№2-281/2007 p.
РІШЕННЯ

іменем України

1
листопада 2007 року                                                                                                    м.  Зміїв

Зміївський
районний суд Харківської області

в складі:
головуючого судді Мар'єнко Л.М.  при
секретарі:        Павліченко Т.Я.

розглянувши
у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної
та моральної шкоди; спричиненої злочином,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,  ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди; спричиненої
злочином,  зазначивши,  що 30 квітня 2003 року о 7 годині 30 хвилині
на 12 км+962 м Південно-східного сектору обвідної дороги у с Безлюдівка
відбулося зіткнення автомобілю ВАЗ 2104 НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 і
автомобілю ВАЗ 2103 державний НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2,  в якому в якості пасажира знаходилася ОСОБА_1
ДТП відбулося внаслідок порушення з боку ОСОБА_3 п.10.1 та п.12.3 Правил
дорожнього руху України,  а саме ОСОБА_3
виїхав на зустрічну смугу руху із значною швидкістю,  внаслідок чого відбулося ДТП,  при цьому ОСОБА_3 при зміні напрямку руху не
впевнився у безпечності цього маневру,
чим скоїв небезпечність для інших учасників руху,  а також на момент небезпечності для руху не застосував
заходів для зменшення швидкості,  до
зупинки транспортного засобу. Органами досудового слідства була встановлена
вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП,  у зв'язку з чим його дії кваліфіковано по ч. 1  ст.
286 КК України,  відносно нього
порушено кримінальну справу та направлено для розгляду в Харківській районний
суд Харківської області. 6 грудня 2006 року постановою суду провадження по
кримінальній справі закрито у зв'язку з витіканням строків притягнення особи до
кримінальної відповідальності. Вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП підтверджується
висновком автотехнічної експертизи. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 були спричинені
наступні тілесні ушкодження: закритий перелом обох костей лівої гомілки,  заднього краю великоберцової кості із
зміщенням і підвивихом зовні,  заритий
перелом шиловидного відростка правої променевої кості,  перелом ладьєвидної кості правої кісті,  ЗЧМТ,
струс головного мозку. Як зазначено у висновку експертизи № 584-а від 18
червня 2003 року,  зазначені ушкодження виникли
можливо в умовах ДТП при
обставинах,  зазначених у постанові.
Тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Отримані тілесні ушкодження спричинили ОСОБА_1 великий фізичний біль,  який вона відчувала тривалий час та продовжує
відчувати у теперішній час.  З 30 квітня
2003 року по 13 травня 2003 року вона проходила лікування у Харківській лікарні
швидкої та невідкладної допомоги,  з 14
травня 2003 року по 16 червня 2003 року знаходилася на амбулаторному лікуванні
у МКБ № 13,  з 17 червня

