Справа
№ 2-391/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
листопада 2007 року                                                           м.  Монастирище

Монастирищенський
районний суд

Черкаської
області

в
складі:   головуючої - судді:                    Мазай Н.В.

при
секретарі                                              Возній
В.В.

з участю
адвокатів                                     ОСОБА_4.,  ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Монастирище справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  третя особа Горбунова Марина Іванівна приватний нотаріус про визнання договору
дарування житлового будинку недійсним,
усунення перешкод в користуванні житловим будинком,  виселення,
продовження позовної давності,

встановив:

Позивач
13 серпня 2007 року звернулася в суд з позовом до відповідачів,  третя особа приватний нотаріус Горбунова Марина Іванівна
про визнання договору дарування частини житлового будинку недійсним,  усунення перешкод в користуванні житловим
будинком,  виселення,  продовження позовної давності,  посилаючись на те,  що на підставі рішення Монастирищенського
районного суду від 22.07.1992 року,  вона
являлась власником 59/100 житлового будинку в сАДРЕСА_1. Потребуючи стороннього
догляду,  не маючи близьких родичів на
прохання ОСОБА_2,  яка пообіцяла
провадити за нею сторонній догляд,  в
1999 році,  вона дала згоду на її
поселення у її частині будинку. Проживаючи з нею,  ОСОБА_2попрохала її оформити на її ім'я
заповіт,  що вона і зробила. Не
вдовольнившись заповітом ОСОБА_2висунула вимогу передати їй у власність належну
їй частину будинку у формі дарування,  гарантуючи,  що їхні відносини будуть збережені,  що вона довічно забезпечить за нею сторонній
догляд Така вимога супроводжувалась старанним ставленням ОСОБА_2до виконання
обов'язків по догляду за нею: чуйно відгукувалась на її прохання,  підтримувала санітарний стан,  стежила за її станом здоров'я,  охайно прала білизну,  готувала їжу. Перебуваючи під впливом тяжких
для неї обставин за відсутності інших осіб,
які б провадили за нею сторонній догляд,
18.08.2003 року у приватного нотаріуса Монастирищенського районного
нотаріального округу Горбунової М. І. вона зареєструвала договір дарування,  реєстр № 1940,  згідно до якого передала у власність
ОСОБА_2належній їй 59/100 житлового будинку в АДРЕСА_1. Після реєстрації
договору дарування до кінця 2004 року ОСОБА_2належно продовжувала виконувати
обов'язки по догляду за нею,  однак згодом
ставлення до неї змінилось. Без її згоди ввела в склад сім'ї чоловіка ОСОБА_3.
Свою увагу зосередила на чоловікові та дітях. ОСОБА_2та ОСОБА_3. діючи в змові
та цілеспрямовано на скорочення її віку,
обмежили її у всьому,  не давали
користуватись газовою плитою,
ванною,  туалетом,  не готували їй страв,  утримували її в антисанітарних умовах,  не допускали до неї знайомих та друзів,  не викликали лікарів,  ображали,
навчаючи образам дітей,
застосовуючи до неї фізичне насильство. Для неї створенні нестерпні
умови для проживання в житловому будинку. Вважає,  що договір дарування 59/100 будинку повинен
бути визнаним недійсним.  Договір не
відповідав вимогам  ст.  48 ЦК
України та  ст.  243 ЦК
України в редакції 1963 року,
ст.  717 ЦК України в
редакції 2003 року. Відповідно до статей Цивільного кодексу за договором
дарування одна сторона /дарувальник/ передає другій стороні /обдарованому/
безоплатно майно у власність. Як видно з фактичних обставин,  вона не передавала ОСОБА_259/100
будинку,  оскільки продовжувала проживати
у ньому та бути зареєстрованою за паспортним режимом.  Такий договір укладений під впливом тяжких
для неї обставин - її перебування в безпорадному стані,  потреба стороннього догляду - які спонукали
її прийняти вимогу ОСОБА_2на вкрай невигідних умовах - провести безкоштовно
відчуження на її користь найціннішої речі яка в неї є - 59/100 житлового
будинку у відсутність іншого житла.

