РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5 жовтня 2007 року                                                                                                            місто
Іллічівськ

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - суддГЖуравля
П.І.,

секретаря - Бондар Q.B.,

з участю:

позивачів - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2,

їх представників - по довіреності
ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4 ,

відповідачки - ОСОБА_5.,

її представника по
довіреності - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суда міста Іллічівська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,  поновлення права власності,  -

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2006 року ОСОБА_1. та ОСОБА_2 звернулись в суд
з позовом до ОСОБА_5.,  у якому просили
ухвалити рішення,  яким визнати договір
дарування АДРЕСА_1,  укладений між ними
та відповідачкою не дійсним та про поновлення їх права власності на цю спірну
квартиру (а.с.  2-3).

Свої вимоги вони обґрунтували тим,  що 30 грудня 2004 року вони подарували
відповідачки ОСОБА_5. належну їм АДРЕСА_1. Договір був посвідчений приватним
нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак
Н.С. ,  та зареєстрований в реєстрі №
НОМЕР_1.

Укладення цього договору було пов'язано з тим,  що вони старі й хворі люди,  непрацездатні (кожному по 78 років) та за
віком і станом здоров'я потребують догляду та матеріальної допомоги.
Відповідачка обіцяла довічно їх доглядати,
забезпечувати

2

продуктами харчування,
ліками,  здійснювати обов'язкові
платежі за квартиру та комунальні послуги,
займатися домашнім господарством.
У разі виконання цих зобов'язань ОСОБА_5. набувала право користування й
володіння спірною часткою квартири,  а
після їхньої смерті мала б право розпоряджатися цим майном за власним
розсудом.  За цих умов вони згодились
підписати договір,  текст якого не
читали,  уважаючи,  що в договору передбачені права і обов'язки
сторін,  про які вони домовились з
відповідачкою. Але потім вони виявили,
що договір має інший зміст і не передбачає ніяких зобов'язань утримувати
їх,  позбавляє право власності на їхню
частку спірної квартири. Після оформлення договору відповідачка змінила своє
відношення до них,  не забезпечує їх
продуктами харчування,  ліками,  не доглядає,
не робить плату за утримання квартири,
і навпаки,  відповідачка стала
вимагати з них платню за утримання квартири,
загрожувала відправити їх в будинок пристарілих.

У зв'язку з цим вони просять суд визнати цей договір
недійсним та поновити їхні права власності на спірну частку квартири.

У судовому засіданні позивачі підтримали вимоги позовної
заяви та пояснили,  що ЗО грудня 2004
року між-позивачами та відповідачкою був укладений договір дарування 12
частини спірної квартири,  котрий був
посвідчений нотаріусом.  Укладення цього
договору було пов'язано з тим,  що вони
старі й хворі люди,  непрацездатні
(кожному по 78 років) та за віком і станом здоров'я потребують догляду та
матеріальної допомоги. Відповідачка чужа для них людина,  обіцяла довічно їх доглядати,  забезпечувати продуктами харчування,  ліками,
здійснювати обов'язкові платежі за квартиру та комунальні послуги,  займатися домашнім господарством.  У разі виконання цих зобов'язань відповідачка
набувала право користування і володіння спірною часткою квартири,  а після їх смерті мала б право розпоряджатися
цим майном за власним розсудом.  За цих
умов вони згодились підписати договір,
текст якого не читали,
вважаючи,  що в договору
передбачені права і обов'язки сторін,
про яки вони домовились з відповідачкою. Але потім вони виявили,  що договорі має інший зміст і не передбачає
ніяких зобов'язань утримувати їх,
позбавляє право власності на їх частку спірної квартири. Після
оформлення договору відповідачка змінила своє відношення до них,  не забезпечує їх продуктами харчування,  ліками,
не доглядає,  не робить плату за
утримання квартири,  І навпаки,  відповідачка стала вимагати з них платню за
утримання квартири,  загрожувала
відправити їх в будинок пристарілих.

З цих підстав представник позивачів та самі позивачі
просять суд визнати цей договір недійсним та поновити свої права власності на
12 частини спірної квартири.

Вимоги позивачів підтримав
і їх представник.

Відповідачка позов не визнала та пояснила,  що проживала однією сім'єю з сином позивачів
по вул.  Данченко 5-а міста Іллічівська Одеської області. У цей період вона
дійсно доглядала батьків сина,  які мешкали
по вул.  Першого Травня 10 у кв. 46 міста
Іллічівська,  надавала допомогу в їх
лікуванні. Надавала їм продукти харчування. І тому у неї були дуже добрі
стосунки з позивачами. І тому у грудня 2004 році позивачі   самі

3

виявили бажання подарувати
їй належну їм  12 частини спірної
квартири. Договір дарування був посвідчений у нотаріуса у присутності
позивачів. Але потім вона розірвала стосунки з сином позивачів,  а у липня 2006 року і стосунки з самими
позивачами. Вважає зо договір дарування був посвідчений добровільно,  за згодою позивів і ніяких порушень закону
при цьому не було.

