Справа №2-1597
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
вересня 2007 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого-судді                                                                              Гонтар
А.Л.

при
секретареві                                                                                  Костенко
В.М.

з участю
позивача                                                                              ОСОБА_1

представника
відповідача                                                                 Бойчук
Р.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі Дружківського міського суду цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1

до

товариства з обмеженою відповідальністю „Промбрикет"

про стягнення
доплати за результатами місяця,
відшкодуванню витрат,  пов'язаних
з тимчасової непрацездатністю,
компенсації за невикористану відпустку,
відшкодування моральної шкоди та про зміну дати звільнення і

скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_13вернулась
06.06.2007 року до Дружківського міського суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Промбрикет" про стягнення доплати за
результатами місяця,  відшкодуванню
витрат,  пов'язаних з тимчасової
непрацездатністю,  компенсації за
невикористану відпустку,  відшкодування
моральної шкоди та про зміну дати звільнення і скасування наказу.

В позові
вона посилається на те,  що з 19 липня
2006 року працювала на посаді головного бухгалтера. 20.02.2007 року вона подала
заяву про звільнення на підставі п.1  ст.  36 КзПП. Оскільки в неї залишилась
невикористана відпустка

тривалістю 15
календарних днів,  то вона датою
звільнення просила   вважати останній
день відпуски.

З 02
березня 2007 року вона знаходилась на лікуванні у невропатолога,  але незважаючи на це 07 березня 2007 року
було видано наказ про її звільнення з 09 березня 2007 року. Вважає,  що звільнення 09 березня 2007 року є
незаконним,  оскільки вона до 10.06.2007
року знаходилась на лікарняному. Тому датою звільнення повинно бути 10 червня
2007 року - останній день лікарняного.

Оскільки
дата звільнення незаконна,  то період
тимчасової непрацездатності з 02 березня 2007 року повинен зараховуватись до
стажу роботи,  що дає право на щорічну
основну відпустку. В зв'язку з тимчасовою втратою працездатності,  щорічна відпустка надана їй відповідно
поданої заяви від 20.02.2007 року не була використана в повному обсязі.
Вважає,  що по закінченню періоду
тимчасової непрацездатності має право на 14 днів невикористаної відпустки,  за які необхідно нарахувати компенсацію в
розмірі 1834 грн. 70 коп.

Також
позивачка вважає,  що у лютому 2007 року підприємство
нарахувало їй заробітну плату за 15 робочих днів у сумі 1500 грн.,  але її було позбавлено отримання доплати за
результатами місяця. Оскільки по підприємству не було наказу про позбавлення її
доплати,  то вважає,  що вона була неправомірно позбавлена доплати
і просить стягнути доплату у розмірі 1287 гривень.

Незаконне
позбавлення її доплати у лютому 2007 року вплинуло на розмір сплачених
страхових внесків за останні шість місяців,
а відповідно на розмір відшкодування матеріального забезпечення у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності,
тому просить повернути їй перерахунок по втраті тимчасової
працездатності за березень,
квітень,  травень,  червень 2007 року з урахуванням доплати за
лютий 2007 року у сумі 956 грн. 79 коп.

Позивачка
вважає,  що неодноразове повідомлення
відповідачем про обов'язок забрати трудову книжку,  всупереч наданим законодавством правом на
відпочинок,  порушення права на своєчасну
та належну оплату праці,  зокрема
порушення порядку виплати доплати,  а
також неналежне матеріальне відшкодування за листком тимчасової
непрацездатності привели до моральних страждань. Вищезазначені дії відповідача
привели до розладу її здоров'я,  що
підтверджується довготривалою хворобою внаслідок нервових розладів. Відповідач
порушив її законні права,  що вимагає від
неї додаткових зусиль для організації життя,
зокрема додаткового лікування,  а
відтак неможливість з наведених причин влаштуватись на нове місце роботи
внаслідок розладу здоров'я. Заборгованість відповідача позбавила її можливості
своєчасно оплачувати своє лікування,
комунальні послуги,  та належним
чином матеріально забезпечувати члена сім'ї похилого віку,  що знаходиться на її утриманні. Неправомірні
дії відповідача призвели до стійкого погіршення психічного стану позивачки,  що спричинило погіршення її життя   та
позбавило життєвих звичок.

Вважає,  що діями відповідача їй заподіяно моральну
шкоду у розмірі  12500 гривень.

Позивачка
просить визнати наказ про звільнення недійсним,
скасувати його,  та змінити дату
звільнення на 10 червня 2007 року,  про
що внести зміни в трудову книжку.

Стягнути
доплату за лютий 2007 року за результатами місяці у сумі 1287 грн.

Зробити
перерахунок по листку непрацездатності за березень,  квітень,
травень,  червень 2007 року та
стягнути 956 грн. 79 коп.

Стягнути
компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1834 грн. 70 коп.

Стягнути
моральну шкоду у розмірі 12500 грн.

У
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник
відповідача з'явився у судове засідання,
позовні вимоги не визнав,  та
пояснив,  що позивачка дійсно працювала
на підприємстві з 19 липня 2006 року на посаді головного бухгалтера. 20.02.2007
року вона подала заяву про звільнення на підставі п.1  ст.  36
КЗпП. Оскільки в неї залишилась невикористана відпустка тривалістю 15
календарних днів,  то вона датою
звільнення просила вважати останній день відпуски. Згідно поданої заяви її і
було звільнено 09 березня 2007 року. Вважає,
що її звільнення відповідає вимогам трудового законодавства.

Оскільки,  знаходячись у відпустці з 21.02.2007
року,  позивачка 02.03.2007 року
захворіла і пішла на лікарняний,  то в
неї залишилось 8 днів невикористаної відпустки. За ці дні їй була нарахована
компенсація у розмірі 996 гривень,  яка
їй була сплачена у кінці червня 2007 року по наданню останнього лікарняного.

Представник
відповідача вважає,  що у лютому 2007
року підприємство правильно нарахувало позивачці заробітну плату. Нарахування
доплат робітникам підприємства здійснюється на підставі наказів,  зокрема преміювання робітників по результатам
діяльності за лютий 2007 року здійснювалось на підставі наказу № 62 від
02.03.2007 року. У даному наказі позивачка не значиться. Тому їй і не було
нарахована доплата. Оскільки заробітна плата у лютому була нарахована
правильно,  то розмір відшкодування
матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за
березень,  квітень,  травень,
червень 2007 року перерахуванню не підлягає.

Представник
відповідача вважає,  що порушень
трудового законодавства підприємством допущено не було,  того і підстав для відшкодування моральної
шкоди не має. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши
пояснення сторін,  свідкаОСОБА_2,  вивчив докази по справі суд вважає,  що позовні вимоги   задовольнянню не підлягають з наступних
підстав.

Суд
встановив,  що позивачку ОСОБА_1 було
прийнято 19.07.2006 року на посаду головного бухгалтера в ТОВ
„Промбрикет",  що підтверджується
наказом № 111-к від 19.07.2006 року (а.с. 32).

09
березня 2007 року позивачку було звільнено з займаної посади за згодою
сторін,  що підтверджується наказом №
35-к від 07.03.2007 року (а.с. 34).

Відповідно
до листків непрацездатності б/н серія НОМЕР_1 від 12.03.2007 року (а.с.
12),  НОМЕР_1серія НОМЕР_2 від 30.03.2007
року (а.с. П),  НОМЕР_3 серія НОМЕР_4від
02.04.2007 року (а.с. Ю),  НОМЕР_5
серіяНОМЕР_6 від 11.05.2007 року (а.с. 9), НОМЕР_7 серія НОМЕР_8 від 31.05.2007
року (а.с. 8) позивачка знаходилась на лікарняному з 02.03.2007 року до
10.06.2007 року.

Відповідно
до ч.3  ст. . 40 КЗпП не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його
тимчасової непрацездатності,  а також у
період перебування працівника у відпустці.

Але
передбачена ч.3  ст.  40 КЗпП заборона на звільнення працівника в
період відпустки чи тимчасової непрацездатності стосується лише розірвання
трудового договору з ініціативи власника підприємства. На випадки припинення
трудового договору з інших підстав,
зокрема п.1  ст.  36 КЗпП дія цій норми не поширюється.

Таким
чином,  звільнення позивачки було
здійсненню правомірно,  відповідно її
заяви про звільнення з урахуванням відпустки.

Відповідно
до заяви від 20.02.2007 року (а.с. 30) позивачка просила надати їй відпустку на
15 календарних днів з 22.02.2007 року по 09.03.2007 року.

Оскільки
з 02 лютого 2007 року позивачка знаходилась на лікарняному,  що підтверджується листком непрацездатності
від 12.03.2007 року (а.с. 12),  то в неї
залишилось 7 днів невикористаної відпустки. За 7 днів невикористаної відпустки
позивачці належить компенсація.

Дана
компенсація була нарахована позивачці та сплачена після утримання податків у
розмірі 823 грн. 42 коп.,  що
підтверджується розрахунковим листком за червень (а.с. 69) та платіжним
доручення від 10.07.2007 року (а.с. 71-72).

Судом встановлено,  що на
підставі наказу № 62 від 02.03.2007 року (о преміюванні   по
результатам   місяця)   (а.с. 76),
робітників   підприємства   було премійовано згідно до списку.

Відповідно до
цього списку (а.с. 77) доплату ОСОБА_1 не зроблено.

Згідно
зі  ст. . 97 ч.2 КЗпП форми і системи оплати
праці,  норми праці,  розцінки,
тарифні сітки,  ставки,  схеми посадових окладів,  умови запровадження та розмір надбавок,  доплат,
премії,  винагород та інших
заохочувальних,  компенсаційних і гарантійних
виплат встановлюються підприємствами,
установами,  організаціями
самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій,  передбачених законодавством,  генеральною та галузевими угодами.

У 5
розділі 1 пункту колективного договору передбачено з метою поліпшення
ефективності виробництва та відповідальності колективів підрозділів за кінцеві
результати на підприємстві адміністрацій та радою трудового колективу
встановлена відрядна та погодинна преміальна форми оплати труда.(а.а83).

В
судовому засіданні встановлено,  що наказ
яким би позивачу була встановлена доплата керівником підприємства не виносився.
Оскільки надання доплати це право,  а не
обов'язок керівництва,  то вимоги
позивачки щодо стягнення доплати в розмірі 1287 грн. є необгрунтованими,  оскільки для цього немає підстав.

Із
встановленого випливає,  що позовні
вимоги позивачки не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Оскільки
судом не встановлено порушень трудового законодавства у діях відповідача
відповідно позивача,  то позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

На
підставі  ст.  10, 11, 58, 59, 60, 212-215, 218 ЦПК України
(в редакції 2004 року),  на підставі  ст.
36,  97, 237-1 КЗпП України,  суд

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Промбрикет" про
стягнення доплати за результатами місяця,
відшкодуванню витрат,  пов'язаних
з тимчасової непрацездатністю,
компенсації за невикористану відпустку,
відшкодування моральної шкоди та про зміну дати звільнення і скасування
наказу відмовити.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  після закінчення строку
подання апеляційної скарги або після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через
Дружківський міський суд протягом десяті днів з момент проголошення рішення або
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.