Отже,  відповідно до
ст.  57 ЦК України в
редакції 1963 року та  ст.  233 ЦК
України в редакції 2003 року такий правочин слід визнати недійним.  3-річнний строк позовної давності їй слід
поновити,  оскільки строк звернення до
суду пропущений з поважної причини. Вона пристаріла,  немічна,
неспроможна самостійно звернутись в органи втому числі і суд,  за захистом своїх законних прав та інтересів.
Вона перенесла операцію на очах,  має
дуже поганий зір. Вона допускає,  що
ОСОБА_2вступила з нею в стосунки в очікуванні її недовговічності. Більш
того,  ОСОБА_2та ОСОБА_3систематичного
порушують правила співжиття,  принижують
її честь та гідність,  ображають,  чинять насильство,  утиски,
які виключають можливість спільного проживання в одному будинку.
Впродовж 2006 року вона тричі зверталась з заявами до селищного голови,  який проводив бесіди з зазначеними
особами,  попереджав їх про
неприпустимість неправомірної поведінки. Неодноразово вона зверталась в
Монастирищенський районний відділ міліції,
однак в порушенні кримінальної справи стосовно відповідачів відмовлено,  але зазначено в постанові,  що відповідачі ображають її,  принижують її громадську мораль. 02.07.2007
року обома відповідачами застосовано фізичне насильство,  а саме побиття руками в обличчя,  в зв'язку з чим вона змушена була звертатись
за меддопомогою,  що підтверджено
медичною карткою,  актом судово-медичного
дослідження,  постановою органу дізнання
про відмову в порушенні кримінальної справи. Стосунки між нею та відповідачами
досягли рівня неприйнятності. У своєму будинку вона не може прийняти страви,  викликати лікаря,  спокійно спочити. Отже,  передавши їй 59/100 будинку,  відповідачі повинні не чинити їй перешкод
користуватись її власністю,  бути
виселеними без надання іншого приміщення.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1позов підтримала повністю та пояснила,  що вона зОСОБА_2 жили разом приблизно з 2000
року в буд.  АДРЕСА_1. Вона запросила її
до себе жити тому,  що ОСОБА_2 була дуже
бідна. Неодноразово вона обіцяла,  що
догляне її. В 2000 році вона в сільській раді оформила заповіт на все своє
майно в користьОСОБА_2. Пізніше вона з відповідачами та їх матір»ю їздила до
нотаріуса та оформила договір дарування частини житлового будинку на ОСОБА_2. В
нотаріальну контору її возив сусід ОСОБА_9. Вона не знала,  що таке договір дарування,  думала,
що в будь-який час зможе виписати з житлового будинку ОСОБА_2. В
нотаріальній конторі при укладенні договору дарування вона була присутня
особисто,  там їй розповіли про
договір,  підпис свій вона на договорі
ставила. Про договір дарування вонаОСОБА_6не говорила. Коли дарувала житловий
будинок то думала,  що буде зі
сторониОСОБА_2 сторонній догляд за нею,
а вона її обманула. Коли укладали договір дарування вона читати не
могла,  бо в неї боліли очі,  а договір в голос їй не читали. Раніше вона
отримувала пенсію та віддавала її відповідачам бо вони її доглядали. Після
того,  як ОСОБА_2 вийшла заміж відношення
до неї змінилося. Близько 4 років ОСОБА_2 ставиться до неї дуже погано.
Відповідачі її постійно ображають,  не
дають користуватися газовою плитою,
ванною кімнатою. В 2007 році ОСОБА_2 ОСОБА_2 її вдарила кулаком в
обличчя,  під час сварок обзиває її
нецензурними словами. Зараз за нею доглядає її нерідна дочка ОСОБА_7 та її
чоловік,  вони приносять їй їсти. Вона
зверталася в сільську раду,  ДІМ проводив
бесіди з відповідачами. Свідків того,  що
відповідачі в 2007 році її ображали не має. Дітей відповідачів вона дуже любить
і вони її також. В свій час вона наполягала,
щоб ОСОБА_2 жила біля неї бо вона до неї дуже добре ставилася.

В
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 (діє за довіреністю № 490 від 28.11.2006
року (а.с.  14)) позов підтримала
повністю та пояснила,  що 18.08.2003 року
ОСОБА_1уклала договір дарування з ОСОБА_2 ОСОБА_2. ,  яка в свою чергу зобов»язувалась її
доглядати. ОСОБА_1 їй не розповіла,  що
уклала договір дарування житлового будинку. Про те,  що ОСОБА_2зобов»язувалась доглядати позивачку
та матеріально її утримувати їй розповіла позивач ОСОБА_1Коли ОСОБА_2почала
проживати разом з позивачкою,  то остання
ще дуже добре все сама робила. В той час вона мало спілкувалася з ОСОБА_1,  але навідувалась до неї і вона приходила
також. В 1992 році вони судилися з ОСОБА_1 тому,  що вона мала намір продати батьківський
будинок,  а вони,  хотіли зберегти пам»ять про батька. Зараз вже
1, 5 років вона за нею доглядає,  раніше
вона працювала і догляд за позивачкою не здійснювала. Відповідачі дуже погано
відносяться до ОСОБА_1,  не дають їй
їсти,  користуватися газом та ванною
кімнатою. Відповідачі поїхавши на 5 днів до родичів відключили опалення в
будинку і позивачка була в холодній хаті.

ОСОБА_1 розповіла
їй,  що ОСОБА_2 ОСОБА_2 її побила,  а саме вдарила кулаком в обличчя. Коли
ОСОБА_1потрапила до лікарні кошти на лікування давала вона,  але потім ОСОБА_1повернула їй кошти за
лікування. Вона неодноразово зверталася в сільську раду та до дільничного
інспектора з проханням розібратися в ситуації та допомогти ОСОБА_1 З
відповідачами неодноразово проводили бесіди,
але бажаного результату вони не дали. На сьогоднішній день відповідачі
продовжують ображати позивачку,
висловлюватись в її адресу нецензурними словами. До позивачки в даний
час вона приходить часто,  приносить
їсти,  пере,  раніше все це робила відповідачка. Вона
бачила договір дарування частини житлового будинку,  ніяких застережень чи умов по догляду в
договорі не передбачено. При укладенні договору дарування вона присутня не
була. Вона вважає,  що договір дарування
повинен бути визнаний недійсним тому,  що
ОСОБА_2під час його укладення обманула позивачку,  пообіцяла,
що буде її доглядати,  а саме
перестала це робити. Просить позов задоволити в повному об»ємі.