Представник відповідачки
підтримав у суді її доводи.

Судом встановлені наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачі ОСОБА_1,
та ОСОБА_2 були співвласниками АДРЕСА_1на підставі свідоцтва про право
власності на житло. Також співвласниками іншої 12 частини квартири є ОСОБА_6та
ОСОБА_7 (а.с.  14,  67,
68).

ЗО грудня 2004 року позивачі подарували,  а відповідачка ОСОБА_5. прийняла в дар 12
частини квартири,  яка належала їм на
праві власності. Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований
в реєстрі за № НОМЕР_2(а.с.  6,  52,
53,  69,  77-81).

Свідок ОСОБА_8,
приватний нотаріус,  суду
пояснила,  що у грудні 2004 року був
укладений договір дарування між позивачами та відповідачкою. Яких-небудь
порушень з її сторони,  як
нотаріуса,  не було.

Свідок ОСОБА_9 суду
пояснила,  що мешкає з позивачами у
одному будинку,  часто бувала у них в
квартирі. Відповідачку бачила у позивачів декілька разів,  але дуже давно,  а за позивачами доглядає їх син ОСОБА_6та
ОСОБА_3,  з якою він мешкав однією
родиною на протязі п'яти років.

Свідок ОСОБА_10суду пояснила,  що знайома з сином позивачів ОСОБА_6Знає,  що він проживав однією сім'єю з
ОСОБА_5.,  однак приблизно рік тому,  вони розійшлись.

Свідок ОСОБА_6.,
син позивачів,  суду пояснив,  що знає ОСОБА_5.,  однак у шлюбних відносинах з нею не був,  однією сім'єю з нею не проживав. У нього
добрі стосунки з батьками. Він постійно доглядає їх,  надає матеріальну допомогу. Про договір
дарування частки квартири йому нічого не було відомо,  тому що ОСОБА_5. просила позивачів нічого
йому про це не говорити. Як тільки він дізнався про цей договір,  одразу був поданий позов до суду. ОСОБА_5.
його родичів не доглядала,  матеріальної
допомоги не надавала.

Таким чином,  суд
доходить висновку,  що між позивачами та
відповідачкою фактично був укладений договір довічного утримання,  а договір дарування був укладений з метою
приховати дійсний правочин про довічне утримання.

Цей висновок суд зробив виходячи з пояснень
позивачів,  відповідачки та з того,  що позивачі старі й хворі люди,  непрацездатні (кожному по 78 років),  обидва 1928 року народження (а.с.  15-16),
та за віком і станом здоров'я потребують догляду та матеріальної
допомоги,  про що свідчать довідки з
лікарні та поліклініки (а.с.  17-18).

Відповідачка є для них чужою людиною,  в родинних відносинах,  ні з ними,
ні з їх сином не перебуває. У позивачів є син,  який і надає позивачам матеріальну та іншу
допомогу,  також є онук,  з якими позивачі в дуже добрих стосунках.

Також,  цей
висновок суду ґрунтується на тому,  що
комунальні платежі за користування квартирою,
послугами водопостачання та ін. сплачують позивачі,  та у суді ні відповідачка,  ні її представник не надали суду
доказів,  про те,  що відповідачка платить витрати на
позивачів,  піклується за станом їх
здоров'я,  доглядає. Навпаки сама
відповідачка в суді пояснила,  що більш
року,  після того,  як були порушені стосунки з сином
позивачів,  вона не приходить до
них,  та не спілкується з ними.

Таким чином,
суд.,  дійшов висновку,  що сторонами по справі була укладений
удаваний правочин,  з метою приховування
іншого правочину,  який вони насправді
вчинили.

Суд встановив ці обставини,  а тому на ций правочин повинні
розповсюджуватися дії  ст.  ст.
744,  755 та 756 ЦК України.

У відповідності до
ст.  755 ч. 1 п.1 ЦК України
договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу
відчуждувача у разі невиконання або неналежного виконання свої обов'язків
незалежно від його вини.

Згідно  ст.  756 ч.1 ЦК України цей договір підлягає розірвання з поновленням права власності за
позивачами на майно,  яке було передано
їм за договором відповідачці.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212,  214, 215,
218 ЦПК України,   ст.  ст.
216,  235,  744,
755,  756 ЦК України,  -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2задовольнити.

Визнати договір дарування АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 30 грудня 2004 року,  і який був посвідчений приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак Н.С. ,  та внесений до реєстру № НОМЕР_1 -недійсним.

Поновити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на
АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку  ст.  295 ч. 4 ЦПК України.