2003 року по 27
червня 2003 року на стаціонарному лікуванні у Харківській обласній лікарні.
ОСОБА_1 було проведено дві операції. 1 липня 2003 року їй була встановлена
друга група інвалідності,  яка стала
результатом отриманих під час ДТП
тілесних ушкоджень. Душевні страждання ОСОБА_1 проявилися у тому,  що вона відчувала великий страх та стрес під
час ДТП; відчувала
та продовжує відчувати фізичний біль; переживала та страждала за негативні
зміни у стані свого здоров'я,  в
тому,  що раніше здорова і молода дівчина
стала інвалідом; тривалий час була безпорадною та потребувала догляду; не мала
можливості тривалий час вести активний спосіб життя,  зустрічатися з друзями; продовжувати
навчання. Відповідач ОСОБА_3 не надавав ніякої допомоги для лікування отриманих
травм,  не відвідував у лікарні,  не пропонував ніякої допомоги. Моральну шкоду
оцінила у 30 000 грн. В подальшому уточнила позовні вимоги,  окрім моральної шкоди у розмірі 30 000
грн.,  просила стягнути матеріальну шкоду
за придбані ліки у сумі 663 грн. 80 коп. Позивачеві ОСОБА_2 внаслідок ДТП були
спричинені наступні тілесні ушкодження: ЗЧМТ зі струсом головного мозку,  забита рана обох колін,  перелом правого надколінника,  часткове пошкодження зв'язок
гомілковостопного суглобу. Як зазначено у висновку експертизи № 634-а від 20
травня 2003 року,  зазначені ушкодження
виникли можливо в умовах ДТП
при обставинах,  зазначених у постанові.
Тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Отримані тілесні ушкодження спричинили ОСОБА_2 великий фізичний біль,  який він відчував тривалий час та продовжує
відчувати у теперішній час.  З 30 квітня
2003 року по 8 травня 2003 року він проходив лікування у Харківській лікарні
швидкої та невідкладної допомоги,  потім
знаходився на амбулаторному лікуванні у МКБ № 13. Душевні страждання ОСОБА_2
проявилися у тому,  що він відчував страх
та стрес під час ДТП; переживав
та страждав за негативні зміни у стані свого здоров'я,  тривалий час був безпомічним та потребував
догляду; не мав можливості тривалий час вести активний спосіб життя,  тривалий час не працював та не спілкувався з
колегами по роботі,  з родичами та
близькими людьми. Моральну шкоду оцінює у суму 15 000 грн.,  яку просив стягнути з відповідача. До того
ж,  внаслідок ДТП ОСОБА_2 було спричинено
матеріальну шкоду,  яка включає до себе
матеріальну шкоду,  що спричинена йому як
володільцю автомобілю в сумі 5 970 грн. 29 коп.,  а також вартість медичних препаратів,  придбаних для лікування,  під час проходження лікування у МКБ № 13 на
суму 3 041 грн. 05 коп.,  під час
проходження лікування у Харківській міській лікарні скорої і невідкладної допомоги
у розмірі З 629 грн. 05 коп. Всього просив стягнути з відповідача у
відшкодування матеріальної шкоди - 12 640 грн. 39 коп.

У
судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги,  просив їх задовольнити,  посилаючись на обставини,  наведені у позові. Пояснив,  що згідно висновку експертизи № 4990 від 28
березня 2003 року,  технічна можливість
запобігання зіткнення з боку водія ОСОБА_3 визначалася виконанням вимог п. 10.1
Правил дорожнього руху України,  для чого
не було ніяких перешкод технічного характеру. Дії водія ОСОБА_3 не відповідали
п. 10.1 ПДД і з технічної точки зору знаходилися у причинному зв'язку з
пригодою. Діями ОСОБА_2 не визначалася технічна можливість попередження
зіткнення автомобілів,  тому в його діях
невідповідності вимог ПДД,  які б
знаходилися у причинному зв'язку з пригодою,
не вбачається. ОСОБА_2,  як зазначено в експертизі,  не мав технічної можливості попередити
зіткнення автомобілів. Щодо стягнення вартості ліків за період лікування у
Харківській міській лікарні скорої та невідкладної допомоги у сумі 3 629 грн.
05 коп.,  у позивача не має можливості
підтвердити понесення таких витрат,  у
зв'язку з тим,  що на запит адвоката з
лікарні надійшла відповідь про неможливість повідомлення про те,  за чий рахунок були придбані ці ліки. Крім
того,  пояснив,  що його автомобілю спричинено такі
пошкодження,  що він не підлягає ремонту
та відновленню.

Позивач
ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги,
з урахуванням уточненої позовної заяви,
просила їх задовольнити,
посилаючись на наведені у позові обставини,  пояснила,
що вона

внаслідок ДТП перенесла 2
операції на нозі,  стала інвалідом 2-ї
групи,  4 місяці її нога знаходилася у
гіпсі,  вона весь час пролежала у
лікарнях. На той час їй було 17-18 років,
і вона потребувала стороннього догляду,
не могла самостійно пересуватися. На даний час,  у свої 22 роки ОСОБА_1 не може носити взуття
на підборах,  вести активний спосіб
життя,  і ніхто не знає,  можливо,
це назавжди. Фізичний біль вона продовжує відчувати дотепер. Відповідач
навіть не намагався відшкодовувати шкоду.

Представник
позивачів ОСОБА_2,  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги,  просила їх задовольнити,  пояснила,
що по факту ДТП,  що відбулося 30 квітня 2003 року,  було порушено кримінальну справу,  органами досудового слідства всі докази було
зібрано,  але у зв'язку з тим,  що строк притягнення до відповідальності
сплинув,  постановою Харківського районного
суду Харківської області ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності.