В
судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_5 (діє за ордером від
09.10.2006 року ( а.с.  46 )) позов
позивача підтримує в повному обсязі просить його задоволити виходячи з
наступного : оспорюваний договір дарування частини житлового будинку укладено
внаслідок збігу тяжких обставин,  за
умови,  що ОСОБА_2буде проводити
сторонній догляд за позивачкою ОСОБА_1 укладений договір дарування не відповідає
вимогам закону,  в даний час створені
неможливі умови співжиття. Просить усунути перешкоди в користуванні житловим
будинком позивачу та виселити відповідачів без надання іншої житлової
площі,  визнавши договір дарування
недійсним.  Вважає,  що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають
задоволенню. Рішення винесене Монастирищенським районним судом в 2006 році та
залишене в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області мають відношення
лише до розірвання договору дарування. Суди не мали права досліджувати ті
обставини на яких постановлені рішення,
а повинні були лише визначитись з підставами та можливістю розірвання
договору дарування. В цій цивільній справі питання ставиться про визнання
договору дарування недійсним зовсім на інших підставах. Відповідно до  ст.
243 ЦК України
в редакції 1963 року за договором дарування дарувальник зобов»язаний передати
об»єкт дарування,  а обдарований повинен
прийняти дар. В даному випадку передачі та відповідно прийняття дарунку не
відбулося тому,  що позивачка і далі
продовжує проживати в будинку,  який вона
у відповідності з договором дарування подарувала. Реальний договір - це коли
відбувається передача,  що відсутнє в
даному випадку. Спочатку позивачка оформила в сільській раді заповіт,  яким заповіла спірний будинок відповідачу
ОСОБА_2Саме існування заповіту і підтверджує,
що ОСОБА_1не мала наміру дарувати будинок. Між позивачкою та
відповідачкою ОСОБА_2не має родинних стосунків. Укладення договору дарування
ґрунтувалося на умові проведення стороннього догляду відповідачкою за
позивачкою. Позивачка людина похилого віку,
з поганим зором,  і не обізнана в
питаннях укладення договорів. Вважає,  що
строк позовної давності позивачка не пропустила тому,  що він починає свій перебіг з моменту коли
особа дізналася,  або повинна була
дізнатися про порушення свого права. Позивачка відчула негативне ставлення до
себе зі сторони відповідачів в 2006 році,
а тому строк звернення з позовом до суду не пропустила. Крім того,  закон визначає строк позовної давності до
вимоги,  що ґрунтується на визнання
договору недійсним з підстав укладення його внаслідок обману в 5 років,  і тому з цією вимогою також строк позовної
давності позивачем не пропущено.

В
судовому засіданні відповідач ОСОБА_2позов не визнала повністю та
пояснила,  що ВІ999 році її до позивачки
в смт.  Цибулів привезла тітка. Вона
пробула в ОСОБА_1приблизно місяць,  а
потім поїхала додому. Через деякий час їй подзвонили і сказали,  що ОСОБА_1хоче щоб вона приїхала та проживала
з нею. В грудні місяці 1999 року їй стало відомо,  що позивачка в лікарні і вона приїхала в
смт.  Цибулів. Будинок був холодний та
порожній. Вона доглядала позивачку в лікарні,
возила їй їсти,  прала білизну. З
родичів позивачки вона нікого не бачила,
ніхто в лікарню не приходив. 20.04.2000 року позивачка приписала її в
будинку і в той же день зробила на неї заповіт на будинок та майно. В 2003 році
вона вийшла заміж та народила дитину. Сусід сказав позивачці,  що необхідно оформити договір дарування щоб
ОСОБА_6 заповіт не змогла оспорити. Вони разом з позивачкою їздили до нотаріуса
де підписали договір дарування частини житлового будинку. Нотаріус зачитував
договір дарування в голос та роз»яснював ОСОБА_1 про те,  що після підписання договору вона вже не буде
власником житлового будинку на що ОСОБА_1ОСОБА_1.

дуже
добре все розуміючи настояла на підписанні договору дарування частини житлового
будинку. Коли вони щось робили в будинку чи на подвір»ї то завжди радились з
позивачкою. У них стосунки були дуже добрі,
ОСОБА_1 ОСОБА_1. вони з чоловіком не ображали,  готували їсти та прали їй білизну. Вона дуже
любить їх дітей і вони відповідають їй взаємністю. Стосунки в них зіпсувалися з
того часу як ОСОБА_6,  нерідна дочка
позивачки,  дізналася про укладення
договору дарування і коли приїхала з Придністров»я сестра
позивачкиОСОБА_8ОСОБА_6розпочала розпускати чутки,  що вона забирає речі у позивачки,  не пере їй білизну,  підсипає щось в їжу з метою отруїти,  виганяє її з будинку. Вона не могла вигнати
її з будинку,  тому,  що в них були добрі стосунки,  хоча вона і не зобов»язувалась її доглядати.
Спочатку вони користувалися всим будинком,
але коли син чоловіка позивачки подав позов про виселення вони
переселилися в свою частину будинку. В 2006 році вони за власний рахунок
газифікували будинок. Після того як приїхала сестра позивачки ОСОБА_8 стосунки
зіпсувалися зовсім,  остання налаштовувала
позивачку проти них,  говорила щоб вона
не вживала їжу,  яку вона готувала для
всієї родини. Загалом стосунки зіпсувались з вересня місяця 2006 року,  коли ОСОБА_6 дізналася про договір дарування.
Договір дарування запропонував укласти сусід ОСОБА_9 і ОСОБА_1консультувалася з
цього приводу у нотаріуса. Вона готувала їсти і позивачка вживала те,  що вона приготувала,  а колиОСОБА_6 з ОСОБА_8 на неї почали
сваритися то вона відмовлялася від їжі. ОСОБА_6 після першого рішення суду
виганяла їх з чоловіком та дітьми з будинку та перевила всю оплату за
комунальні послуги на ОСОБА_1 ОСОБА_1. До цього часу за всі комунальні послуги
платили вони з чоловіком та проводили 100 % оплату. Після того як почалися
негаразди вони пропонували ОСОБА_6повернути їм 5 000 гривень за проведення
газу,  але вони відмовились. Вона не
бажає розривати договір дарування. Вони жили мирно та нормально і так буде і в
подальшому. Позивачку з будинку вона не виганяла і не буде цього робити.

