Справа №2-67/07 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007
року Суворовський районний суд міста Одеси в складі: головуючого - судді
Федусик А.Г.,  при секретарі - Пальоной
І.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1до Одеської
міськради,  Управління земельних ресурсів
Одеської міськради,  ОСОБА_2про визнання
недійсними рішення Одеської міськради та державного акту на право власності на
земельну ділянку,  зустрічним позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_1про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,  зобов'язання знести самовільні будівлі,  стягнення моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до
суду з позовом посилаючись на те,  що на
підставі запису у земельно-шнуровій книзі з 1964 року за ним була закріплена
земельна ділянка площею 0.6 га за адресою: АДРЕСА_1. З листа начальника
Управління земельних ресурсів від 04.09.2003 року йому стало відомо про
те,  що суміжний землекористувач -
відповідач ОСОБА_2. приватизував земельну ділянку,  яка знаходилася у його користуванні та
розташована за адресою: АДРЕСА_1. З отриманого відповідачем державного акту
вбачається,  що ОСОБА_2. була передана у
власність земельна ділянка площею більша,
ніж він займав,  що сталося
внаслідок захоплення ним частини земельної ділянки,  яка знаходиться у користуванні позивача.
ОСОБА_1. вважає,  що приватизація
земельної ділянки відповідача відбулася незаконно,  оскільки відповідно до п.«а» ч.3  ст. 116 ЗК України допускається приватизація
земельних ділянок,  які знаходяться у користуванні
громадян,  а відповідач приватизував
частину земельної ділянки,  яка
знаходилася у користуванні позивача і не була вилучена у нього у встановленому
законом порядку,  що суттєво порушує
права позивача. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим
позовом,  в якому позивач просить визнати
недійсними рішення Одеської міськради №1227-ХХШ від 28.04.2000 року про надання
у приватну власність відповідача спірної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,  та державний акт на право власності на цю
земельну ділянку.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов ОСОБА_1. не визнав та пояснив,  що площа земельної ділянки,  яку отримав у власність відповідач,  відповідає площі земельної ділянки,  якою він користувався на момент
приватизації,  і межі цієї ділянки при
приватизації були погоджені з позивачем.
При цьому на момент розгляду справи у фактичному користуванні
відповідача знаходиться менша земельна ділянка,
ніж зазначено в державному акті на право власності від 2000 року,  що сталося внаслідок захоплення саме
позивачем частини ділянки ОСОБА_2.. З зазначених підстав відповідач просив
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1.,
оскільки приватизація належної йому земельної ділянки відбулася без
порушень діючого законодавства та будь-яких прав позивача.

Крім
цього ОСОБА_2. звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1. мотивуючи
його тим,  що на підставі рішення
Одеської міськради №1227-ХХШ від 28.04.2000 року йому на праві власності
належить земельна ділянка площею 501 кв.м. ,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Після приватизації зазначеної
земельної ділянки суміжний землекористувач ОСОБА_1. самовільно захопив частину
належної йому земельної ділянки,
внаслідок чого вона зменшилася на 0.55 м.  вздовж межі їхніх земельних ділянок. Крім
цього,  ОСОБА_1. поруч з його будинком
був самовільно збудований гараж. В подальшому цей гараж був зруйнований,  але його задня стіна залишилася і знаходиться
фактично на земельній ділянці,  яка
відповідно до державного акту від 2000 року є власністю ОСОБА_2.. Зазначені дії
ОСОБА_1. порушують права власності ОСОБА_2. на належну йому земельну
ділянку,  що і стало підставою для
звернення до суду з зустрічним позовом,
в якому він просить зобов'язати ОСОБА_1. не перешкоджати йому у
користуванні спірною земельною ділянкою,
звільнити її та зруйнувати за власний рахунок самовільні споруди,  розташовані на земельній ділянці ОСОБА_2..
Крім цього ОСОБА_2. вважає,  що
протиправними діями ОСОБА_1. йому завдана моральна шкода,  яка виразилася в тім,  що у зв'язку з порушенням його права
власності він переживає глибокі душевні страждання,  внаслідок чого у нього погіршився стан
здоров'я,  погіршилися стосунки з
родичами,  він змушений багато часу
витрачати на вирішення цієї проблеми. Моральну шкоду ОСОБА_2. оцінює

у 30000 грн.,
які просить
стягнути з ОСОБА_1..
Також ОСОБА_2. просить
суд стягнути з відповідача витрати на юридичну допомогу в розмірі 1000 грн. та
судові витрати.

