Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 жовтня 2007 року
Диканський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого          - судді       Гвоздик А.Є.

при
секретарі         -                 Сігель Я.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до Диканської центральної районної лікарні про
стягнення заробітної плати, індексації заробітної плати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Вказуючи на те, що будучи прийнятою
01 серпня 1996 року на роботу в Диканську ЦРЛ на посаду зубного
техніка  їй в неповному обсязі
виплачувалася заробітна плата, тому
позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому  просила стягти з
відповідача на її користь  заборгованість
по заробітній платі з  серпня 1996 року
по квітень 2006 року в сумі 18 858 грн. 34 коп., виходячи з розміру посадового
окладу зубного техніка відповідної категорії, індексацію заробітної плати в
сумі 173 грн. 30 коп., заборгованість по виплаті лікарняних по вагітності та
пологах, а також 10000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В
судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала  та суду пояснила, що вона в 1981 році  була прийнята на посаду зубного техніка
Диканської ЦРЛ з окладом  90 крб. Але в
процесі роботи плату  почали їй
нараховувати від виробітку. Починаючи з
1996 року кількість замовлень на
зубопротезні роботи значно знизилася, тому її заробітна плата
зменшилася. Причиною різкого зниження
розміру заробітної плати вважає відсутність перегляду та змін розцінок
на зубопротезні роботи  у Диканській ЦРЛ,
а також те, що  їй недостатньо надавалась
робота стоматологом - протезистом через неприязнені стосунки. В період з травня
2003 року по лютий 2004 року  вона
взагалі не була забезпечена роботою,
хоча інші зубні техніки  таку
роботу мали. Тому у зв'язку з цим вона заробітної плати не отримувала
взагалі.  На її звернення  до керівництва Диканської ЦРЛ стосовно
відсутності в неї роботи завжди отримувала відповідь, що зубопротезна
лабораторія Диканської ЦРЛ є госпрозрахунковим підрозділом,  заробітна плата проводиться її працівникам
відповідно до кількості виконаної роботи. Лише в травні 2006 року змінилася
ситуація в кращу сторону.

Позивачка вважає, що заробітна плата
любого працівника не  може
бути  меншою розміру, визначеного
законом, тому позивачка і просить стягти з відповідача заборгованість по
заробітній платі за вказаний період, виходячи з розміру її посадового окладу,
провести оплату лікарняних у зв'язку з вагітністю та пологам, стягти індексацію
грошових коштів за вказаний період та відшкодувати моральну шкоду в розмірі
10000 грн. виходячи з того, що неправомірними діями керівництвом Диканської ЦРЛ
по невірному нарахуванню заробітної плати їй були заподіяні  страждання, хвилювання , які привели до
погіршення її стану здоров'я ,що є моральною шкодою.

В
судовому засіданні позивачка змінила свої позовні вимоги  просила стягнути на її користь заборгованість
по заробітній платі починаючи з 01 серпня 2001 року  по грудень включно 2005 року в сумі 12 687
грн. заборгованість по виплаті лікарняних по вагітності та пологах  в сумі 1542 грн., матеріальну допомогу  в сумі 1004 грн. та  відшкодувати
моральну шкоду  в розмірі 1000 грн.

Представник відповідача - Диканської ЦРЛ - у судовому засіданні позивні
вимоги позивачки визнав частково, пояснивши, що дійсно відповідачам були
допущені порушення законодавства  у
виплаті позивачці  заробітної плати  та
лікарняних по вагітності та пологах. Тому позивач  вважає можливим  провести перерахунок  її заробітної плати позивачки  за 1995 та 1996 роки та доплатити їй
недоотриману заробітну  плату в розмірі
мінімальної заробітної плати  і при цьому
перерахувати та виплатити  лікарняні по
вагітності та пологах. В решті позовних вимог позивачці слід відмовити за
безпідставністю. Представник позивача також вважає, що позивачка з самого
початку своєї діяльності працювала
зубопротезним техніком на відрядно-преміальній системі, як і всі
працівники зубопротезної лабораторії. Така система заробітної плати
задовольняла позивачку. Скаржитися
стосовно  порушення її прав,
позивачка почала лише в 2005 році , що підтверджується  наявними в справі доказами., тому
безпідставними є її вимоги  виплатити їй
заробітну плату за попередні роки, починаючи з 2001 року.