В
судовому засіданні відповідач ОСОБА_3позов не визнав повністю та пояснив,  що він є чоловіком ОСОБА_2Проживають вони в
будинкуНОМЕР_1,  разом з дітьми та
ОСОБА_1 Будинок подарований позивачкою ОСОБА_2Він разом з позивачкою та
дружиною їздив в нотаріальну контору де було оформлено договір дарування
частини житлового будинку. Договір довічного утримання не оформлявся. Під час
оформлення договору дарування ОСОБА_1була при своєму розумі і все дуже добре
розуміла. ОСОБА_1отримувала пенсію,  яку
вони в неї не забирали,  їли всі разом
те,  що приготує дружина,  вона ж і прала ОСОБА_1 ОСОБА_1. білизну,  одяг. Вони рахували ОСОБА_1 ОСОБА_1. членом
своєї родини та ніколи не ображали її. ОСОБА_6 до укладення договору дарування
приходила до ОСОБА_11-2 рази на місяць. Після цього почала ходити частіше.
Одного дня коли ввечері ОСОБА_1 ОСОБА_1. привели додому вона не втримавшись на
ногах впала у веранді. Наступного дня його викликали до ДІМ і він пояснив,  що ОСОБА_1 ОСОБА_1. ніхто не бив і не б»є,  що вона впала,  але його ніхто не слухав. Декілька разів
приходили з сільської ради та проводили з ними бесіди,  пояснюючи,
що писалися на них скарги. Після того,
як судом було винесено рішення на користь ОСОБА_1скарги
припинилися,  через деякий час поновилися
знову. Вони з дружиною в 2006 році,  вже
після того як був укладений договір дарування газифікували будинок за власні
кошти. Жили вони нормально і стосунки в них також були нормальні до тих пір
доки ОСОБА_6 не дізналася про договір дарування. Після цього
ОСОБА_1відмовлялася їсти те,  що готувала
його дружина. Рахунки за комунальні послуги були переоформленіОСОБА_6 на
ОСОБА_1 ОСОБА_1. без їх відому. Вони дійсно відключили газ коли їздили до
родичів,  але причиною того є те,  що ОСОБА_1інколи забувала виключати газову
плиту,  і він відключив газ виключно
через безпеку. Він заперечує проти визнання договору дарування недійсним та
вважає,  що підстав для цього немає.

В
судовому засіданні представник відповідачів адвокатОСОБА_4 (діє за ордером від
29.08.2007 року (а.с.  20 ))
пояснила,  що вона підтримує позицію
відповідачів в повному обсязі,
вважає,  що позов не підлягає до
задоволення з посиланням на наступне : за
ст.  48 ЦК України в
редакції 1963 року на яку посилається позивачка в обґрунтування позовних
вимог,  договір дарування
будинковолодіння може бути визнаний недійсним в разі порушення при його
укладенні вимог  ст.  ст.
44,  45,  47,  а
саме,  коли при укладенні угоди сторонами
не дотримано передбачена законом для такого виду угод письмова форма з
обов»язковим нотаріальним посвідченням її,
чого не встановлено рішенням суду від 07.11.2006 року. За  ст.
ст.  55,  56,  57
ЦК України в
редакції 1963 року недійсною також може бути визнана угода.