Представник
ОСОБА_1. в судовому
засіданні зустрічний позов не визнав з підстав,
зазначених у його позові. Крім цього він пояснив,  що не узгоджував межі земельної ділянки
ОСОБА_2. при її приватизації,  а гараж
було збудовано задовго до прийняття рішення Одеської міськради №1227-ХХШ від
28.04.2000 року.

Представник
Управління земельних ресурсів Одеської міськради в судовому засіданні позов ОСОБА_1. не визнав з тих
підстав,  що йому не надавалася земельна
ділянка у встановленому законом порядку,
власником земельної ділянки в особі Одеської міськради рішення з цього
приводу не приймалося,  межі земельної
ділянки на місцевості не встановлювалися. Рішення Одеської міськради №1227-ХХШ
від 28.04.2000 року та виданий відповідно до цього рішення державний акт на
право власності на землю відповідають діючому законодавству,  а межі земельної ділянки ОСОБА_2. при її
приватизації були погоджені ОСОБА_1.. У зв'язку з тим,  що ОСОБА_1.
не представив доказів порушення його прав та невідповідності закону
оспорюваних рішення Одеської міськради і державного акту,  представник просив відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1..

Представник
Одеської міськради в судовому засіданні позов ОСОБА_1. також не визнав з аналогічних підстав. В подальшому
представник Одеської міськради в судові засідання не з'являвся. Про час та
місце розгляду справи повідомлявся належним чином.  Про причини неявки суду не повідомив.

З
урахуванням думки сторін суд ухвалив про розгляд справи у відсутність
представника Одеської міськради.

Вислухавши
пояснення сторін,  вивчивши матеріали
справи,  розглянувши справу у межах
заявлених вимог та на підставі представлених сторонами доказів,  суд приходить до висновку про те,  що у задоволенні позову ОСОБА_1. необхідно
відмовити у повному обсязі а зустрічний позов ОСОБА_2. необхідно задовольнити
частково з наступних підстав.

В
судовому засіданні встановлено,  що
рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Мічуріна Ленінського району м.
Одеси від 12.03.1957 року ОСОБА_1.
було надано у користування під фактично збудоване домоволодіння земельну
ділянку площею 0.06 га,  розташовану за
адресою:АДРЕСА_1,  із земельної ділянки
ОСОБА_3. ,  яка складає 0.14 га з
колгоспного фонду (а.с.  224).

На
підставі зазначеного рішення виконкомом Ленінської райради депутатів м. Одеси
було прийнято рішення №470 від 19.07.1957 року,
відповідно до якого ОСОБА_1.
була надана зазначена земельна ділянка та його було зобов'язано оформити цю
земельну ділянку у відповідних органах (а.с.
233).

Рішенням
Ленінської райради народних депутатів м. Одеси №487/1 від 01.11.1985 року було
затверджено акт приймання в експлуатацію самовільно збудованого ОСОБА_1. домоволодіння
АДРЕСА_1,  яке складалося з житлового
будинку розміром 5.50x12.25 м.  з
прибудовами розміром 2.80x2.60 та 2.74x4.26 м. ,  загальною площею 40.1 кв.м. . Крім
цього,  цим рішенням ОСОБА_1. залишено у
тимчасове користування надлишок земельної ділянки розміром 79 кв.м.  по АДРЕСА_1,
до реконструкції району (а.с.
153,  229-232).

На
момент розгляду справи ОСОБА_1.
не оформив відповідно до діючого законодавства правовстановлюючі документи
на право користування зазначеною земельною ділянкою та її межі на місцевості
встановлені не були. Ці обставини підтверджуються поясненнями представників
Одеської міськради і Управління земельних ресурсів Одеської міськради,  та не оспорювалися в судовому засіданні
ОСОБА_1 та його представниками.

На
підставі свідоцтва про право власності від 12.05.2000 року ОСОБА_2. належав на
праві власності житловий будинок,
розташований за адресою:АДРЕСА_1 на земельній ділянці,  яка є суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_1.,  і яка знаходиться у його користуванні з 1991 року
(а.с.  254).

12.02.2000
року ОСОБА_2. звернувся до Одеської міськради з заявою про передачу йому
безоплатно у власність земельної ділянки,
яка знаходиться у його користуванні (а.с.  25).

При
розробці проекту відводу Управлінням земельних ресурсів Одеської міськради було
проведено обмір земельної ділянки,  яка
знаходилася фактично у користуванні ОСОБА_2.,
і на момент приватизації площа цієї ділянки склала 501 кв.м.  (а.с.
34-39).

