Справа
№2-1297      2007 року
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ
УКРАЇНИ

14
листопада 2007 року                                                              Енергодарський
місцевий

суд
Запорізької області у складі:

головуючого:                                  Ткаченко І. М,

при секретарі:                                 Лохматова Г. В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Энергодар
справу за позовом Енергодарської міської ради до ОСОБА_1, третя особа
Комунальне підприємство "Підприємство комунальної власності" про
виселення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулася Енергодарська міська рада
Запорізької області до ОСОБА_1, третя особа, Комунальне підприємство
«Підприємство комунальної власності», про виселення без надання іншого
житлового приміщення.

Позивач зазначив, що у січні 2003 року на підставі розпорядження міського
голови за № 333-р від 27.12.2002 р. дільничному інспектору Енергодарського
міського відділу УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_1 була надана кімната
АДРЕСА_1

04.10.2005 р.ОСОБА_1 звільнився з органів внутрішніх
справ за власним бажанням.

Відповідно зі ст.132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій,
які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних
причин.

Після звільнення
відповідач добровільно з гуртожитку не виселився.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному
обсязі.

Відповідач позов не визнав, вказавши, що за нього пояснення надасть
представник.

Представник відповідача ОСОБА_2. позов не визнав та
зазначив, що позивач на обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що
відповідачу було надане житлове приміщення у малосімейному гуртожитку, додавши
до позову витяг з рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради за №
247 від 18.12.2002 р. про включення спірної квартири АДРЕСА_1 в розряд
малосімейного гуртожитку для виконкому. Проте позивач не надав ніяких доказів
про дійсне набуття спірним житлом статусу гуртожитку.

В свою чергу для того щоб
житлове приміщення набуло статусу гуртожитку, необхідне дотримання ряду вимог
діючого законодавства, зокрема, чи перебуває будинок, у якому розміщено таке
приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально
для нього пере обладнаний; чи є дозвіл санепідемстанції на його заселення як
гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської
ради тощо.

Крім цього, з погляду представника, позивач не надав жодних доказів про
державну реєстрацію свого права власності на спірний будинок, що свідчить про
незаконність володіння позивачем вказаним будинком, незаконність укладання договорів
найму житла та незаконність стягнення плати за проживання в будинку.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до ч. З ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Право на житло гарантоване ст. 47 Конституції України. Відповідно до цієї
статті держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату
відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Питання виселення із гуртожитків регулюється ст. 132 ЖК України, яка
містить наступні положення.

Сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого
приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням
(ч.1 ст.132 ЖК України).

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого
приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за
порушення трудової дисципліни або вчинення злочину (ч.2 ст. 132 ЖК України).

Із наданих позивачем доказів слідує, що відповідач перебував на службі у
УМВС України в Запорізькій області, а не знаходився у трудових відносинах з
Енергодарською міською радою, тому до спірних правовідносин не можуть
застосовуватися положення ч. 2 ст. 132 ЖК України.

Крім цього, жодними доказами позивач не підтвердив своє
твердження про те, що спірне житло дійсно набуло статус гуртожитку, для чого
необхідне дотримання ряду вимог діючого законодавства України. Зокрема, у п.22
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. (з наступними
змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» передбачено, що при вирішенні спору про виселення з
гуртожитків судам слід з'ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає
відповідач.

Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи
перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи
побудований він як гуртожиток або спеціально для нього пере обладнаний; чи є
дозвіл санепідемстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він
як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи
видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі
в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним
устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для
проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування
гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Судам слід враховувати, що гуртожитками
є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі
будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської
організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення
про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як
гуртожитки.

Таким чином, суд не може розглядати рішення № 247 від 18.12.2002 року
"Про включення квартири АДРЕСА_1, житловою площею 31,2 кв. м. в розряд
малосімейного гуртожитку для виконкому", як таке, що відповідає вимогам
закону. За таких обставин, правила ст. 132 ЖК України, як такі що регулюють
правовідносини про виселення із гуртожитку, не можуть буди застосовані відносно
Іваннікова В. С, оскільки кімната в квартирі, не може розцінюватися як
малосімейний гуртожиток.

На підставі викладеного, з урахуванням наданих у судовому засіданні
доказів, суд вважає, що позов не обґрунтований і в його задоволенні повинно
бути відмовлено.

Керуючись п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
р. (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України», ст. 132 ЖК України, ст.ст. З,
10, 11, 14, 57-60, 79, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Енергодарської міської ради Запорізької
області до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство «Підприємство
комунальної власності» про виселення без надання іншого житлового приміщення,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької
області. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може
бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.