укладена
громадянином,  нездатним розуміти
значення своїх дій; в наслідок помилки; в результаті обману,  насильства,
погрози,  збігу тяжких
обставин,  чого теж не було встановлено
рішенням суду від 07.11.2006 року у справі за позовом позивачки стосовно
спірного будинковолодіння,  яка в момент
вчинення договору відчуження його була дієздатною,  розуміла значення своїх дій,  керувалась ними,  заявляючи нотаріусу,  що дарування будинку здійснюється нею без
насильства,  погрози зі сторони
відповідачки,  інших осіб,  про тяжкі обставини мови не було,  так як проживання відповідачки в будинку
разом з сім»єю на той час задовольняло. Рішенням Монастирищенського районного
суду від 07.11.2006 року встановлено,  що
Договір відповідає вимогам  ст.   ст.
203,  207,  217,
ч. 2  ст.  719 ЦК України в редакції 2003 року.
Відповідачка проживала в будинку з позивачкою до 18.08.2003 року з дня
дарування позивачкою будинку відповідачці) як і проживає в ньому разом з сім»єю
і після дарування. Вказаний будинок позивачка у встановленому законом порядку
30.09.2003 року особисто зареєструвала за відповідачкою. Того дня фактично
будинковолодіння було передано відповідачці проти чого вона не
заперечувала,  прийнявши дарунок,  а тому твердження позивачки про неприйняття
дарунку безпідставне,  так як проживання
попереднього власника у відчуженій будівлі при фактичному виконанні сторонами
всіх вимог закону щодо неї не може бути підставою вважати,  що обдарованим дарунок не прийнятий. Ніхто не
чув,  лише ОСОБА_6 стверджує,  що договір дарування укладено за умови
стороннього догляду зі сторони відповідачки за позивачкою. В нотаріуса
позивачка наполягала на укладенні саме договору дарування. Заповіт та договір
дарування позивачка оформляла на користь відповідачки тому,  що любила її як онуку. В судовому засіданні
не знайшло свого підтвердження те,  що
будинок позивачка подарувала відповідачці під примусом.  Позивачка звернулася в суд з позовом
06.08.2007 року,  ( договір дарування
укладено 18.08.2003 року),  тобто з
пропуском позовної давності,  перебіг
якої відповідно до  ст.   ст.
71,  76 ЦК України ( 1963
року) розпочався 19.08.2003 року та закінчився через три роки,  а саме 19.08.2006 року. Поважних причин його
пропуску позивачка суду не довела. Просить в задоволенні позову відмовити в
зв»язку з його необґрунтованістю та поданням з пропуском позовної давності.

Свідок
ОСОБА_9 ОСОБА_9в судовому засіданні показала,
що ОСОБА_2приїхала до ОСОБА_1доглядати її. Жили вони дуже добре до того
часу,  поки ОСОБА_2 не вийшла заміж.
Після того вони почали погано ставитися до ОСОБА_1і проживає вона зараз в
умовах антисанітарії. В даний час за ОСОБА_1 доглядає ОСОБА_6 Про договір
дарування їй нічого не відомо та при його укладенні вона присутня не була.
Навесні 2007 року ОСОБА_2поїхали з дому та відключили опалення і в будинку було
дуже холодно. Вона приходила в той час і міряла тиск ОСОБА_1 їй відомо,  що була така розмова про те,  що ОСОБА_2 буде доглядати ОСОБА_1
ОСОБА_1.,  сама вона при цій розмові
присутня не була. Про те чи укладався договір довічного утримання вона не знає.

Свідок ОСОБА_10в судовому
засіданні показав,  що в даний час йде
спір за житловий будинок. Він працює сільським головою і йому відомо,  що ОСОБА_1зверталась в сільську раду з
заявами про те,  що ОСОБА_2 ОСОБА_2 та
ОСОБА_3ї ображають,  не допускають її до
газу. Він особисто не був присутній в той час коли ОСОБА_1 ОСОБА_1. ображали.
При виході за адресою ОСОБА_1підтверджувала те,
що її ображають,
ОСОБА_2заперечували. ОСОБА_1не розповідала чому її не допускають до
користування газовою плитою,  а ОСОБА_2
ОСОБА_2 пояснювала,  що позивачка вже в
такому похилому віці,  що інколи забуває
вимикати газ,  а в неї маленькі діти. При
укладенні договору дарування він присутній не був.

Свідок
ОСОБА_11  в судовому засіданні показав,  що надійшов виклик в сільську раду,  що в будинку відсутній газ. Він виїхав на
виклик за адресою вул. АДРЕСА_1. Коли він приїхав на виклик то в будинку було
прохолодно,  газ був вимкнений. Він
відновив газопостачання,  запустив плиту.
В котлі був відсутній сифон і він не зміг його запалити. Він вважає,  що ОСОБА_1без сторонньої допомоги розібратися
в системі опалення не змогла б.

Свідок
ОСОБА_8 ОСОБА_8. в судовому засіданні показала,
що вона проживає в Придністров'ї,
є рідною сестрою позивачки. Вона приїжджала до сестри раніше дуже часто,  а зараз не їздить тому,  що ОСОБА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3ї
ображають,  виганяють з будинку. Вона бачить
що відповідачка не поважає позивачку,  не
пере білизну та одяг,  не дає їсти.
Відповідачка з чоловіком виганяють її,
свідка ОСОБА_8 ОСОБА_8.,  з хати.
їй було не відомо,  що сестра подарувала
частину будинку ОСОБА_2. Потім вона дізналася,
що ОСОБА_2 обіцяла

проводити
сторонній догляд за сестрою. До того часу поки ОСОБА_2 не вийшла заміж вона
доглядала позивачку,  а потім все
змінилося. Чоловік відповідачки виражався до неї нецензурними словами.
Позивачка хоче проживати сама,  вона буде
їй допомагати. Зараз їй тут жити не дають. Відповідачі опалюють будинок
газом,  а в кімнату до сестри зачиняють
двері. В кімнаті де проживає сестра холодно та сиро,  умови антисанітарії. Відповідачка з чоловіком
над позивачкою знущаються,  не дають
їсти,  не дають користуватися газовою
плитою. При ній відповідачка ніколи не варила сестрі їсти,  не запитала чи хоче сестра їсти. В даний час
за сестрою доглядає ОСОБА_6

Свідок
ОСОБА_2 ОСОБА_2. в судовому засіданні показала,
що позивачка,  повідомила,  що хоче подарувати відповідачці свою частину
житлового будинку,  але так щоб не
зналаОСОБА_6 3. її,  позивачку та
відповідачів з дитиною,  ОСОБА_9ОСОБА_9
возив до нотаріуса в м.  Монастирище
укладати договір дарування. В той час коли відповідачка з дітьми перебувала в
районній лікарні,  вона особисто
доглядала позивачку,  готувала їй
їсти,  прала,  допомагала по господарству,  обробляла город,  вона приносила молоко для всіх. В цей період
ніхто не приносив позивачці їжу,  не
допомагав по господарству. Коли проводили газ,
позивачка просила будівництво газопроводу оформити на неї,  щобОСОБА_6 3. не дізналася,  що частина будинку подарована відповідачці.
Все було добре поки не приїхала сестра позивачки з Придністров'я. Сестра
позивачки ОСОБА_8 ОСОБА_8. таОСОБА_6наказали позивачці,  щоб вона не їла того,  що готує відповідачка,  щоб відповідачка не отруїла позивачку.

Свідок
ОСОБА_12. в судовому засіданні показав,
що він є чоловіком ОСОБА_6Вже близько півтора року він разом з дружиною
по-черзі носять їсти ОСОБА_1 ОСОБА_1. Вона скаржилась йому,  що ОСОБА_2її ображають,  не доглядають,  не дозволяють їй вночі вставати,  щоб не розбудити дітей. Він особисто
присутній вночі не був коли ОСОБА_2 сварилась на ОСОБА_1 і це йому відомо зі
слів Чекалової ОСОБА_1.

Свідок
ОСОБА_13 в судовому засіданні показала,
що вона приходиться
сестрою позивачці ОСОБА_1 Сама вона проживає в м.  Черкасах і до сестри приїздить в гості.
Останнім часом приїжджаючи до Чекалової вона крім сліз від неї нічого не чує.
Остання скаржиться,  що ОСОБА_2її
ображають,  називають її нецензурними
словами. Проживає сестра в умовах повної антисанітарії. Сама особисто вона
сварок не чула,  в її присутності
ОСОБА_2ОСОБА_1 ОСОБА_1. не ображали і їй про це відомо лише зі слів сестри. При
укладенні договору дарування вона присутня не була. Про те,  що ОСОБА_2 ОСОБА_2 обіцяла доглядати сестру
їй також відомо зі слів Чекалової ОСОБА_1.

Свідок Русанов О.В. в судовому
засіданні показав,  що він працює
дільничним інспектором Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області.
Територію смт.  Цибулів входить в коло
його обов»язків з 2003 року. В 2005 році в сільську раду звернуласяОСОБА_6та
повідомила,  що ображають ОСОБА_1
ОСОБА_1. її онука.ОСОБА_6розповіла,  що
ОСОБА_1в 2003 році подарувала частину будинку ОСОБА_2 ОСОБА_2. ,  а остання зобов»язувалась її доглядати,  а тепер свого обов»язку не виконує,  лише ображає ОСОБА_1 ОСОБА_1. Він разом з
головою села ходили до сторін додому. Під час пояснень ОСОБА_1наполягала на
тому,  що її ображають,  а ОСОБА_2все заперечували. Були неодноразові
звернення в Монастирищенський РВ УМВС,
але офіційно доведено вини ОСОБА_2 не було,  а тому виносились постанови про відмову в
порушенні кримінальних справ. Він особисто не бачив у ОСОБА_1 наслідків
насильства. Не був присутній коли їй спричинили тілесні ушкодження. Він не був
присутнім при укладенні договору дарування. Не був він свідком і того коли
ОСОБА_1 ОСОБА_1. ображали ОСОБА_2. Він розмовляв з сусідами сторін і вони
відмовляються давати будь-які пояснення з цього приводу. Постанови про відмову
в порушенні кримінальних справ він виносив на підставі пояснень сторін та
внутрішнього переконання. Сусіди без пояснень повідомили йому,  що чують сварки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Третя
особа приватний нотаріус Горбунова
М. І. в судове засідання не з»явилась. Про день,  час та місце розгляду справи повідомлена у
встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву від 15.10.2007 року
в якій просить справу розглядати у її відсутність.

Суд
вважає за можливе про,  що не
заперечували й інші учасники процесу,  на
підставі  ст.  169 ЦПК України розглянути справу у
відсутності третьої особи.

Заслухавши
пояснення сторін,  їх представників,  покази свідків,  дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що позов не підлягає до задоволення повністю :

в
частині визнання договору дарування 59/100 частини житлового будинку по вул.
АДРЕСА_1 Монастирищенського району Черкаської області позов не підлягає до
задоволення виходячи з наступного :

При
вирішенні спору суд керується нормами ЦК
України в редакції 1963 року,  так як
спірні правовідносини виникли до введення в дію ЦК України в редакції 2003 року,  що передбачено та регулюється п. 4
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003
року.

Судом
встановлено та документально підтверджено матеріалами справи те,  що згідно догоюру дарування частини житлоюго
будинку від 18.08.2003 року,  який
посвідчений в реєстрі за номером 1940 (далі Договір) Дарувателька ОСОБА_1з
однієї сторони добровільно подарувала,  а
Обдарована ОСОБА_2 (ОСОБА_2) ОСОБА_2ОСОБА_2 прийняла в дар житловий будинок
АДРЕСА_1 Монастирищенського району Черкаської області (ас.  7, 65).