Відповідач
ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,  про що свідчить розписка про отримання ним
судової повістки про явку до суду,
причини неявки суду не повідомив,
у судовому засіданні 12 вересня 2007 року,  в якому він брав участь,  проти позову ОСОБА_2,
ОСОБА_1 заперечував,
пояснив,  що він не вважає себе
винним у ДТП,  внаслідок якого він також отримав ряд ушкоджень,  у тому числі струс головного мозку,  потрапив до лікарні. Він намагався
неодноразово поговорити з потерпілими - позивачами по справі,  мав намір їм допомогти,  але вони кричали на нього,  лаялися,
і називали такі суми відшкодування шкоди,  які були для нього на той час неприйнятними.
Самий перший раз він пропонував потерпілому ОСОБА_2 відшкодувати шкоду у день ДТП 30 квітня 2003
року,  відразу після пригоди. У ДТП
вважає винним велосипедиста,  який їхав
по дорозі,  ОСОБА_3 почав об'їжджати
його,  і не встиг загальмувати,  внаслідок чого сталося зіткнення. Постанову
про порушення кримінальної справи,  висновок
автотехнічної експертизи та постанову про закриття кримінальної справи відносно
нього ОСОБА_3 не оскаржував. Свій автомобіль він продав через пару місяців
після ДТП,  як запчастини,
кому і за скільки - він не пам'ятає.

Представник
відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився,  про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином,  про що
свідчить розписка про отримання ним судової повістки про явку до суду,  причини неявки суду не повідомив,  у судовому засіданні 12 вересня 2007 року,  в якому він брав участь,  пояснив,
що ОСОБА_3 не є винним у ДТП,  що відбулося 30 квітня 2003 року,  він був вимушений виїхати на зустрічну
смугу,  щоб попередити смерть
велосипедиста. Вважав,  що у ДТП ОСОБА_3
несе солідарну відповідальність разом з позивачем ОСОБА_2,  частково винен у спричиненні шкоди,  намагався неодноразово домовитися з
потерпілими,  але це було неможливо
внаслідок неприязного ставлення до нього,
тому вважав,  що у позові
необхідно відмовити.

Судом
встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

30
квітня 2003 року о 7 годині 30 хвилині,
на окружній дорозі Південно-Східного сектору з боку м.  Харкова у напрямку м.  Змієва,
в районі 12 км+962 м с Безлюдівка Харківського району Харківської
області,  трапилося зіткнення автомобілів
ВАЗ 2104 державний НОМЕР_1,  під
керування водія ОСОБА_3,  та ВАЗ 2103
державний НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2,
в якому в якості пасажиру знаходилася ОСОБА_1,  що підтверджується протоколом огляду місця
події із схемою до нього(аркуш 3-6 кримінальної справи № 1-505/06). Зазначені
обставини сторонами не оспорюються.

З
матеріалів кримінальної справи № 1-505/06 за обвинуваченням ОСОБА_3 по  ст.
286 ч. 1 УК України,  оглянутої судом у судовому засіданні,  вбачається,
що згідно постанов  ст.  слідчого СВ Харківського РВ УМВСУ в
Харківській області Кушнірук В.А. від 18 травня 2003

року,  ОСОБА_1 визнано потерпілою по справі та
цивільним позивачем.  Також ОСОБА_1
визнано повторно цивільним позивачем постановою
ст.  слідчого СВ Харківського РВ
УМВСУ в Харківській області Йосипенко П.І. Згідно постанови  ст.
слідчого Йосипенко П.І. від 18 лютого 2004 року ОСОБА_2 визнано
потерпілим по кримінальній справі,  за
постановою від 6 квітня 2004 року ОСОБА_2 визнано цивільним позивачем.  Згідно постанови слідчого про відмову у
порушенні кримінальної справи СВ Харківського РВ УМВСУ в Харківській області
Субочева І.Н. від 21 січня 2006 року у порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_2 по ч.1  ст.  286 КК України відмовлено,  за відсутністю у його діях складу злочину.

Як
вбачається з постанови слідчого Субочева І.Н. від 21 січня 2006 року (аркуш 198
кримінальної справи № 1-505/06),  ОСОБА_3
притягнуто як обвинуваченого і пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину,  передбаченого
ст.  286 ч. 1 КК України,  через те,
що 30 квітня 2003 року о 7 годині 30 хвилині,  ОСОБА_3,
керуючи автомобілем ВАЗ 2104 державний НОМЕР_1,  рухаючись по окружній дорозі
Південно-Східного сектору з боку м.
Харкова у напрямку м.  Змієва,  в районі 12 км+962 м с Безлюдівка
Харківського району Харківської області,
при виконанні маневру обгону велосипедиста,  який рухався у попутному напрямку,  грубо порушив вимоги п. 10.1,  п. 12.3 Правил дорожнього руху України,  що виявилося у тому,  що він,
керуючи транспортним засобом,
перед початком руху,  пересуванням
до іншого ряду руху та будь-якою зміною напрямку руху повинен був
впевнитися,  що це буде безпечним і не
створить перепон або небезпечності іншим учасника руху; також перед початком
руху або виявленням перепон,  які водій
об'єктивно здатний виявити,  повинен
негайно прийняти заходи до зниження швидкості руху до зупинки транспортного
засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перепони,  внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного
руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2103 державний НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2

Згідно
постанови Харківського районного суду Харківської області від 6 грудня 2006
року,  копія якого є в матеріалах
справи,  за клопотанням ОСОБА_3,  провадження по кримінальній справі,  по якій його обвинувачено по  ст.
286 ч. 1 УК України,  закрито у зв'язку зі спливом строку давності
притягнення особи до кримінальної відповідальності,  що відповідно до чинного законодавства не є
реабілітуючою обставиною.

Постанова
ОСОБА_3 не оспорена і набрала законної сили.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи,
згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 4990 від 28 березня
2003 року (аркуші 56-60 кримінальної справи № 1-505/06),  технічна можливість запобігання зіткнення з
боку водія ОСОБА_3 визначалася виконанням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху
України,  для чого не було ніяких
перешкод технічного характеру. Дії водія ОСОБА_3 не відповідали п. 10.1,  12.3 ПДД України і з технічної точки зору
знаходилися у причинному зв'язку з пригодою. Водій ОСОБА_2 не мав технічної
можливості попередити та запобігти зіткненню автомобілів,  тому в його діях невідповідності вимог ПДД
України,  які б знаходилися у причинному
зв'язку з пригодою не вбачається. Суд погоджується з зазначеним висновком
судової автотехнічної експертизи № 4990 від 28 березня 2003 року.

Згідно
вимог ч. 2  ст.  28 У ПК
України закриття кримінальної справи з підстави закінчення строків
давності,  не звільняє особу від
обов'язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки,  завдані нею громадянам.

Відповідно
до  ст.
1166 ЦК України
майнова шкода,  завдана майну фізичної
особи,  відшкодовується в повному обсязі
особою,  яка її завдала.

Згідно
ч. 1  ст.
1167 ЦК України
моральна шкода,  завдана особі
неправомірними діями,  відшкодовується
особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Відповідно
до ч. 2  ст.  1187 ЦК
України шкода,  завдана джерелом
підвищеної небезпеки,  відшкодовується
особою,  яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом.

Згідно
п. 1 ч. 1  ст.  1188 ЦК України,  шкода,  завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки,  одній особі з вини іншої
особи,  відшкодовується винною особою.

Відповідно
ч. 1  ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб,  поданим
відповідно до цього Кодексу,  в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі. Згідно  ст.  60
ЦПК України,  сторони зобов'язані довести
ті обставини справи,  на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно
до ч. 4  ст.  169 ЦПК України,  якщо суд не має відомостей про причину неявки
відповідача,  повідомленого належним
чином,  або причину неявки буде визнано
неповажною,  суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З
висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1337 від 3 березня 2003 року та
матеріалів справи,  вбачається,  що розмір матеріальної шкоди внаслідок ДТП,
що спричинена ОСОБА_2 як власнику автомобілю ВАЗ-2103
державний НОМЕР_2,  складає 5 970 грн. 29
коп. (аркуші 102-107 кримінальної справи № 1-505/06). Позовні вимоги ОСОБА_2 в
цій частині суд вважає доведеними,  через
що їх належить задовольнити.

