Справа № 2-266/2007 рік
Машівський районний суд Полтавської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2007
року. Машівський районний суд Полтавської області

у складі:

головуючого-судді                                                     Кравець
С.В.

при секретарі                                                              Дузенко
С.А., Гайдар О.В.

з участю позивача                                                      ОСОБА_1

відповідача                                                                 ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Селещинської сільської ради про визнання права власності на
будинковолодіння, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2007р.
ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те,
що 01.11.1967 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від
вказаного шлюбу мають 2 дітей: сина ОСОБА_3, 1978 року народження та ОСОБА_4,
1972 року народження. Рішенням зборів колгоспу ім. Гоголя від 13.02.1971 року
її чоловікові була виділена під забудову земельна ділянка, на якій вони в 1976
році побудували житловий будинок і якому присвоєнаАДРЕСА_1. В 1986 році
відповідач виселився з житлового будинку і почав проживати без реєстрації шлюбу
з іншою жінкою. Органами БТІ їй було відмовлено в проведенні реєстрації
будинку, оскільки станом на 01.07.1990 року головою вказаного двору був
ОСОБА_2. В зв'язку з тим, що вона добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито безперервно володіти ним протягом 10 років, позивачка
просить суд визнати за нею право власності на вказаний будинок та стягнути з
відповідача судові витрати.

05.07.2007р.
до участі в справі в якості співвідповідача судом залучено Селещинську сільську
раду.

В судовому
засіданні позивач наполягає на задоволенні позову, відповідач ОСОБА_2. не
заперечує проти задоволення позову. Представник співвідповідача Селещинської
сільської ради в судове засідання не зявився, але направив заяву з проханням
справу слухати без його участі.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані
сторонами докази прийшов до наступного.

Матеріалами
справи встановлено та не заперечується сторонами, що сторонаи з 01.11.1967 р.
перебували у зареєстрованому шлюбі ( а. с. 31 ), який в послідуючому був
розірваний, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від
06.08.07р. ( а. с. 30 ). ОСОБА_2., відповідачу по справі було видано свідоцтво
про забудову садиби, без зазначення дати, в якому вказано, що рішенням зборів
членів колгоспу від 13.02.1971 року № 1 виділена земельна ділянка площею 0, 06
га. На виділеній земельній ділянці належить збудувати житловий будинок на сарай
( а.с. 4 ). Право власності на спірне домоволодіння в установленому законом
порядку не оформлено.

Згідно
довідки Селещинської сільської ради станом на 01.07.1990 року будинковолодіння
по АДРЕСА_1 відносилося до робочого двору, єдиним членом якого є ОСОБА_2., 1945
року народження (а. с. 5 ).

В
судовому засіданні сторони пояснили, що між ними в 1967 році був укладений
шлюб, спірний будинок був побудований ними спільно в 1976 році, але ніяких
документів вони не отримували.

Оскільки,
ні позивач ні відповідач ОСОБА_2. не мають правовстановлюючих документів на
будинок, тобто право власності належним чином не оформлене, а тому суд вважає,
що відповідачем по справі повинна бути Селещинську сільська рада.

Згідно з
ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, 2004 року право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, зокрема, у
випадку, коли особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує
відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Відповідно
до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 р.,
а п. 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу
України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння

2

майном почалося
за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, визнання права
власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011 р.

Крім
цього, як встановлено в судовому засіданні вказане будинковолодіння не є чужим
для позивачки, оскільки воно набуте за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2.

Аналізуючи
зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити, оскільки як встановлено в судовому засіданні спірне
будинковолодіння набуте подружжям під час шлюбу, а тому не може бути чужим для
позивачки, а тому позов з підстав володіння будинком за набувальною давністю
задоволенню не підлягає. Крім цього, визнання права власності за набувальною
давністю на цей будинок може мати місце лише в 2011 році.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК України, якщо позивачеві в задоволенні позову відмовлено, то
судові витрати на його користь відшкодування не підлягають.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК
України, 2004 року, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213-215,218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Селещинської сільської ради про визнання
права власності на будинковолодіння -відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.