Відповідно
до ч. 1  ст.  11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Кожна
сторона повинна довести ті обставини,  на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  крім випадків встановлених ЦПК України (
ч.3  ст.
10 ЦПК України).

Позивач
в позовній заяві,  як на підставу своїх
позовних вимог посилається на те,  що
укладений Договір не відповідає вимогам
ст.   ст.  48, 243 ЦК
України (1963 рік) в частині реального не передання дарунку обдарованому.

Відповідно
до  ст.
48 ЦК України
(1963 рік) недійсною є та угода,  що не
відповідає вимогам закону,  в тому числі
ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

За
договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у
власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна
обдарованому (  ст.  243 ЦК
України (1963 рік). Договір дарування відноситься до реальних договорів.
Для укладення догоюру дарування необхідна згода обох сторін - не лише бажання
дарувальника,  а й згода обдарованого.
Згода обдарованого вбачається в діях особи,
що приймає подарунок.

Відповідно
до ч.3  ст.  61 ЦПК України обставини,  встановлені судовим рішенням у цивільній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлено ці
обставини.

За
рішенням Монастирищенського районного суду від 07.11.2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування 59/100 частин
житлоюго будинку (ас.  108-112)
встановлено,  що позивач
добровільно,  усвідомлюючи наслідки
догоюру дарування,  уклав договір
дарування 59/100 житлового будинку АДРЕСА_1. Дійсність волевиявлення позивача
відносно дарування будинку з надвірними спорудами підтверджена і самим
позивачем в судовому засіданні. Відповідачка в добровільному порядку погодилася
прийняти і прийняла в дар 59/100 житлоюго будинку АДРЕСА_1. Відповідач з
27.09.1999 року і по даний час проживає зі своєю сім'єю в даному будинку. Своїми
коштами утримує подарований їй житловий будинок,  після укладення догоюру дарування за свої
кошти газифікувала даний будинок. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області
від 06.08.2007 року вказане рішення залишено в силі (ас.  113-115). У відповідності до  ст.
319 ЦПК України ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення. Таким чином,  рішення
Монастирищенського районного суду від 07.11.2006 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання догоюру дарування 59/100 частин житлоюго
будинку ( далі рішення) вступило в законну силу та ніким не оспорено на час
розгляду справи в судовому засіданні.

Отже,  обставина реальності оспорюваного догоюру
дарування частини житлового будинку встановлена судовим рішенням,  яке вступило в законну силу,  а тому не підлягає доказуванню при розгляді
справи,  у якій беруть участь ті самі
особи або особа,  щодо якої встановлено
ці обставини.

Відповідно
до  ст.
244 ЦК України
(1963 рік) до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила  ст.
227 ЦК України (1963 рік).

Відповідно
до  ст.
227 ЦК України (1963 рік) договір купівлі-продажу житлового будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність догоюру.

Судом
встановлено,  та знайшло своє
документальне підтвердження в судовому засіданні те,  що порушень закону при укладенні договору
дарування частини житлового будинку не було : договір укладено в

письмовій
формі,  він нотаріально посвідчений. Крім
цього,  вказані обставини не потребують
доказування,  оскільки вони встановлені
рішенням Монастирищенського районного суду від 07.11.2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування 59/100 частин
житлового будинку,  а тому враховуючи
вищевикладене позов на цій підставі не підлягає до задоволення.

Посилання
позивача в позовній заяві,  як на
підставу своїх позовних вимог на те,  що
Договір укладений внаслідок обману зі сторони відповідача суд вважає
безпідставним,  таким що не відповідає
дійсності оскільки: відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 28.04.1978 року № З " Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними" під обманом слід розуміти умисне введення в
оману учасника угоди,  шляхом повідомлення
відомостей,  що не відповідають
дійсності,  або замовчування
обставин,  які мають істотне значення для
угоди,  що укладається.

Аналізуючи
сам текст Договору дарування від 18.08.2007 року вбачається,  що під час укладення Договору дарувателька,  тобто ОСОБА_1стверджувала,  що це дарування здійснюється без будь-яких
погроз,  примусу чи насильства як
фізичного так і морального і гарантує,
що житло,  яке є предметом цього
договору,  на момент його укладення
нікому іншому не продане,  не подароване,  не заставлене,  в спорі і під забороною не перебуває.

Крім
того,  рішенням Монастирищенського
районного суду від 07.11.2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору дарування 59/100 частин житлового будинку встановлено,  що договір укладено не про людське око,  не приховує іншу угоду і відповідає їх
дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки (гддтверджується текстом
Договору).

Суд
вважає,  що вищеописані обставини дають
підстави суду вважати,  що при укладенні
договору дарування частини житлового будинку,
позивачка усвідомлювала значення своїх дій,  в повній мірі розуміла зміст договору та його
наслідки. Крім цього,  як вказав
апеляційний суд Черкаської області в ухвалі від 06.08.2007 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування 59/100 частин
житлового будинку,  суд враховує і ту
обставину,  що позивачкою в 1992 році
пред'являвся до суду позов про визнання договору дарування будинку
недійсним,  і виходячи з цього вона є
обізнаною і має практичний досвід з питань укладення саме договорів дарування.