Внаслідок
ДТП,  згідно висновків судово-медичних
експертиз № 585-а від 18 червня 2003 року (аркуші 36-37 кримінальної справи №
1-505/06),  № 634-а від 20 травня 2004
року (аркуші 156 кримінальної справи № 1-505/06),  ОСОБА_2 були спричинені наступні тілесні
ушкодження: ЗЧМТ зі струсом головного мозку,
забита рана обох колін,  перелом
правого надколінника,  часткове
пошкодження зв'язок гомілковостопного суглобу,
які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості,  як такі,
що тягнуть за собою тривалий розлад здоров'я.

З копії
витягу з медичної картки стаціонарного хворого Харківській лікарні швидкої та
невідкладної допомоги (а.с.  77),  оригінал якого міститься у матеріалах
кримінальної справи,  вбачається,  що ОСОБА_2 перебував на лікуванні в
стаціонарі з 30 квітня 2003 року по 8 травня 2003 року,  з діагнозом: відкритий II Б-В
тип,  вертикальний оскольчатий перелом
правого надколінника без ушкодження разгибательного апарату правої
гомілки,  рвана рана лівого колінного
суглобу,  ушкодження зв'язок лівого
гомілкостопного суглобу,  ОЗЧМТ,  струс головного мозку,  множинні забиті місця і синці обличчя,  рвана рана підборіддя.

Як
вбачається з медичної картки хворого ОСОБА_2,
оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні,  а копія міститься в матеріалах кримінальної
справи № 1-505/2006 рік,  на а.с.  298-350,
а також з листа № 1138 від 29 листопада 2006 року заступника головного
лікаря по поліклініки Міської клінічної лікарні № 13 ОСОБА_6 (а.с.  79-80),
ОСОБА_2 знаходився під наглядом у невропатолога Міської клінічної
лікарні № 13 з 12 травня 2003 по 30 червня 2003 року з діагнозом: ОЗЧМТ,  струс головного мозку,  лікворно-гіпертензіонний,  вестибуло-атактічний,  астенічний синдром,  внаслідок політравми,  отриманої у ДТП ЗО квітня 2003 року. У
2003,  2004,  2005 та 2006 роках йому було проведено
відповідне лікування,  всі медикаменти
були придбані за рахунок хворого ОСОБА_2 Згідно відповіді завідуючої аптекою №
335 ОСОБА_7(а.с.  81-820,  вартість ліків,  використаних на лікування ОСОБА_2,  складає 3002 грн. 71 коп.,  тому суд дійшов висновку про необхідність
задоволення позовних вимог в цій частині.

Як
вбачається з листа Головного лікаря Харківської міської клінічної лікарні
швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_8 від 30 листопада
2006 року (а.с.  83),  не має можливості повідомити,  за чий рахунок було придбано ліки під час
лікування у лікарні ОСОБА_2,  у зв'язку з
тим,  що такі дані не передбачені
інструкціями МОЗ України. Чеки на придбання зазначених ліків,  які знаходяться у матеріалах кримінальної справи,  не відповідають вимогам допустимості доказів
і не можуть бути прийняті судом до уваги окремо,  без медичного підтвердження призначення та
застосування певних ліків,  внаслідок
чого суд приходить до висновку  про  недоведеність
позивачем   ОСОБА_2  понесених
витрат  на  лікування
у

Харківській
міській лікарні скорої і невідкладної допомоги у розмірі 3 629 грн. 05 коп.,
у зв'язку з чим позовні вимоги на цю суму не підлягають
задоволенню.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_2 внаслідок ДТП спричинено моральну
шкоду,  яка виявилася в тому,  що він відчував фізичний біль від отриманих
тілесних ушкоджень при
ДТП,  страх та стрес
під час ДТП,  переживав та страждав за негативні зміни у стані свого
здоров'я,  тривалий час був безпомічним
та потребував догляду,  не мав можливості
тривалий час вести активний спосіб життя,
тривалий час не працював та не спілкувався з колегами по роботі,  з родичами та близькими людьми. При
визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з характеру та обсягу страждань
- фізичних та душевних,  яких зазнав
позивач,  з урахуванням віку,  стану його здоров'я,  тяжкості тілесних ушкоджень і вимушених змін
у його життєвих стосунках,  часу та
зусиль,  які були необхідними для
відновлення попереднього стану та звичного життєвого укладу. Враховуючи
зазначені обставини,  суд вважає розумним
і достатнім розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 4 000 грн.,  через що позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

ОСОБА_1,  внаслідок ДТП,  згідно висновків судово-медичних експертиз №
584-а від 18 червня 2003 року (аркуші 41-42 кримінальної справи №
1-505/06),  № 635-а від 20 травня 2004
року (аркуші 160-161 кримінальної справи № 1-505/06),  були спричинені наступні тілесні ушкодження:
закритий перелом обох костей лівої гомілки,
заднього краю великоберцової кості із зміщенням і підвивихом зовні,  заритий перелом шиловидного відростка правої
променевої кості,  перелом ладьєвидної
кості правої кісті,  ЗЧМТ,  струс головного мозку,  які відносяться до тілесних ушкоджень
середньої тяжкості,  як такі,  що тягнуть за собою тривалий розлад здоров'я.

Як
вбачається з медичної картки хворого ОСОБА_1,
оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні,  а копія міститься в матеріалах кримінальної
справи № 1-505/2006 рік,  на а.с.  245-275,
а також з листа № 1138 від 29 листопада 2006 року заступника головного
лікаря по поліклініці Міської клінічної лікарні № 13 ОСОБА_6,  ОСОБА_1 знаходилася під наглядом у
невропатолога Міської клінічної лікарні № 13 з 13 травня 2003 року по 16 червня
2003 року,  з діагнозом: ЗЧМТ,  струс головного мозку,  лікворно-гіпертензіонний,  астеноневротичний,  цефалгічний синдром.  У 2003,
2004 та 2006 роках їй було проведено відповідне лікування,  всі медикаменти були придбані за рахунок хворої
ОСОБА_1 Згідно відповіді завідуючої аптекою № 335 ОСОБА_7,  вартість ліків,  використаних на лікування ОСОБА_1,  складає 663 грн. 80 коп. Позовні вимоги
ОСОБА_1 в цій частині суд вважає доведеними,
через що їх належить задовольнити.

З копії
витягу з медичної картки стаціонарного хворого Харківській лікарні швидкої та
невідкладної допомоги № 9934 (а.с.
74),  оригінал якого міститься у
матеріалах кримінальної справи вбачається,
що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в стаціонарі з ЗО квітня 2003 року по
13 травня 2003 року,  з діагнозом
закритий перелом обох костей лівої гомілки,
заднього краю великоберцової кості із зміщенням і підвивихом зовні,  заритий перелом шиловидного відростка правої
променевої кості,  перелом ладьєвидної
кості правої кісті,  ЗЧМТ,  струс головного мозку.

З копії
витягу з історії хвороби Харківської обласної клінічної лікарні № 6445 від 27
червня 2003 року (а.с.  72-73),  оригінал якої міститься у матеріалах
кримінальної справи,  вбачається,  що ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні
в травматологічному відділенні з 17 червня 2003 року по 27 червня 2003 року з
діагнозом: незрослий перелом внутрішньої щиколотки зліва,  1, 5 місячного терміни давності,  зрослий перелом зовнішньої щиколотки зліва і
заднього краю лівої в/берцової кістки. Рекомендовано обмеження фізичного
навантаження,  фіксація гіпсом протягом
1, 5 місяця,  ходьба на костилях без
навантаження на ліву нижню конечність.

Внаслідок
ДТП,  як вбачається з копії довідки МСЕ № 015578 від 4 липня
2007 року (аркуш 175 кримінальної справи № 1-505/06),  ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності з

дитинства,  з 1 липня 2003 року. З копії відповіді голови
спеціалізованої травматологічної МСЕК від 7 червня 2006 року (а.с.  71),
вбачається,  що ОСОБА_1 визнана
інвалідом з дитинства у зв'язку з травмою,
отриманою 30 квітня 2003 року. При переосвідченні 16 червня 2004 року
рішення про 2 групу інвалідності з дитинства залишено без змін. З копії виписки
з акту огляду МСЕК до довідки Сер. ХАР-05 № 008664 від 27 червня 2006 року
(а.с.  127),  вбачається,
що при повторному огляді ОСОБА_1 залишено другу групу інвалідності з
дитинства,  з висновком про продовження
навчання,  ОСОБА_1 протипоказана важка
фізична праця,  тривале перебування на
ногах,  рекомендовано стаціонарне
лікування в травматологічному відділенні,
нагляд травматолога.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1,  через лікування внаслідок ДТП,
не відвідувала заняття з ЗО квітня 2003 року по 27 червня
2003 року в Харківському державному економічному університеті,  студенткою якого вона була на той час.

