Справа № 2-770/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
вересня 2007 року                                                                                                      м.  Городня

Городнянський
районний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Соколова
О.О.,  при секретарі - Калінько Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до відділу освіти Городнянської районної державної адміністрації
Чернігівської області щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної
плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати та надбавки за вислугу
років,  і допомоги на оздоровлення,  третя особа на стороні відповідача,  яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Головне управління Державного казначейства України в
Чернігівській області,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
в серпні 2007 року звернулась до суду з позовною заявою щодо стягнення з
відділу освіти Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської
області компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати за період з 01.01.1997 року по 31.08.2002 року.

Позивач
в позовній заяві зазначила,  що вона
працює вчителем Макишинської ЗОШ І - III ступенів та
згідно рішення суду отримала виплату за період з 01.07.1997 року по 31.08.2002
року,  які є частиною її заробітної плати
за цей період. Відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 21.02.2001 року №159
підприємства,  організації та установи
всіх форм власності та господарювання,
які своєчасно не виплатили своїм працівникам зарплату за 1997-2000 роки
повинні в обов'язковому порядку при виплаті цієї заборгованості заробітної
плати нараховувати та виплачувати працівникам компенсацію втрати частини
заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати в порядку,  встановленому постановою КМУ від 20.12.1997
року №1427.

Враховуючи
вищевикладене,  просить суд стягнути з відділу
освіти Городнянської райдержадміністрації на її користь компенсацію втрати
частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з
01.01.1997 року по 31.08.2002 року.

В
попередньому судовому засіданні позивач уточнила заявлені позовні вимоги та
просила суд стягнути на її користь з відповідача компенсацію втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з
01.01.1998 року по 31.08.2002 року,
надбавку за вислугу років та допомогу на оздоровлення про що надала суду
письмову заяву від 07.09.2007 року.

В судове
засідання позивач з'явилась,  позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,  з
розрахунками наданими відповідачем згодна.

Представник
відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги повністю не визнав.
Пояснив,  що дійсно в період з 01.01.1997
року по 31.08.2002 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась надбавка
за стаж роботи та допомога на оздоровлення. Визначена рішенням Городнянського
районного суду сума заборгованості по виплаті надбавки за стаж роботи та
допомоги на оздоровлення була повністю виплачена позивачу. Підтвердив,  що при виплаті позивачу суми
заборгованості,  компенсація втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відділом освіти не
нараховувалась та не виплачувалась. Вказав,
що згідно Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з
виплат,  передбачених статтею 57 Закону
України „Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів"
сума заборгованості перед вчителями по виплаті надбавки за вислугу років та
допомоги на оздоровлення була визнана кредиторською заборгованістю держави. Цим
законом також було встановлено порядок,
погашення заборгованості протягом 5 років рівними частинами. Згідно
листа-роз'яснень Міністерства освіти і науки України,  Мінфіну України за погодженням з Мінпраці та
соціальної політики України,  Державним
казначейством України від 30.11.2005 року №1/9-681 ця заборгованість визнана
разовою виплатою державного бюджету протягом 5 років. Відповідно до нормативних
документів,  які регулюють нарахування
компенсації,  визначено,  що компенсація не нараховується на разові
виплати,  тому компенсація позивачу і не
нараховувалась. Надбавка за вислугу років та допомога на оздоровлення позивачу
не нараховувалась та не виплачувалась в період з 01.01.1997 року по 31.08.2002
року також тому,  що пункти  ст.  57
Закону України „Про освіту" було призупинено і з бюджету коштів на ці
виплати не надходило.

Представник
третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог у судове засідання не
з'явився,  про час та місце судового
розгляду справи повідомлений належним чином.
Надав суду

2

письмові
пояснення на позовну заяву за № 14-13/570/5042 від 02.07.2007 року,  які оголошено у судовому засіданні. Згідно
письмових пояснень третьої особи встановлено,
що ГУ ДКУ у
Чернігівській області вважає,  що
заявлений позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. Приведені в поясненні
заперечення на позов аналогічні запереченням представника відповідача по
справі,  окрім того,  Головне управління пояснює,  що воно не може брати участь у розгляд даної
справи як третя особа,  оскільки
відповідно до  ст.  ст.
48,  51 Бюджетного кодексу України
та Положення про ДКУ,  затвердженого ПКМУ
від 21.12.2005 р. №1232,  казначейство
відповідно до покладених на нього завдань здійснює розрахунково-касове
обслуговування розпорядників,
одержувачів бюджетних коштів та здійснює контроль за відповідністю
кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису Державного бюджету
України,  (а.с.  11).

Суд,  заслухавши пояснення представника
відповідача,  перевіривши матеріали
справи та дослідивши надані сторонами докази,
прийшов до наступного.

Відповідно
до частини 2 етапі 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної
йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею
55 Конституції України зазначено,  що
кожному гарантується право на оскарження в суді рішень,  дій чи бездіяльності органів державної
влади,  органів місцевого
самоврядування,  посадових і службових
осіб.

