Код суду 2702
Справа 2-1021/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

19 грудня 2007
року

Гагарінський
районний суд м.  Севастополя в складі:

головуючого-судді
Нестерук В.В.

при секретарі -
Массалабової Л.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору недійсним

та стягнення
моральної шкоді,  суд,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом в якому вона пояснила,  що 20 липня 1995 року матері позивальниці
була передана в приватну власність земельна ділянка для будівництва і
обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. На це матері позивачці
був виданий відповідний Державний акт на земельну ділянку. 4 березня 2002 року
мати позивачки - ОСОБА_3 продала цю земельну ділянку ОСОБА_2 - відповідачці по
справжній справі. Проте Севастопольською міською державною адміністрацією було
видано розпорядження № 1326-р від 24.06.2000 року «Про визнання що втратили
силу Рішення виконавського комітету Севастопольської міської Ради № 9/400 від
2.07.1995 року «Про передачу в приватну власність земельної ділянки гр-ці
ОСОБА_3» і передачу земельної ділянки в землі запасу державної форми
власності». У зв'язку з цим ОСОБА_2 було відмовлено в реєстрації договору
купівлі-продажу цієї земельної ділянки і видачі Державного акту на право
власності на землю. Згідно чинного законодавства договір купівлі-продажу
земельної ділянки,  що не пройшов
державної реєстрації вважається недійсним.
Рішенням Ленінського районного суду,
ухвалами Апеляційного суду м.
Севастополя і Верховного суду України було встановлено,  що на момент відчуження ОСОБА_3спірної земельної
ділянки,  його продавець - ОСОБА_3 не
була власницею цього майна. Тому їй цими рішеннями було відмовлено у визнанні
за нею права власності на спірну земельну ділянку. Тому договір купівлі продажу
цієї земельної ділянки від 4.03.2002 року є недійсним.  Розпорядженням Севастопольської міської
державної адміністрації № 639 від 2.06.2006 року право власності на спірну
земельну ділянку знов було повернено ОСОБА_3 з 2.06.2006 року. Оскільки ОСОБА_3
померла,  то позивачка є спадкоємицею
вказаного майна. Смерть матері позивачки пов'язана з діями відповідачки і тому
цими діями відповідачки позивачці була завдана моральна шкоди,  яку вона оцінює в 20 тисяч гривень.

З цих
підстав позивачка просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 4.03.2002 року по АДРЕСА_1,  і застосувати наслідки недійсності договору -
виплатити відповідачці гроші в сумі 20 тисяч гривень і стягнути з неї на
користь позивачки в рахунок відшкодування нанесеної їй моральної шкоди 20 тисяч
гривень.

В
судовому засіданні представники позивачки підтримали позовні вимоги в повному
обсязі та попросили також стягнути з відповідачки судові витрати по справжній
справі.

Представник
відповідачки - ОСОБА_4 не визнав позовні вимоги і пояснив,  що вважає відповідачку добросовісною
набувальницею спірної земельної ділянки,
вважає позовні вимоги позивачки незаконними і необгрунтованими,  а тому просить суд відмовити в задоволенні її
позову. В підтвердженні своїх доводів він посилається на ухвалу Ленінського
районного суду м.  Севастополя від
13.02.2007 року,  згідно якої
Севастопольське міське управління земельних ресурсів було зобов'язано видати
відповідачці державний акт на земельну ділянку на основі

договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки,  що оспорюється,  а також було зобов'язане провести державну
реєстрацію цього права власності.

Суд,  вислухавши представників сторін і вивчивши
матеріали справжньої справи,  вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки,  оскільки все-таки знаходить їх законними і
обґрунтованими.

Не
дивлячись на те,  що дійсно є ухвала
Ленінського районного суду від 13.02. 2007 року,  що набрала чинності,  суд знаходить вимоги позивачки законними і
обґрунтованими,  оскільки по справі існує
ряд інших рішень і документів,
підтверджуючих позовні вимоги позивачки.

Не
дивлячись на те,  що 4 березня 2002 року
ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з відповідачкою,  суд вважає,
що він підлягає визнанню недійсним,
оскільки у матеріалах справи є Розпорядження № 1326-р від 24.06.200 року
Севастопольської міської державної адміністрації «Про визнання що втратив силу
Рішення виконавського комітету Севастопольської міської Ради № 9/400 від
2.07.1995 року «Про передачу в приватну власність ділянки ОСОБА_3» та передачі
земельної ділянки в землі запасу державної форми власності».

Відповідно
до п.4 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» - договір
купівлі-продажу земельної ділянки посвідчується нотаріально і реєструється в
міській Раді. Це проведено відповідачкою не було.