Враховуючи
викладене,  суд приходить до
висновку,  що внаслідок ДТП ОСОБА_1
спричинено моральну шкоду,  яка виявилася
в тому,  що вона відчувала фізичний біль
від отриманих тілесних ушкоджень при
ДТП,  який продовжує
відчувати дотепер,  також вона відчувала
великий страх та стрес під час ДТП,  перенесла 2 операції на нозі,  4 місяці її нога знаходилася у гіпсі,  а також моральна шкода,  спричинена ОСОБА_1 внаслідок ДТП виявилася у її
душевних переживаннях,  пов'язаних з
тим,  що вона - раніше здорова і молода
дівчина стала інвалідом 2-ї групи з дитинства,
тривалий час була безпомічною та потребувала догляду,  переживала та страждала за негативні зміни у
стані свого здоров'я,  не мала можливості
тривалий час вести активний спосіб життя,
зустрічатися з друзями; продовжувати навчання. При визначенні розміру
моральної шкоди суд виходив з характеру та обсягу страждань - фізичних та
душевних,  яких зазнала позивач,  з урахуванням віку,  стану її здоров'я,  тяжкості тілесних ушкоджень та вимушених змін
у її життєвих стосунках,  часу та
зусиль,  які були необхідними для
відновлення попереднього стану та звичного життєвого укладу. Враховуючи
зазначені обставини,  суд вважає розумним
і достатнім розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 8 000 грн.,  через що позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

На
підставі вищевикладеного,  суд дійшов
висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2,  у зв'язку з чим з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_2 належить стягнути: в частині відшкодування
матеріальної шкоди,  пов'язаної з
пошкодженням автомобіля ВАЗ-2103 державний НОМЕР_2 в розмірі 5 970 грн. 29
коп.,  в частині відшкодування
матеріальної шкоди,  пов'язаної з
лікуванням на суму 3002 грн. 71 коп.,  в
частині відшкодування моральної шкоди на суму 4 000 грн. В іншій частині позову
належить відмовити.

Суд
дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1,  у зв'язку з чим з відповідача на користь
позивача належить стягнути: в частині відшкодування матеріальної шкоди,  пов'язаної з лікуванням на суму 663 грн. 80
коп.,  в частині відшкодування моральної
шкоди на суму 8 000 грн. В іншій частині позову належить відмовити.

Згідно  ст.  88
ЦПК України,  підлягають стягненню на
користь держави з відповідача ОСОБА_3 судові витрати,  відповідно до розміру задоволених позовних
вимог,  судовий збір у сумі - 216 (двісті
шістнадцять) грн. 40 коп.,  а також
витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду судової справи у розмірі
30 (тридцять) грн.

Керуючись  ст.
ст.  11,  15,
16,  1166,  1167,
1187,  1188 ЦК України,   ст.
ст.  10,  11,
60,  88,  169,
209,  212,  214,
215,  218 ЦПК України,  суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди,  пов'язаної з лікуванням - 663 (шістсот
шістдесят три) грн. 80 коп.,  в рахунок
відшкодування моральної шкоди - 8 000 (вісім тисяч) грн.,  а всього - 8 663 (вісім тисяч шістсот
шістдесят три) грн. 80 коп.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди,  пов'язаної з пошкодженням автомобіля в
розмірі 5 970 (п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. 29 коп.,  в частині відшкодування матеріальної
шкоди,  пов'язаної з лікуванням на суму
3003 (три тисячі три) грн. 70 коп.,  в
рахунок відшкодування моральної шкоди - 4 000 (чотири тисячі) грн.,  а всього 12 973 (дванадцять тисяч дев'ятсот
сімдесят три) грн. 99 коп.

В іншій частині
позову - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 216 (двісті шістнадцять)
грн. 40 коп.,  а також витрати на
інформаційне-технічне забезпечення розгляду судової справи у розмірі 30
(тридцять) грн.

Роз'яснити,  що вжиті заходи забезпечення позову
зберігаються до набрання рішенням суду законної сили.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду
Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо скарга подається у
строк,  встановлений для подання заяви
про апеляційне оскарження.