у спірну квартиру,  так як
будинок не було прийнято у експлуатацію,
то вони спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_8.,  яка працювала у ВЖЕП-87 у якості майстера з
1990 року,  а також наказом №128 від 1
грудня 1999 року.

Таким чином судом не встановлено поважних причин пропуску позивачами строку
для реалізації ордеру відповідно з вимогами закону ,  а тому не має підстав для продовження такого
строку.

На
підставі вищевикладеного,  суд
вважає,  що ордер виданий 12 липня 1996
року гр.. ОСОБА_1. на сім'ю
з 4 чоловік на право зайняття житлового приміщення жилою площею 28, 93 кв. м.
,  яке складається з двох кімнат у
квартирі за адресою АДРЕСА_1 втратив свою силу.

Відповідно
до  ст.
58 ЖК України,  на підставі
рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського
житлового фонду виконавчий комітет районної,
маіської,  районної в місті,  селищної,
сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер,  який є єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення.

Ордер може бути
видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно
до  ст.
59 ЖК України ,  ордер на жиле
приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання
громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні
житлових умов,  порушення прав інших
громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення,  неправомірних дій службових осіб при
вирішенні питання про надання жилого приміщення,  а також в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

На
підставі протоколу №1 від 22 січня 2003 року засідання громадської комісії з
житлових питань,  було вирішено закріпити
та надати по підходу черги гр.. ОСОБА_2. вільну двокімнатну АДРЕСА_1 та
оформити ордер на його ім'я .

4 лютого
2003 року ОСОБА_2. на сім'ю з двох чоловік було видано ордер №000258 на право
зайняття житлового приміщення жилою площею 28, 93 кв. м. ,  яке складається з двох кімнат у квартирі за
адресою АДРЕСА_1 .

Вказане
житло було надано ОСОБА_2. на підставі вимог закону,  а саме: на вільне житло,  на підставі рішення засідання громадської
комісії з житлових питань при Жовтневому райвиконкомі м.  Харкова,
ордер ,  який було видано у 19967
році ОСОБА_1. втратив
силу.

То,  що спірна квартира була вільною підтвердили у
судовому засіданні свідки ОСОБА_8. та ОСОБА_7. та підтверджується актом від 5
лютого 2003 року ,  який було складено
працівниками ВГГЖЕП -87.

Таким
чином ОСОБА_2. поселився у спірну квартиру на законних підставах.

Суд не вбачає підстав
для визнання ордеру №000258 на право зайняття ОСОБА_2. житлового
приміщення жилою площею
28, 93 кв. м. ,  яке складається з двох кімнат у квартирі за адресою
АДРЕСА_1

На
підставі вищевикладеного та керуючись
ст.  10, 11, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України,   ст.  58, 59 ЖК України,  Правилами квартирного обліку,  суд-

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Виконкому Жовтневої районної ради міста Харкова,  ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним,  виселення,
визнання права на житлову площу,
визнання поважною причину пропущення строку на вселення у квартиру 71
будинку 1 по пров. Титаренківський в місті Харкові - відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги,
або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.

Суддя       І.В. Іванова