Представники третіх осіб - Диканської селищної ради та Диканської
районної державної адміністрації - в судове засідання не з'явився, а до
суду  надіслали листи з проханням розгляд
справи провести без  участі  їх представників.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення  позивачки, представника відповідача та
пояснення третіх осіб, оцінивши по справі зібрані докази в їх сукупності, суд
вважає, що в позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Як
було встановлено в суді, що 17 серпня
1981 року  згідно наказу головного
лікаря Диканської ЦРЛ № 97-к позивачка була прийнята на посаду зубного техніка
з посадовим окладом на той час 90 крб. Через декілька місяців  позивачка стала працювати  згідно відрядно преміальної системи праці і
працювала згідно неї до виходу на пенсію.

Незважаючи на це,  доказів, а саме
наказів Диканської ЦРЛ, що позивачка була змінена система оплати праці та
вона  рахується такою, що працювала в
Диканській ЦРЛ  на відрядно-преміальній
системі  праці, відповідач суд не
надав  через відсутность таких.

Разом з
тим, в справі  маються докази того, що
позивачка   на посаді зубного техніка до
19 липня 2004 року працювала на повній ставці, з  20 липня 2004 року по 07 вересня 2004 року -
0,5  ставки, а з  08 вересня 2004 року до часу звільнення на
пенсію позивачка знову рахувалася такою, що працює на ставці  зубного техніка.

За весь час перебування  на роботі
позивачка отримувала заробітну плату згідно відрядно-преміальної
системи,, що стверджується показаннями самої позивачки та представників
позивача і це стверджується частиною нарядів ( а.с. №       ) та графіків обрахунку робочого часу (
а.с №       ), хоча  це  не
було передбачено умовами трудового договору між сторонами. Пояснити чому так
відбувалося в судовому засіданні
представники відповідача   не
могли.

Як
показала перевірка проведена,  інспекторами
Територіальної державної інспекції
в Полтавській області, встановлено,
що оплата праці зубних техніків
відповідно  до чинного
законодавства  повинна проводиться  за фактично виконаний обсяг роботи в межах
установленої тривалості робочого часу відповідно до положення про оплату праці
працівників госпрозрахункових структур затвердженого керівником закладу за
погодженням з профспілковим комітетом та органами за підпорядкуванням, виходячи
з  планової калькуляції вартості робіт та
одержаних доходів.  До складу
калькуляції  вартості робіт  повинні включатися витрати на придбання
предметів постачання, що  керівництвом
Диканської ЦРЛ не робилося, бо про це відсутні будь - які докази по справі.

Такий
порядок визначення заробітної плати
визначений наказом  Міністерства
охорони  здоров'я  №16/137 від 06.04.2001 року «Про
впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та
установ соціального захисту населення» ї
спільним наказом  Мінпраці і МОЗ
України  від 01.10.2005 року № 308/519
«Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та
установ соціального захисту населення ».
( а.с. № 34-36, 43-46). Відповідально до положить цих наказів заробітна
плата  зубним технікам повинна
нараховуватися відповідально до фактично виконаних обсягів робіт,  в межах
установленої тривалості робочого часу.

Дані  накази є обов'язковими для
виконання  всіма медичними закладами
України, де діють зубопротезні лабораторії в тому числі і керівництву
Диканської ЦРЛ.

Так
як,  вказані накази керівництвом  Диканською ЦРЛ до уваги не бралися, то суд
вважає неможливим визнати, що позивачка та інші
зубні техніки Диканської ЦРЛ
повинні працювати  за відрядно
преміальною системою праці.

Відповідно
до вказаної системи праці заробітна плата повинна була б  нараховуватися позивачці за фактично
виконаної роботи в межах  установленої
тривалості часу, але не менше встановленого законодавством прожиткового
мінімуму при наявної її  згоди.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у
зв'язку з змінами в організації виробництва і праці вона повинна бути
попереджена про зміну істотних умов праці, системи і розмірів оплати праці,
режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення
професій, зміни розрядів в найменування посад тощо. У випадку, коли такі зміни
в організації виробництва і  праці мають
місце при певних умовах дозволяється змінювати умови праці без згоди працівника
при наявності наступних умов:

1)   рішення власника,
погоджене з профспілковим органом про зміну в організації виробництва праці;

2)   попередження працівника про такі зміни не
пізніше ніж за 2 місяці;

3)   зміна істотних умов праці має стосуватися не
одного працівника, а всіх працівників підприємства або структурного підрозділу,
бригади;

Як вбачається з наведеного
вище, що позивачка не була попереджена керівництвом про зміну істотних умов
праці, відповідно до чинного законодавства, а саме про зміну  системи оплати праці, то   переведення
її на відрядну систему оплати праці при таких обставинам  суд вважає є неправомірним, а тому слід
вважати , що позивачка під час роботи у позивача за виконану роботу повинна була
отримувати оклад, визначений чинним законодавством.

В ст.13 Закону України «Про оплату
праці» вказано, що оплата праці працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших актів
України, генеральних галузевих, регіональних угод, колективних договорів у
межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом.

Твердження  представника відповідача
, в зв'язку з тим  що позивачка , як і
інші  зубопротезні техніки Диканської ЦРЛ
працювала відповідно до відрядно - преміальної системи оплати праці, так як  нарахування
їй заробітної плати проводилося відповідно до виконаної нею роботи, а
саме зданих в бухгалтерію нарядів, тому слід вважати, що позивачка  працювала
за відрядно - преміальною системою оплати праці і тому  її позовні
вимоги  є неправомірними, так
як  вона сама весь час  роботи в Диканській ЦРЛ погоджувалась на таку
оплату своєї праці, суд вважає таким, що
не відповідає   дійсності.

Так,
відповідно до ст. 103  КЗпП України та
ст. 29 Закону України  «Про оплату праці»
працівник, який згідно укладеного договору отримує за виконану роботу заробітну
плату має бути попереджений про нові умови або зміну діючих умов праці в бік
погіршення власником або уповноваженим ним органом за два місяці до їх
запровадження.

Як
вбачається  з  матеріалів справи  та пояснень представника відповідача, що
таких попереджень про зміну умов праці або
про нові умови оплати  праці за
весь час роботи позивачки  ніхто з
керівництва  Диканської ЦРЛ  не повідомляв, хоча  відповідно до наказів  № 97 -к
від 17 серпня  1981 року, № 68-к
від 19 липня 2004 року та № 86-к  від 07
вересня 2004 року ( а.с. № 61-62)
вона  вважається такою, що
працювала  на ставці зубного техніка з
окладом згідно штатного розпису за фактично відпрацьовані години. При цьому
норми виробітку позивачці та іншим
зубопротезним технікам Диканської ЦРЛ не доводилися , про що підтвердив
в судовому засіданні представник Диканської ЦРЛ.

Тому з
наведеного суд робить висновок, що
позивачка  ОСОБА_1. працювала в
Диканській ЦРЛ  на посаді  зубного техніка  і
повинна була отримувати заробітну плату відповідно  до встановленого окладу, який   повинен був визначений їй відповідно до
наказів головного лікаря  Диканської ЦРЛ
і  повинен   відповідати
відповідним   окладам
визначеним  Наказами Міністерства охорони
здоров'я, що діяли в період праці
позивачки.

Але,
незважаючи на це заробітна плата їй нараховувалася відповідально до фактично
виконаних обсягів робіт,  в межах  установленої тривалості робочого часу  відповідно до наказів Міністерства
охорони  здоров'я  №16/137 від 06.04.2001 року «Про
впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та
установ соціального захисту населення» та
спільним наказом  Мінпраці і МОЗ
України  від 01.10.2005 року № 308/519
«Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та
установ соціального захисту населення ».
( а.с. № 34-36,
43-46).

При цьому  під час  перевірки
заяв позивачки інспекторами Територіальної державної інспекції  в Полтавській області встановлено, що оплата
праці зубних техніків  відповідно  до чинного законодавства  повинна проводиться  за фактично виконаний обсяг роботи в межах
установленої тривалості робочого часу відповідно до положення про оплату праці
працівників госпрозрахункових структур затвердженого керівником закладу за
погодженням з профспілковим комітетом та органами за підпорядкуванням, виходячи
з  планової калькуляції вартості робіт та
одержаних доходів.  До складу калькуляції  вартості робіт  повинні включатися витрати на придбання
предметів постачання, що  керівництвом
Диканської ЦРЛ не робилося, бо про це відсутні будь - які докази по
справі.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» КЗпП України
заробітна плата - це винагорода, обчислена
в грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану
ним роботу.  Розмір заробітної плати
залежить від складності та умов виконання роботи професійно - ділових якостей
працівника,  результатів його діяльності
та господарської діяльності підприємства.

