Справа №
РІШЕННЯ

Іменем України

25
вересня 2007 року                                                                м.  Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд              Івано-Франківської
області

в складі
головуючої-судді:                          Перегінець
Л.В.

секретаря:                                                    Козюпи
З.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Конгресу підприємців Івано-Франківської області
про стягнення недоплаченої частини заробітної плати за лютий 2002 року,  вихідної допомоги в розмірі тримісячного
заробітку та зобов"язання виплати середній заробіток за весь час затримки
по день фактичного розрахунку,  суд,  -

встановив:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про
стягнення недоплаченої частини заробітної плати за лютий 2002 року в сумі 21,
25 грн.,  вихідної допомоги в розмірі
тримісячного заробітку в сумі 955, 35 грн.та зобов'язання виплати середній
заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 1389, 63
грн. Від решти вимог відмовився згідно заяв від 22.10.2002 року та від
01.02.07р. за якими судом 24.09.2007 року постановлено ухвалу про закриття
провадження в цій частині позовних вимог.

В
судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю з підстав
викладених в позові,  просить позов
задоволити.

Представник
відповідача позов не визнав,  суду
пояснив,  що вимоги позивача є
безпідставними,  оскільки звільнення
проведено у відповідності до закону і будь-якої заборгованості перед позивачем
товариство не та вже йдітьмає. Зокрема,
за лютий 2002 року позивачу оплачено за всі 9 відпрацьованих днів. Решта
2 дні на яких наголошує позивач,  є
прогулами,  які відповідно зафіксовано.
Виплата вихідної допомоги в розмірі тримісячного заробітку позивачу не підлягає
до виплати,  оскільки він звільнений за
власним бажанням.  Доказом чого є копія його
заяви та наказ про звільнення. Затримка у виплаті належних позивачу сум,  при звільненні позивача,  фактично була допущена з вини
останнього,  оскільки той відмовлявся
з'явитися за нарахованими коштами. Про це свідчать листи направлені позивачу та
звернення до банку про перерахування коштів. Просить в позові відмовити.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи, суд

встановив:

Позивач з 14.11.01р. по 15.02.02р. перебував з
відповідачем у трудових відносинах. Згідно наказу Конгресу підприємців
Івано-Франківської області за № 10 від 15.02.02р. ОСОБА_1 було звільнено за
власним бажанням згідно  ст. 38 КЗпП.

29.03.02р.
відповідач перерахував позивачу заробіток в сумі 76, 27 грн.,  а 21.08.02р. через установу банку компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 57, 42грн.

Суд
приходить до висновку,  що вимоги
позивача обгрунтовані частково з таких підстав: Вимога позивача про стягнення з
відповідача вихідної допомоги в розмірі тримісячного заробітку не підлягає до
задоволення,  оскільки як вбачається з
копії наказу про звільнення за № 10 від 15.02.02р. ОСОБА_1 звільнено з роботи з
15.02.02р. за власним бажанням згідно
ст. 38 КЗпП України. Даних про те,
що останній звільнений внаслідок порушення власником або уповноваженим
ним органом законодавства про працю,
колективного чи трудового договору з даного наказу не вбачається,  заперечень щодо змісту наказу позивач не
заявляв. Такого не вбачається і з документів наявних в справі. Посилання
позивача з цього приводу на його ж заяву

про звільнення,  де вказано підстави для звільнення,  не є належним доказом наведеної обставини.
Інших доказів,  які б засвідчували такі
обставини,  позивач суду не представив.

Не
доведено позивачем і неправильне нарахування заробітку за лютий 2002 року
та,  відповідно,  існування недоплати 21, 25грн. Як вбачається
з копії табелю робочого часу Конгресу за лютий 2002 року (арк.спр. 202 )
позивачем відпрацьовано 9 робочих днів,
які йому в повному обсязі оплачено.

Твердження
про відпрацювання ще 2 днів спростовується доказами поданими відповідачем -
актами про фіксування прогулів ОСОБА_1 за 14.02.2002р. та за 01.02.2002
року,  що позивачем не спростовано.

Вимога
про зобов"язання відповідача виплатити середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку підлягає до часткового задоволення з
таких підстав:

Як
пояснив в судовому засіданні позивач повний розрахунок з товариством він
отримав в серпні 2002 року,  коли
поштовим переказом отримав гроші.

Як
вбачається з розрахункової відомості за лютий 2002 року, копії видаткового
касового ордеру № 6 від 29.03.02р.(арк.спр.6, 27) позивачу перераховано до
виплати 76, 27 грн. заробітної плати,  що
підтвердив позивач.

23.05.02р.
відповідачем було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі
57.42грн.Фактично,  дана сума була
виплачена 21.08.02р. через установу Ощадбанку,
що підтвердив позивач в засіданні.

Згідно  ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у
строки,  зазначені в статті 116 цього
Кодексу,  при відсутності спору про їх
розмір підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не
зважаючи на несвоєчасну оплату позивачу зазначених коштів,  через неотримання їх останнім та несвоєчасне
перерахування банком,  як обставини,  що виключають вину відповідача у
несвоєчасному розрахунку,  такі доводи
останнього обгрунтовані частково. Оскільки як вбачається з листів ,  що направлялися позивачу,  відповідач вперше почав повідомляти позивача
про необхідність отримання коштів з 21.03.02р. згідно листа № 02-18 по час
перерахування коштів установі банку аж до 23.05.02р.,  що вказує на несвоєчасне проведення розрахунку
з останнім.

Посилання
відповідача як на поважну причину затримки розрахунку - вичікування пояснень
від позивача щодо зарахування чи незарархування ним в рахунок заробітку суми
отриманих коштів із каси взаємодопомоги,
не заслуговують на увагу. Тому до стягнення за несвоєчасний розрахунок з
відповідача підлягає 600 грн. враховуючи час повного розрахунку(згідно довідки
№ 16 середній заробіток позивача складав 200грн.).

На     підставі     наведеного     та
керуючись      ст.  ст. 38, 44, 116, 117     КЗпП
України,   ст.  ст. 213, 214, 215, 218 ЦПК України,  суд,

вирішив:

Позовну
заяву ОСОБА_1 до Конгресу підприємців Івано-Франківської області про стягнення
невиплаченої частини заробітної плати за лютий 2002 року в сумі 21,
25грн.,  вихідної допомоги в розмірі
тримісячного заробітку в сумі 955, 35 грн. та зобов"язання виплатити
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку 1389, 63
грн. задоволити частково.

Зобов"язати
Конгрес підприємців Івано-Франківської області Виплатити позивачу середній
заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 600грн.

Стягнути
з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та 7, 5 грн.
інформаційно- технічних послуг.

В решті вимог
позову відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Заяву про апеляційне
оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.