Справа
№2-848 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26
червня 2007 року Крюківський райсуд
м Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Маханькова О.В.
при секретарі - Козлової І.В. за участю адвокатів Радченко І.В., Чупілко М. В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 по визнання договору
позики недійсним -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука  з позовом до ОСОБА_2 та прохав ухвалити
рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по договору
позики в сумі 13780 грн. та збитки з розрахунку 0,2 % за кожний день прос рочки
повернення боргу в сумі 17 693 грн, державне мито в сумі 314 грн. 73 коп.
Справа неодноразово розглядалася в суді.

Ухвалою
Верховного суду України від 04 квітня 2007 року рішення Крюківського районного
суду м. Кременчука від 18 лютого 2005 року та рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 13 вересня 2005 року скасовані справа направлена до
суду першої інстанції на новий розгляд.

В
судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що 03.04.2002
року позичив ОСОБА_2 2600 доларів США
, що з розрахунку національного курсу 5 грн. 30 коп. за 1 долар США становить 13780
грн. При наданні позики був укладений договір позики який був підписаний
сторонами. Нотаріально договір завірений не був, тому що вони довіряли одне
одному. Згідно договору позики ОСОБА_2 зобов'язувалась повернути кошти до 01
листопада 2002 року, однак борг до цього часу не повернула, від зустрічей
ухиляється . Прохав суд позов задовольнити в повному обсязі - стягнути борг в
сумі 13780 грн., 17693 грн.-відшкодування збитків та судові витрати.

Відповідач
ОСОБА_2 з позовом не погодилась, звернулася з зустрічним позовом про визнання
договору позики недійсним.

В
судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що коштів від ОСОБА_1 не отримувала,
договір позики не оформляла, до нотаріуса не зверталася, прохала суд відмовити
позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні нотаріус ОСОБА_3 підтвердив, що 903 квітня 2002
року до нього звернулась ОСОБА_2 та дочка позивачки - ОСОБА_4 з проханням
оформити договір позики. Він власноручно заповнив бланк позики на якому
відповідач ОСОБА_2 поставила свій підпис. Але нотаріально оформляти договір
позики сторони відмовилися, т.я. не бажали сплачувати кошти за нотаріальне
оформлення, погодилися заключити договір в простій письмовій формі. Нотаріус
ОСОБА_3 пояснив сторонам про умови заключения
даного договору.

Позивач
ОСОБА_1 в нотаріальній конторі при підписанні договору не був присутній, тому
що зі слів ОСОБА_2 та його дочки ОСОБА_4 він знаходився на лікуванні дома.
Договір був складений в двох екземплярах. Обов'язкової участі нотаріуса при
передачі коштів між сторонами законом не передбачено.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що відповідача ОСОБА_2 неодноразово
бачив у ОСОБА_1 на роботі. Про позичку коштів знає зі слів позивача. В його
присутності ОСОБА_1 передав кошти відповідачу. Яку суму було передано йому не
відомо.

В
судовому засіданні сідок ОСОБА_6 пояснив, що відповідач ОСОБА_2 разом з
чоловіком неодноразово приїжджали на роботу до позивача. В його присутності
була розмова та передача коштів між позивачем та відповідачем. Мова була про
позичання коштів в сумі 2600 доларів США
в кабінеті у позивача. Сума була оголошена.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її батьком,
відповідачка є бувша родичка. В зв'язку з хворобою батька, за його дорученням
вона разом з відповідачем ОСОБА_2 зверталася до нотаріуса ОСОБА_3 для
оформлення договору позики. Нотаріус власноручно оформив договір позики в двох
екземплярах, роз'яснив права та обов'язки сторін, в присутності нотаріуса
ОСОБА_2 підписала договір позики, але нотаріально оформляти вони не стали, тому
що необхідно було сплачувати кошти. Потім з договором вони разом з ОСОБА_2
поїхали додому до батька, де останній підписав договір. Один екземпляр залишили
у батька, другий у відповідача ОСОБА_2 Неодноразово відповідач ОСОБА_2
відвідувала батька коли він був у лікарні, дома.