Згідно  ст. 125 ч.1 ЗК УКРАЇНИ - право власності на
земельну ділянку виникає після отримання його власником документа,  що засвідчує його право власності на земельну
ділянку і його державної реєстрації. Згідно ч.1
ст. 126 ЗК УКРАЇНИ - право власності на земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Згідно  ст.
657 ЦК УКРАЇНИ,  договір
купівлі-продажу земельної ділянки,  який не
пройшов держреєстрацією,  вважається
недійсним.

В
2003-2005 роках відповідачка не повідомляючи матір позивачки,  намагалася своїм позовом визнати за собою
право власності на спірну земельну ділянку. Проте рішенням Ленінського
районного суду м.  Севастополя і ухвалами
Апеляційного суду м.  Севастополя та
Верховного суду України було встановлено,
що на момент відчуження ОСОБА_3спірної земельної ділянки,  його продавець ОСОБА_3 не була власницею
цього майна. Згідно ж чинного законодавства право продажу майна належить його
власнику.

Таким
чином у момент укладення спірного договору купівлі-продажу,  ОСОБА_3 фактично не мала повноважень власника
спірної земельної ділянки і розпоряджалася нею не будучи сповіщеною про
ухвалення Розпорядження № 1326-р від 14.07.2000 року,  яким вона була позбавлена повноважень
власника спірної земельної ділянки. Тому відповідачка спробувала визнати за
собою право власності на спірну ділянку,
не сповістивши про це ОСОБА_3 і позивачку та не залучаючи ОСОБА_3 до
участі в справі. Так вона 25.04.2006 року самостійно подала адміністративний
позов до ОТА про визнання незаконним та скасування Розпорядження СГГА № 1326-р
від 14.06.2000 року та 2 червня 2006 року СГГА позов визнала і видала Рішення №
639-р від 2.06.2006 року «Про визнання що втратив силу розпорядження голови
міської державної адміністрації від 14.07.2000 року №1326-р «Про визнання що
втратив силу Рішення виконавського комітету міської Поради № 9/400 від 2 липня
1995 року «Про передачу в приватну власність земельної ділянки для будівництва
і обслуговування житлового будинку і господарських споруд гр-ці ОСОБА_3». Таким
чином виходить що договір купівлі-продажу був укладений в період (4 березня
2002 року) коли продавець не мала на нього ніякого права. Якраз в цей час,  Севастопольська міська Рада в 2004 році
передала спірну ділянку в оренду юридичній особі строком на 25 років. Тому
договір купівлі-продажу спірної ділянки є недійсним.  Крім того,
рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 8.09.2003 року залишеним в силі ухвалою Апеляційного
суду м.  Севастополя від 25.11.2003 року
та ухвалою Верховного суду України від 20.02.2006 року,  відповідачці було відмовлене у визнанні за
нею права власності на спірну земельну ділянку. Проте розпорядженням СГГА № 639
від 2.06.2006 року право власності на спірну земельну ділянку було знов
повернено ОСОБА_3 з 2.06.20067 року і після її смерті саме позивачка має на
нього право.

Суд
вважає що діями відповідачки позивачці була завдана моральна шкода,  пов'язана зі смертю матері позивачки,  і тому вважає за необхідне задовольнити і
позовні вимоги,  пов'язані з
відшкодуванням моральної шкоди в сумі 20 тисяч гривень.

Оскільки
спір вирішений на користь позивачки,  з
відповідачки необхідно стягнути на її користь понесені судові витрати: сплачений
судовий збір у розмірі 208 гривень 50 копійок і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 30 гривень.

На
підставі вищевикладеного,  керуючись  ст.
124 Конституції України,   ст.  ст.
16,  22,  23,
1166,  1167,  657,
658,  214 ч.2,  215,
216,  203 ч.4 ЦК УКРАЇНИ (в
редакції 1963 року),   ст.  ст.
225,  238 ЦК УКРАЇНИ,   ст.
ст.  125,  126,
151 ЗК УКРАЇНИ,   ст.  ст.
10,  11,  81,
88,  209, 212, 214-215,  218 ЦПК УКРАЇНИ,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 4.03.2002 року по
АДРЕСА_1,  в м.  Севастополі. Провести двосторонню реституцію:
повернути цю земельну ділянку ОСОБА_1,  а
ОСОБА_2 провернути кошти в розмірі 20 тисяч гривень.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 тисяч гривень.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 208 гривень
50 копійок та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справі в
суді в розмірі 30 гривень

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку в Апеляційний суд м.  Севастополя в 10-денний термін з дня
винесення рішення шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження і подачею після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії в суд апеляційної інстанції або у порядку ч.4  ст. 295 ЦПК УКРАЇНИ.