справа №2-4447/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
грудня 2007 року      Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в
складі: головуючого-судді:                                                   Кихтюка
Р.М

при
секретарі:                                                                           ЧичоткаТ.В.

з участю
позивача                                                                    ОСОБА_1.

представника
позивача                                                            ОСОБА_2

представника
відповідача                                                        Волчук
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
державного закладу «Санітарно-епідеміологічна станція м. Луцька та Луцького
району» про визнання звільнення незаконним,
поновлення на займаній посаді,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної
шкоди,  -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача про визнання звільнення незаконним,
поновлення на займаній посаді,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної
шкоди. Свій позов мотивує тим,  що
24.05.2007 року в.о. головного лікаря Луцької міської
санітарно-епідеміологічної станції було видано наказ про його звільнення у зв'язку
з реорганізацією підприємства на підставі п.1
ст. 40 КЗпП. Вважає,  що його
звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства,  а саме: 1) 25.01.2007 року Міністерством
охорони здоров'я видано наказ про реорганізацію Луцької міської та Луцької
районної санепідемстанцій. 22.05.2007 року юридична особа під назвою Луцька
міська санітарно-епідеміологічна станція була виключена з єдиного державного
реєстру та перестала існувати. А тому будь-які накази з цього приводу не мають
юридичної сили. 2) оскільки звільнення проведено у зв'язку з реорганізацією на
підставі п.1  ст. 40 КЗпП України,  то у відповідності до  ст. 36 ч.3 КЗпП України в разі реорганізації
підприємства дія трудового договору продовжується. Припинення можливе лише у
разі скорочення чисельності або штату працівників. При вивільненні працівників
у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право
надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Вважає,  що має переважне право,  оскільки відноситься до вказаної категорії
працівників. 3) у відповідності до ч.2
ст. 49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із
мінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві,  установі,
організації. Хоча йому пропонувались певні посади,  однак вони не відповідають його кваліфікації
і про вивільнення за два місяці він не повідомлявся.4) в наказі не вказано дати
звільнення. 5) звільнення проведено без згоди профспілкового комітету,  що є порушенням  ст. .43 КЗпП. 6) в день звільнення не
проведено повний розрахунок,  не видано
трудову книжку та

2

копію   наказу
про   звільнення.   На підставі
наведеного      просить   його позов задовольнити.

В судовому
засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав,  викладених у заяві та просили їх
задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав,  суду пояснив,
що порушень при звільненні позивача допущено не було,  його повідомляли за два місяці про вивільнення
працівників та пропонували певні посади,
однак останній від них відмовився. Зазначив,  що наказ видавався в.о. керівника нової
організації,  але на бланкові старого
зразка. Рішення профспілкового комітету,
на якому відмовлено у дачі згоди на звільнення позивача,  постановою вищестоящої організації були
визнані не легітимним.  На даний час
профспілковий комітет надав згоду на його звільнення. Просив в позові відмовити
за безпідставністю.

Заслухавши
пояснення сторін,  покази свідків,  дослідивши інші представлені по справі
докази,  суд прийшов до висновку,  що позов до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,  що
позивача згідно наказу №16-ос від 24.05.2007 року у зв'язку із реорганізацією
Луцької міської та Луцької районної санепідемстанцій,  затвердженням штатного розпису новоствореного
підприємства,  на підставі  ст. .40 п.1 КЗпП звільнено з посади завідувача
санітарно-гігієнічного відділу Луцької міської санепідемстанції (а.с. 4).

Згідно  ст. 40 п. 1 КЗпП трудовий договір укладений
на невизначений строк може бути розірваний у випадку змін в організації
виробництва і праці,  в тому числі
ліквідації,  реорганізації,  скорочення чисельності або штату працівників.

Як
вбачається із наказу від 25.01.2007 року,
Міністерством охорони здоров'я прийнято рішення про реорганізацію
Луцької міської та Луцької районної санепідемстанцій шляхом злиття останніх та
створення державного закладу «Санітарно-епідеміологічна станція м. Луцька та
Луцького району» та визначення її правонаступником (а..с.    ).

З витягу
єдиного державного реєстру юридичних осіб вбачається,  що державний заклад «Луцька міська
санепідемстанція» припинила свою діяльність з 22.05.2007 року(а.с.     ).

Новостворена
установа згідно статуту визначена правонаступником реорганізованої(а.с.    ).

Із
затвердженого штатного розпису судом з'ясовано,
що внаслідок реорганізації двох установ залишено лише одну посаду
завідувача санітарно-гігієнічного відділу(а.с.    ).