Згідно
ст. 96 КЗпП України основою організації
оплати праці є тарифна система праці, яка включає тарифні  ставки, схеми посадових окладів і тарифно -
кваліфікаційної характеристики, Тарифна система
оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх
складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації Кваліфікаційні розряди
підвищуються насамперед робітникам, які успішно виконують встановлені норми і
сумлінно ставляться до своїх обов'язків.

Як
видно з наявних в справі доказів, що позивачка з вересня 1995 року до квітня
2003 року мала першу кваліфікаційну категорію, а з квітня 2003 року стала мати
вищу кваліфікаційну категорію зубного техніка, що свідчить про підвищення
позивачкою  професійних якостей під час
виконання своєї роботи.

За
виконану позивачкою у визначений законодавством робочий час роботу, їй
щомісячно виплачувалась заробітна плата, що підтверджується довідкою  про заробітну плату для обчислення пенсії
(а.с № 23-25), яка була значно меншою
посадового окладу зубного техніка, встановленого Міністерством охорони
здоров'я, який на протязі часу неодноразово збільшувався.

А
тому, посилання  представника  відповідача на відсутність  табелів
робочого часу, які були відповідачем знищені не можна встановити чи
відпрацювала позивачка  встановлені
щомісячні  норми робочого часу визначені
для зубних техніків  і тому  відшкодувати
заборгованість по заробітній платі позивачці  неможливо , суд вважає  безпідставним, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 58  ЦПК України
суд  бере до уваги  належні докази , які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або заперечить.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися
іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як
вбачається  з наведеного, що  представник відповідача відповідно до  вказаних статей цивільного процесуального
кодексу України  належних доказів, які
спростовують твердження позивачки  про
недоплату їй заробітної плати  відповідно   до
встановлених законодавством окладів для зубних техніків суду не надав.

Вказаними статтями  передбачено,
що кожна із сторін має право обґрунтовувати належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або заперечить та надати їх суду.

З  наведених вище норм  цивільно - процесуального законодавства   не вбачається, що підтвердження перебування  на робочому місті позивачки ОСОБА_1. та
відпрацювання нею   установленої
тривалості часу, підтверджуватися лише табелями відпрацювання робочого  часу. Суд вважає, що цей факт  може підтверджуватися довідками про заробітну
плату ( а.с. № 23-25), отриманої позивачкою, частиною табелів робочого часу,
які  складалися  стоматологом - протезистом та  затверджувалися  головним лікарем Диканської ЦРЛ ( а.с.№
213-217),  поясненнями свідків, допитаних
а судовому засіданні  ( а.с. №  145-147 ), що позивачка  в робочі дні
перебувала  на робочому місті,
прогулів та порушень  трудової дисципліни
не  допускала, що місячно отримувала   нараховану їй заробітну плату, що не
заперечував і представник відповідача.
Тому суд вважає, що  ці факти є  доказом
того, що позивачка щомісячно відпрацьовувала норму робочого часу,
необхідну для  виплати визначеного їй
посадового окладу зубопротезного техніка.

З
цих підстав відповідач повинен доплатити
позивачці  заробітну в залежності
від розміру окладу, який згідно діючого законодавства  був встановлений  для зубних техніків  під час роботи позивачки  в Диканській ЦРЛ.

Суд  погоджується
з думкою  позивачки, що Закон України «Про внесення змін до
кодексу законів про працю України» від 11 липня 2001 року, яким були внесенні
зміни до ст. 233 КЗпП України щодо строків звернення до суду з позовом про
стягнення належної працівнику заробітної плати, які не обмежуються, вступив в
законну силу з моменту його публікації 11 серпня 2001 року, дозволяє їй  вимагати
у відповідача   повернення їй  заборгованість по невиплаченій заробітній
платі стягувати  саме з вказаної
дати  з 11 серпня 2001 року по грудень
2005 року включно.