В
судовому засіданні   свідок ОСОБА_7
пояснив, що відповідач його бувша дружина. Проживали вони разом з 1981 року в
м. Марганець, а в 10989 році переїхали до батьків в с Садки
Кременчуцького району. Восени 2001 року придбали будинок по АДРЕСА_1. В
2001-2002 pp.
його бувша дружина не працювала. Про те, що його дружина позичала гроші у
ОСОБА_1 йому нічого не відомо. Раніше його бувша дружина допомагала йому, т.я.
він займався підприємництвом, придбав автомобіль Газель. В теперішній час
працює на таксі водієм.

Суд
заслухавши сторони по справі, проаналізувавши надані суду докази, вивчивши
матеріали справи приймає до уваги наступне.

03 квітня 2002
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заключний договір позики. За даним договором
ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 2600 доларів США,
що відповідно до курсу національного банку України становить 13780 грн.

Відповідно
до п. 1 договору позики ОСОБА_2 зобов'язана була повернути кошти до 01
листопада 2002 року, але кошти не повернула. Між сторонами по справі виникли
спірні правовідносини.

Твердження
відповідача ОСОБА_2 про неотримання коштів за договором позики суд вважає
нікчемним та неправдивим, як спосіб уникнути від виконання зобов'язань за
договором позики. Дії відповідача ОСОБА_2 вказують на її безпідставний і
недобросовісний спір проти пред'явленого позову.

В
судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що дійсно 03.04.2002 року
ОСОБА_2 власноручно підписала договір позики в присутності нотаріуса ОСОБА_3
Тиску з боку позивача чи будь-якої іншої особи судом не встановлено.

Відповідно
до ст. 41 ЦК України
в ред. 1963 р\
угодами визнаються дії громадян, направлені на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав або обов'язків.

Форма
договору позики, заключного 03.04.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідає
вимогам ст.ст. 44 та 375 ЦК
України в ред. 1963
року - тобто письмова форма.

Договором
позики від 03.04.2002 р. підписаним ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтверджується факт
отримання відповідачем коштів в розмірі 2600 доларів США, то відповідно до
курсу Національного банку України становить 13780 грн. і відповідач ОСОБА_2
зобов'язана повернути борг до 01.11.2002 року.

Відповідно
до ст. 374 ЦК України
в ред.. 1963р., яка
діяла на той час, по договору займу одна сторона передає другій стороні у
власність кошти, а позичальник зобов*язується повернути кошти в строк який
обумовлений договором.

Тому
вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 в частині стягнення суми боргу
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Вимоги
позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені з розрахунку 0,2 % за кожний
день прос рочки в сумі 17693 грн. 52 коп. задоволенню не підлягають в зв'язку з
тим що відповідно до ЦК України
в ред.. 1963 р.\
не передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання договору позики гл.. 32
ст.ст. 374-379V.

Незважаючи на
те, що ч.5 договору від 03.04.2002 р. передбачено стягнення пені, але це
протирічить нормам цивільного законодавства, яка діяла на той час, тому вимоги
в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до
ст. 75 ЦПК України в ред..
1963 р стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з
другої сторони сі судові витрати. Оскільки при подачі позовної заяви до суду
позивач ОСОБА_1 сплатив 137 грн.
80 коп. державного мита, то
ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Зустрічна
позовна заява ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним не підлягає
задоволенню в зв'язку з необґрунтованістю та на підставі вищевикладеного
ОСОБА_2 не надала суду жодного доказу на підтвердження заявлених вимог.

Керуючись
ст.ст.4Д0, 60,213-215 ЦПК України, ст.75 ЦПК України в ред.. 1963р, ст.
ст.41,42,44,374 ЦК України
в ред.. 1963р , суд -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13780 грн. в рахунок відшкодування боргу, 137 грн.
80 коп. державного мита.

Стягнути
з ОСОБА_2 51 грн. державного мита на користь держави та 7 грн. 50 коп. за
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

В
задоволенні інших позовних вимог позивачу ОСОБА_1 -відмовити.

В
задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 -відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.     Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження через Крюківський райсуд
м. Кременчука

В разі
неподання заяви про апеляційне оскарження , рішення набирає чинності після
закінчення 10-денного терміну з дня проголошення рішення, а в разі не подання
апеляційної скарги - після закінчення 20-денного терміну.