Суміжний
користувач ОСОБА_1. погодив
межі зазначеної земельної ділянки,  її
площу,  та не заперечував проти її
приватизації (а.с.  25,  26,
324).

Рішенням
Одеської міськради №1227-ХХШ від 28.04.2000 року було затверджено проект
відводу земельної ділянки ОСОБА_2. та передано йому безоплатно у власність
земельну ділянку площею 501 кв.м.  за
адресою:АДРЕСА_1 (а.с.  23-52,  57).

На
підставі зазначеного рішення 30.12.2000 року ОСОБА_2. було видано державний акт
про право власності на землю серії ІІІ-ОД №063240 (а.с.  104-105).

Крім
цього,  на виконання цього рішення
співробітниками КП земельно-кадастрового бюро при Управлінні земельних ресурсів
Одеської міськради було здійснено встановлення меж наданої у власність ОСОБА_2.
земельної ділянки,  про що було складено
акт від 20.06.2000 року. При цьому ОСОБА_1. ніяких заперечень при встановленні
зазначених меж заявлено не було (а.с.
323).

Таким
чином,  в ході розгляду справи судом було
встановлено,  що приватизація земельної
ділянки ОСОБА_2.,  в тому числі прийняття
Одеською міськрадою оспорюваного рішення №1227-XXIII від
28.04.2000 року та оформлення державного акту на право власності на землю серії
ІІІ-ОД №063240 від 30.12.2000 року,  було
здійснено у відповідності з діючим законодавством,  з додержанням вимог  ст.
ст. 3,  6,  10,
17,  30,  67 ЗК України (в редакції 1991 року),  Положення „Про порядок надання земельних
ділянок у користування,  передачу їх у
власність,  оформлення права власності
(користування) на землю фізичним особам",
затвердженого рішенням Одеської міськради №136-ХХШ від 29.06.1999 року.

З
урахуванням зазначеного,  на підставі
встановлених в судовому засіданні фактів,
суд приходить до висновку про те,
що позовні вимоги ОСОБА_1.
є необгрунтованими,  оскільки в ході
розгляду справи позивач не представив суду доказів порушення діючого
законодавства при приватизації земельної ділянки ОСОБА_2.. Також ОСОБА_1. не
було представлено суду належного обґрунтування того,  які саме його права були порушені,  і в чому полягають ці порушення.

При
цьому доводи позивача та його представників про порушення його прав на землю
внаслідок приватизації земельної ділянки ОСОБА_2. суд до уваги не приймає,  оскільки межі земельної ділянки,  яка знаходилася у фактичному користуванні ОСОБА_1.,  в натурі встановлені не були,  і в ході розгляду справи позивач не
представив суду доказів того,  що частина
його земельної ділянки була передана у власність ОСОБА_2. внаслідок порушення
її меж. Крім цього,  ці доводи ОСОБА_1. суперечать
вимогам  ст.  ст. 22,
23 ЗК України (в редакції 1991 року),
відповідно до яких право власності та право користування земельною
ділянкою виникає після одержання власником або користувачем документу,  що підтверджує право власності або право
постійного користування земельною ділянкою,
яким є державний акт,  його
державної реєстрації та встановлення її меж в натурі (на місцевості).

Посилання
позивача в обґрунтування позову на висновок землевпорядної експертизи №342 від
21.05.2007 року (а.с.  292-308) суд також
вважає безпідставними,  оскільки цей
висновок не спростовує висновків суду про відповідність діючому законодавству
оспорюваних рішення Одеської міськради №1227-ХХШ від 28.04.2000 року та
державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №063240 від 30.12.2000
року. Наявність розбіжностей між координатами,
зазначеними у державному акті та встановленими на місцевості,  що призвело доречи до фактичного зменшення
площі земельної ділянки ОСОБА_2.,  на
думку суду не є доказом порушення прав позивача.

Крім
цього,  в судовому засіданні
встановлено,  що після приватизації
земельної ділянки ОСОБА_2. у 2000 році,
межа між земельними ділянками сторін була зміщена у бік ділянки
ОСОБА_2.,  внаслідок чого її площа
фактично зменшилася порівняно з площею,
позначеною в державному акті від 30.12.2000 року. Зазначене
підтверджується планом обміру земельної ділянки ОСОБА_2. при приватизації,  відповідно до якого довжина фасадної
(літ.А-Г) та задньої (літ.Б-В) меж складала відповідно 17.80 м.  та 17.6 м.
(а.с.  37),  технічним паспортом від 29.05.2003 року,  відповідно до якої довжина задньої межі цієї
ділянки (літ.Б-В) склала 17.05 м.  (а.с.  256-259),
а також висновком зазначеної вище експертизи,  з якої вбачається,  що частина належної на праві власності
ОСОБА_2. земельної ділянки знаходиться на момент розгляду справи у фактичному
користуванні ОСОБА_1. (а.с.  295).