Також, суд вважає, що підлягає
відшкодуванню матеріальна допомога в період тимчасової втрати
працездатності з січня 2006 року  по
квітень 2006 року  у зв'язку  з вагітністю та пологами, яка  дорівнює
середньомісячній оплаті праці та нараховується відповідно до « Порядку
обчислення середньомісячної плати (доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим  державним
соціальним страхуванням», затвердженого постановою Кабінету міністрів від 26.
09. 2001 року № 1266 , що відповідно до проведених розрахунків становить 1542
грн.15 коп. за вказаний період  (  а. с. №
223 ).

Крім
того, приймаючим до уваги той випадок, що заробітна плата підлягає індексації
відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» ст. 33
Закону України «Про оплату праці», суд приходить до висновку, що з відповідача
на користь позивачки необхідно стягти індексацію за період з серпня 2001 року
до грудня 2005 року включно.

Що
стосується  відшкодування
відповідачем  позивачці моральної шкоди
за завдані їй переживання,  хвилювання,
внаслідок   невиконання  відповідачем
договірних обов'язків  щодо
оплати  позивачці  заробітної плати відповідно  посадового окладу ,суд вважає, що ці позовні
вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, позивачкою в
судовому засіданні особисто було повідомлено, що  вона
перейшла  на  відрядно - преміальну систему праці, так як
за виконану  роботу, за яку вона
отримувала  значно більше грошей ніж коли
вона перебувала на  встановленому  їй окладі . Ніяких  перешкод з боку адміністрації лікарні  в отриманні більшого прибутку  за
виконану роботу не чинилося. Відповідно до ст. 29 КЗпП України при
прийнятті її на роботу  відповідачем були
роз'ясненні її права та обов'язки  та
умови праці, з якими вона погодилась, так як
на протязі значного проміжку часу
виконувала надану їй роботу за відрядно-преміальною системою праці  і лише коли її доходи  через відсутність роботи почали зменшуватися
вона  стала звертатися до
відповідача  відновити  первинні
умови трудового договору , що привело до конфлікту між  сторонами та звернення позивачки до суд.  Тому суд, виходячи з наведеного, вважає,
що  при вказаних обставинах,  при яких позивачці були завдані переживання,
хвилювання, внаслідок порушення
відповідачем умом трудового договору позивачці, було причинено  моральну шкоду , яка на думку суду повинна
становити  300 грн.,  і буде необхідна і  достатня для відшкодування причинних
моральних  страждань.

Суд вважає за необхідне стягти з відповідача судові витрати по справі.

На
підставі викладеного,  керуючись ст.
8,43,56 Конституції України ст. ст. 94-96. 233 КЗпП України, ст. ст. 21,22, 33
Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 14,16 Закону України про індексацію
грошових доходів населення» ст.ст. 5-8,10-11,79 ч. 2,81,208-209,212-215,367 ЦПК
України,  суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги
задоволити частково.

Стягти з Диканської центральної районної лікарні Полтавської області на
користь позивачки ОСОБА_1в рахунок відшкодування заборгованості по заробітній
платі та лікарняні в сумі 14900 грн. 89 грн. після проведення відрахувань із
вищевказаної суми усіх передбачених законом обов'язкових платежів та податків.

Стягти з Диканської центральної
районної лікарні Полтавської області на
користь позивачки ОСОБА_127
(двадцять сім) грн. 30 коп. індикації грошових доходів.

Стягти з Диканської центральної
районної лікарні Полтавської області на користь позивачки ОСОБА_1300
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В
іншій частині позовних вимог відмовити
позивачці за безпідставністю.

Стягти з
Диканської центральної районної лікарні Полтавської області  в доход держави судовий збір в сумі 68  грн.

Стягти з Диканської центральної районної лікарні Полтавської
області  витрати на інформаційно -
технічне забезпечення розгляду у Диканському районному суді на р/р 107,
одержувач УДК у Диканському районі, , банк  ГУДК України у Полтавській області м.
Полтава, МФО 831019Ю призначення платежу: код 220000, символ 259 «Оплата витрат  ІТЗ розгляду справ в судах - Диканський
районний суд Полтавської області » - в сумі 30 /тридцять/ грн. 00 грн.

Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному
виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі через Диканський районний суд
протягом 10 днів з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження
та апеляційної скарги протягом 20 днів.

Головуючий: