Справа №2-774/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05 вересня 2007
року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді
- Пікули Н.В.

при секретарі
Авраменко І.В.

представника
позивача ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_1  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинському справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1пред"явила
позов до ОСОБА_2про стягнення боргу за договором позики в сумі 223545грн.
72коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим,
що позичила відповідачці 30 березня 2003 року 10500грн.,  28 черпня 2003 року - 5300грн.,  15 листопада 2004 року - 10600 доларів
США,  11 грудня 2006 року - 30000 доларів
США,  які остання зобов'язувалась повернути
на її вимогу та в зазначений в розписках строк,
однак даних зобов'язань не виконала. Факт позики грошей та укладення між
ними угоди про їх повернення стверджується власноручно написаними відповідачкою
розписками.

На її
неодноразові усні та письмові нагадування про необхідність повернення позичених
коштів,  відповідачка не реагує.

Просить стягнути
в її корить 223545грн. 72коп.боргу та понесені нею судові витрати.

В судовому
засіданні позивачка позов підтримала,
пояснивши що зазначені в розписках суми грошей передавались нею
відповідачці особисто,  при цьому була
усна домовленість про повернення грошей на першу її вимогу або у визначений
розпискою термін. 30 березня вона пред"явила вимогу про повернення всього

боргу,  а 13
квітня 2007 року
направила відповідачці письмову вимогу повернути борг до 16.04.2007
року,  на яку отримала відповідь
повіреного ОСОБА_2про визнання боргу лише на суму 27371грн.

Відповідачка
позов визнала частково в сумі 5420 доларів США,  що
становить 27371грн. та пояснила,  що перебуваючи
в дружніх відносинах з позивачкою надавала їй фіктивні розписки про отримання в
неї грошей різними сумами розписки видавались на прохання позивачки з метою
забезпечення її частки в нерухомості по АДРЕСА_1та підтверджень її доходів та
видатків,  як державного службовця.
Розписка на суму 30 тис. доларів США
була нею дана з метою зменшення боргу ОСОБА_3370тис.  До 40тис. доларів США.

Заслухавши
пояснення сторін,  перевіривши матеріали
справи,  суд приходить до висновку,  що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно
до  ст. 1046 ЦК УКраїни за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками,  а
позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є
ускладненим з моменту передавання грошей,
або інших речей,  визначених
родовими ознаками.

А згідно  ст.
1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі,  якщо його сума не манше як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходу
громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника або інший документ,  який посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно
розписок,  що маються в матеріалах
справи,  відповідачкою позичено в
позивачки: 30 березня 2003 року -10500грн.,
28 червня 2003 року - 5300грн.,
15 листопада 2004 року -10600 дол.США,
11 грудня 2006 року - 30000 доларів США.

Відповідачка
визнала факт написання зазначених розписок особисто нею та їх підписання.

В судовому
засіданні відповідачкою не подано жодних доказів,  які б свідчили про написання розписок під
впливом обману,  насильства,  зловмисної домовленості або під впливом
тяжкої обставини.

Навпаки,  відповідачка пояснила,  що розписки писались під час підтримання з
позивачкою дружніх стосунків.

Поскільки договір
позики,  виходячи з його суми,  повинен був бути і був укладеним у письмовій
формі,  до якої відноситься розписка,  відповідно до вимог  ст.
1051 Цивільного кодексу,  рішення
суду не може грунтуватись на свідченях свідків для підтвердження того,  що гроші насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були одержані у меншій сумі,  ніж встановлено договором.

А тому свідчення
свідків,  на яких вказала
відповідачка,  не забезпечивши їх явку в
судове засідання і не подавши належним чином оформленого клопотання з вказівкою
їх анкетних даних та місця проживання,
не можуть бути використаними як докази безгрошовитості розписок.

Відповідно до
вимог  ст. 1049 ЦК позичальник
зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі)
у строк та порядку,  встановлені
договором.

Як свідчать
наявні у справі розписки,  строк
повернення грошей зазначено в двох із них - від 28.06.2003 року на протязі
одного року та від 11.12.2006 року до 30.03.2007 року.

По інших
розписках строк повернення договору не визначений,  а тому суд вважає,  що відповідно до ч.1  ст. 1049 ЦК України,  цей строк
має бути визначений моментом пред"явлення вимог.

Як вбачається з
письмової вимоги позивачки від 13.04.2007 року,
строк повернення боргу нею був визначений до 16.04.2007 року.

Поясненнями
відповідачки стверджується,  що грошові
кошти нею не повертались.

Крім того,  знаходження розписок у позикодавця свідчить
про те,  що боргові зобов'язання не
припинено.

Суд не вбачає
пропуску строків позовної давності для звернення до суду за захистом позивачкою
своїх порушених прав.

Суд не приймає
до уваги пояснення відповідача,  що борг
в сумі 30000 доларів США
входить в суму боргу ОСОБА_3і останньою вже виплачений,  поскільки дана обставина спростована рішенням
Володимир-Волинського міського суду від 26 лютого 2007 року.

Як свідчить
заява,  подана від імені ОСОБА_1  та ОСОБА_2 на ім"я начальника
Ягодинської митниці,  позивачкою
надавались кошти для ремонту,
реконструкції і подальшого викупу об""тів нерухомості по
АДРЕСА_1,  які в подальшому були
зареєстровані за ними.

Зазначений
документ підтверджує договори позики,
пояснення позивачки про фактичну передачу грошей.

При визначенні
суми,  що підлягає стягненню з
відповідача за договором позики,  суд
застосовує курс гривні до долару США
на час слухання справи за даними Нацбанку і визначає суму,  яка підлягає до стягнення - 220830 гривень.

З відповідачки
підлягають стягненню судові витрати в сумі 1730грн.

Керуючись  ст.
ст. 10,  11,  209,
212,  214-215 ЦПК України та на підставі  ст. 526,
625,  1046,  1047,
1049-1051 ЦК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_2в користь ОСОБА_1220830 (двісті двадцять тисяч вісімсот тридцять)
гривень боргу за договором позики,  а
також 1700 (одну тисячу сімсот)грн. витрат по сплату судового збору та
30(тридцять)грн. витрат по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення,  а всього 222560(двісті двадцять дві тисячі
п"ятсот шістдесят)грн.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів і поданням після цього апеляційної скарги протягом
20 днів.