Відповідно
до ч.1  ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним.  Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно  ст. 387 ЦК
України власник має право витребувати своє майно від особи,  яка незаконно,  без відповідної правової підстави заволоділа
ним.

Згідно  ст. 391 ЦК
України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно
до ч.2  ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю,  навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою,  і відшкодування завданих збитків.

Згідно  ст. 153 ЗК України власник не може бути
позбавлений права власності на земельну ділянку,  крім випадків,  передбачених цим Кодексом та іншими законами
України.

На
підставі викладеного,  суд вважає
необхідним задовольнити зустрічні вимоги ОСОБА_2. в частині  відновлення його права власності на земельну
ділянку в межах відповідно до державного

акту на право власності серії
ІІІ-ОД №063240 від 30.12.2000 року та зобов'язання ОСОБА_1. не перешкоджати
йому у здійсненні права власності
на землю.

Також з
зазначених підстав підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2. про зобов'язання ОСОБА_1. знести
стіну,  яка залишалася від самовільно
збудованого ним та в подальшому частково зруйнованого гаражу,  та яка знаходиться на земельній ділянці
ОСОБА_2.,  що підтверджується листом
Управління земельних ресурсів Одеської міськради від 04.09.2003 року (а.с.  5).

Разом з
тим,  суд вважає необхідним відмовити у
задоволенні вимог ОСОБА_2. про стягнення з ОСОБА_1. моральної шкоди в розмірі
30000 грн.,  оскільки в ході розгляду
справи ці вимоги не знайшли свого підтвердження,  а ОСОБА_2. не представив суду будь-яких
доказів на підтвердження цих вимог.

Також не
підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2. про стягнення з ОСОБА_1. витрат на
юридичну допомогу в розмірі 1000 грн.,
оскільки позивач не представив доказів на підтвердження цих витрат.

Відповідно
до  ст. 88 ЦПК України суд вважає
необхідним стягнути з ОСОБА_1.
на користь ОСОБА_2. витрати на оплату державного мита в розмірі 51
грн.,  на користь ТУДСА в Одеській
області витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі
30 грн.,  а також з ОСОБА_2. на користь
держави недоплачене ним державне мито в розмірі 8.50 грн..

Керуючись  ст.
ст.  321,  387,
391 ЦК України,   ст. 48 Закону „Про власність",   ст.
ст.  З,  6,
10,  17,  22,
23,  30,  67 ЗК України (в редакції 1991 року),   ст.
ст.  152,  153 ЗК України,  Положенням „Про порядок надання земельних
ділянок у користування,  передачу їх у
власність,  оформлення права власності
(користування) на землю фізичним особам",
затвердженим рішенням Одеської міськради №136-ХХШ від 29.06.1999
року,   ст.  ст. 4,
6, 10, 11,  88,  209,
212-215 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1залишити без
задоволення.

Зустрічний позов
ОСОБА_2задовольнити частково.

Зобов'язати
ОСОБА_1не
перешкоджати ОСОБА_2у користуванні належною йому на праві власності земельною
ділянкою площею 501 кв.м. ,  розташованою
за адресою:АДРЕСА_1.

Зобов'язати
ОСОБА_1знести
за власний рахунок усі самовільно збудовані споруди,  зведені в межах земельної ділянки,  належної ОСОБА_2на підставі державного акту
на право приватної власності на землю серії ИІ-ОД №063240 від 30.12.2000 року.

У задоволенні
інших вимог ОСОБА_2відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1на
користь ОСОБА_2витрати на оплату державного мита в розмірі 51 грн.,  а також на користь ТУДСА в Одеській області
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30
грн..

Стягнути
з ОСОБА_2на користь держави недоплачене ним державне мито в розмірі 8.50 грн..

Рішення
може бути оскаржене позивачами в апеляційний суд Одеської області протягом
місяця через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження протягом 10 днів з наступного дня після проголошення
рішення,  та надання апеляційної скарги
протягом 20 днів з дня подання вказаної заяви.