Стаття
22 Конституції України наголошує,  що при
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття
43 Конституції України проголошує,  що
кожен має право на належні,  безпечні і
здорові умови праці,  на заробітну плату,  не нижчу від визначеної законом.  Право на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

В стані
57 Закону України „Про освіту",
якою визначені гарантії держави педагогічним,  науково-педагогічним працівникам та іншим
категоріям працівників навчальних закладів,
визначено,  що держава забезпечує
вказаній категорії працівників виплату надбавок за вислугу років щомісячно у
відсотках до " посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від
стажу педагогічної роботи та виплату допомоги на оздоровлення у розмірі
місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Відповідно
до  ст. 94 КЗпП України,  заробітна плата - це винагорода,  обчислена,
як правило,  у грошовому
виразі,  яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати
залежить від складності та умов виконуваної роботи,  професійно-ділових якостей працівника,  результатів його праці та господарської
діяльності підприємства,  установи,  організації і максимальним розміром не
обмежується. Відповідно до частини 2 етапі 2 Закону України „Про оплату
праці",  додаткова заробітна
плата,  це - винагорода за працю понад
установлені норми,  за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати,  надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством; премії,  пов'язані з виконанням виробничих завдань і
функцій.

Таким
чином,  суд прийшов до висновку,  що позивачу неправомірно своєчасно не
виплачувалась надбавка за вислугу років за період 1997 - 2002 років,  яка є частиною його заробітної плати,  чим було порушено його конституційне право на
своєчасне одержання винагороди за працю.

З
01.01.1997 року введена в дію стапя 34 Закону України „Про оплату
праці",  якою передбачена
компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати,  яка проводиться
відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги та
у порядку,  встановленому чинним
законодавством.

Цей
порядок врегульовано законодавством,
зокрема Законом України „Про компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року
N 2050-ІІІ,  Постановою КМУ від 20 грудня
1997 p.
N 1427 „Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її
виплати",  Постановою КМУ від 21
лютого 2001 p.
N 159 „Про затвердження Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх
виплати".

Суд не
приймає до уваги твердження представника відповідача,  що надбавка за вислугу років та допомога на
оздоровлення не виплачувалась у зв'язку з тим,
що дію  ст.  57 Закону України „Про освіту" було
призупинено,  було відсутнє фінансування
на реалізацію цієї норми,  а Законом
України „Про реструктуризацію заборгованості з виплат,  передбачених статтею 57 Закону України
"Про освіту"

педагогічним,  науково-педагогічним та іншим категоріям
працівників навчальних закладів" зазначену заборгованість було визначено
як кредиторську заборгованість Державного бюджету України і вона погашається
протягом 5 років рівними частинами,  і
цим Законом не передбачено виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку
з порушенням строків їх виплати,
оскільки вони не відповідають дійсності і суперечать Конституції
України,  норми якої є нормами прямої
дії. Зазначений Закон встановлює та регулює правовідносини,  що склалися у зв'язку з не фінансуванням з
бюджету виплат,  передбачених статтею 57
Закону України "Про освіту",  а
не порядок компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення
встановлених строків їх виплати.

Закон
України „Про реструктуризацію заборгованості з виплат,  передбачених статтею 57 Закону України
"Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних
закладів" було прийнято 09.09.2004 року,
правовідносини що склалися між позивачем та відділом освіти,  і які досліджуються судом,  відбувались в період 1997-2002 років,  таким чином,
зазначений Закон не може якимсь чином обмежувати права позивача,  оскільки відповідно до  ст.  58
Конституції України він не має зворотної дії у часі.

Роз'яснення
Міністерства освіти і науки України,
Мінфіну України за погодженням з Мінпраці та соціальної політики
України,  Державним казначейством України
від 30.11.2005 року №1/9-681,  на яке
посилається представник відповідача,  у
тій частині,  що виплата по  ст.  57
Закону України „Про освіту" є разовою виплатою державного бюджету,  суперечить вимогам ч. 1  ст.  5
Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з виплат,  передбачених статтею 57 Закону України
"Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних
закладів",  оскільки кредиторська
заборгованість погашається працівникам помісячно разом з виплатою поточної
заробітної плати.

Враховуючи
вищевикладене,  суд приходить до
висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1.
підлягають задоволенню та підлягає стягненню з відділу освіти Городнянської
районної державної адміністрації Чернігівської області нарахована позивачам компенсація
втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно
до  ст.
88 ЦП К України
з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  10, 11,  88,
209,  212,  214-215,
218 ЦПК України,   ст.  ст.
22,  43,  55,  58
Конституції України,   ст.  57 Закону України „Про освіту",   ст.
2,   ст.  34 Закону України „Про оплату
праці",   ст.  94,
233 КЗпП України,  Законом України
„Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-ПІ,  Постановою КМУ від 20 фудня 1997 p. N 1427
„Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати",  Постановою КМУ від 21 лютого 2001 p. N 159 „Про
затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини фошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати",  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1- задовольнити
повністю.

Стягнути
з відділу освіти Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської
області на користь ОСОБА_1 116
грн. 62 коп. грошової компенсації втрати частини заробітної плати у
зв"язку з порушенням термінів її виплати за період з 01.01.1998 року по
31.08.2002 року,  надбавку за вислугу
років та допомоги на оздоровлення в сумі 396 грн. ЗО коп. без врахування
податків та обов'язкових платежів,  що
підлягають утриманню.

Стягнути
з відділу освіти Городнянської районної державної адміністрації 51 грн. 00 коп.
судового збору на користь держави.

Стягнути
з відділу освіти Городнянської районної державної адміністрації витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі ЗО гри. для
зарахування на рахунок № 0101 держбюджету Городнянського району,  код одержувача 21406290,  ГУДКУ в Чернігівській області,  МФО
853592.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Чернігівської

області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви

про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.