У
зв'язку з цим,  відповідачем повідомлено
працівників,  в тому числі позивача,  реорганізованого підприємства про наступне
вивільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва. Однак,  позивач та ряд інших працівників від
ознайомлення із наказом про реорганізацію і вивільнення відмовились,  про що складений відповідний акт(а.с.  ).

Зазначену
обставину підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
які в числі інших підписували вказаний акт,  а також головний лікар ОСОБА_5,  яка підтвердила,  що кожного з працівників персонально
повідомляли про можливе вивільнення. Крім цього,  остання показала,  що підписувала наказ про звільнення позивача
як в.о. керівника новоствореної організації. Про наведену обставину свідчить
копія наказу від

з

23.05.2007
року за №50-ос про призначення ОСОБА_5 головним лікарем
санітарно-епідеміологічної станції м. Луцька та Луцького району(а.с.    ).

Отже,  відповідачем у відповідності до вимог  ст. 49-2 ч.1 КЗпП України за два місці
персонально було попереджено позивача про вивільнення.

Крім
цього,  ОСОБА_1. також пропонувались
декілька посад,  чого останній не
заперечив,  однак він від них відмовився.
Наведене також підтверджується відповідним актом (а.с.       ).

У зв'язку з цим,  судом не
враховується посилання представника позивача на продовження терміну дії трудового
договору з працівником при реорганізації підприємства,  оскільки мало місце скорочення штату
працівників і згідно  ст. 36 ч.3 КЗпП в
даному випадку припинення трудового договору можливе.

Поряд з
цим,  також не заслуговують на увагу
пояснення представника позивача про переважне право позивача про залишення його
на посаді при вивільнення працівників,
так як він має більший стаж роботи та вищу кваліфікацію. Оскільки,  згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року
№2/надалі Постанова ПВС/,  при проведенні
вивільнення власник або уповноважений ним орган справі перевести більш
кваліфікованого працівника,  посада якого
скорочується,  за його згодою на іншу
посаду,  звільнивши з цих підстав менш
кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось,  суд не повинен обговорювати питання про
доцільність такої перестановки.

Відповідно
до ч.1 ст, 41 КЗпП розірвання трудового договору з підстав,  передбачених п.1  ст. 40 КЗпП,
може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової
організації,  членом якої він є .

Як
встановлено в судовому засіданні,
09.07.2007 року профспілковий комітет не надав згоди на звільнення
позивача із займаної посади.

Однак,  з постанови президії Волинської обласної
організації профспілки працівників охорони здоров'я від 07.08.2007 року
вбачається,  що рішення профкому
09.07.2007 року відповідно до  ст. 66
Статуту професійної спілки працівників охорони здоров'я України було
скасовано(а.с.    ).

Згідно
п.15 Постанови ПВС суд,
встановивши,  що звільнення
працівника проведено без звернення до профспілкового органу,  зупиняє провадження у справі,  запитує згоду і після її одержання або
відмови розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону,  якщо до профспілкового органу звернеться
власник або уповноважений орган. Аналогічним чином вирішується спір,  якщо згоду профспілкового органу на
звільнення визнано такою,  що не має юридичного
значення.

Як
встановлено судом,  рішення профкому
09.07.2007 року про відмову у надані згоди на звільнення позивача скасовано
вищестоящою організацією(а.с.

)•

Оскільки  профспілкова
організація  Луцької  міської
санепідемстанції,

членом якої
являвся позивач,  на профспілкових зборах
07.12.2007 року була

перейменована на
профспілкову організацію санітарно-епідеміологічної станції

м. Луцька та
Луцького району,  то останньою 07.12.2007
року було надано згоду

на звільнення ОСОБА_1.(а.с.  ). Вказані обставини ствердила в судовому

засіданні
голова профспілкової організації ОСОБА_6.,
допитана як свідок.

4

А
тому,  суд з врахуванням
викладеного,  вважає,  що наказ про звільнення позивача виданий в
межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства. Інших
доказів ні позивачем,  ні його
представником у відповідності до  ст. 60
ЦПК України в судове засідання не представлено.

Таким
чином,  суд не вбачає підстав для
поновлення на роботі позивача,  у зв'язку
з чим його вимоги про стягнення у відповідності до  ст.
ст. 235, 237-1 КЗпП середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Керуючись  ст.
ст. 3,  10,  12,
57,  60,  88,
208,  209,  212,
215,  218,  ЦПК України,
ст. 40-43,  49-2,  235,
237-1 КЗпП України,  суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
державного закладу «Санітарно-епідеміологічна станція м. Луцька та Луцького
району» про визнання звільнення незаконним,
поновлення на займаній посаді,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної
шкоди -відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст. 295 ЦПК України.