Рішенням
Монастирищенського районного суду від 07.11.2006 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування 59/100 частин житлового
будинку Договір укладено без будь-яких умов і є по своїй суті договором
дарування з відповідними правовими наслідками.

Доказів
того,  що договір дарування укладено за
певних умов,  зокрема за умови
провадження стороннього догляду ОСОБА_2за ОСОБА_1 чи з застереженням,  позивачем суду не надано. Позивач не надав
суду доказів і того,  що в момент
укладення договору відповідачкою повідомлені неправдиві відомості або замовчані
обставин,  які мають істотне значення для
угоди,  що укладається,  тобто для угоди договору дарування частини
житлового будинку.

Свідки
ОСОБА_8 ОСОБА_8.,  ОСОБА_9 ОСОБА_9.,  ОСОБА_13,
ОСОБА_14,  в судовому засіданні показали про
те,  що ОСОБА_2зобов'язувалась доглядати
ОСОБА_1 ОСОБА_1.,  однак їм про цю
обставину відомо лише зі слів самої позивачки.

Суд
вважає,  що посилання позивача в позовній
заяві,  як на підставу своїх позовних
вимог на те,  що Договір укладений
внаслідок збігу тяжких обставин є не обгрунтованим оскільки як встановлено з
матеріалів цивільної справи позивач ОСОБА_1є особою похилого віку,  пенсіонеркою. Відповідач ОСОБА_2проживала з
позивачкою з вересня 1999 року в спірному будинковолодінні. Укладенню договору
дарування між сторонами передувало складення позивачкою ОСОБА_1 04.04.2000 року
в Цибулівській селищній раді заповіту,
згідно якого на випадок своєї смерті юна заповідала ОСОБА_2житловий
будинок АДРЕСА_1 Монастирищенського району Черкаської області,  все майно в будинку,  присадибну земельну ділянку коло будинку,  і взагалі,
все те,  що належатиме їй на день
смерті і на що юна матиме право за законом.
Заповіт оформлено без будь-яких умов та застережень ( ас.  76). Дана обставина встановлена і рішенням
Монастирищенського районного суду від 07.11.2006 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування 59/100 частин житлового
будинку. Тобто,  ще починаючи з 2000 року
позивачка мала бажання передати ОСОБА_2належний їй будинок. Договір дарування
частини житлового будинку укладено сторонами 18.08.2003 року. З позовом про
розірвання договору дарування позивачка вперше звернулася в 2006 році,  тобто по спливу трьох років після укладення
договору дарування.

Доказів
того,  що Договір укладено внаслідок
збігу тяжких обставин,  позивачем суду не
надано,  а тому суд вважає,  що позов з цих підстав не підлягає до
задоволення.

Суд
вважає,  що посилання позивача в позовній
заяві на те,  що вказаний правочин,  а саме договір дарування частини житлового
будинку є нікчемним повністю суперечить позовним вимогам,  оскільки у відповідності до ч. 2  ст.
215 ЦК України
( редакція 2003 року) недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Позивачка
не надала суду доказів того,  що
недійсність договору дарування частини житлового будинку від 18.08.2003 року
встановлена законом,  що і
підтверджується її зверненням в суд з позовом про визнання вказаного договору
недійсним.

В
частині усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення без
надання іншого житлового приміщення позов не підлягає до задоволення виходячи з
наступного :

Відповідно
до  ст.
150 ЖК України громадяни,  які
мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для
особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд : продавати,
дарувати,  заповідати,  здавати в оренду,  обмінювати,
закладати,  укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно  ст.  41
Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Власником
спірної частини ( 59/100) житлового будинку АДРЕСА_1 за договором дарування
частини житлового будинку від 18.08.2003 року зареєстрованого в реєстрі за №
1940 є ОСОБА_2 ( ОСОБА_2) ОСОБА_2ОСОБА_2 ( а.с.
7,  65).

Суд вважає,  що оскільки позовна вимога про визнання
договору дарування частини житлового будинку не дійсним не підлягає до
задоволення то і позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим
будинком та виселення без надання іншого житлового приміщення за позовом
ОСОБА_1не підлягають до задоволення,
оскільки знаходяться в прямому причинному зв'язку з вимогою про визнання
договору дарування частини житлового будинку недійсним.

В
частині поновлення позовної давності позов не підлягає до задоволення виходячи
з наступного :

Відповідно
до  ст.
71 ЦК України
в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи,  право якої порушено (позовна давність),  встановлюється в три роки.

Пунктом
6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (редакція 2003
року) встановлено,  що правила Цивільного
Кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів,  строк пред'явлення яких,  встановлений законодавством,  що діяло раніше,  не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Таким
чином,  позовна давність по вимогам про
визнання договору дарування частини житлового будинку недійсним на підставі
невідповідності його закону,  укладенню
внаслідок обману,  збігу тяжких обставин
встановлені Цивільним Кодексом України (1963 року) в три роки. Договір
дарування житлового будинку укладено 18.08.2003 року. Тобто,  строк пред'явлення позову на цих підставах не
сплив до набрання чинності Цивільного Кодексу України в редакції' 2003 року,  а тому суд вважає,  що слід застосувати позовну давність за
правилами Цивільного Кодексу України в редакції' 2003 року.

У
відповідності до  ст.   ст.
256, 257 ЦК України
(2003 рік) строк,  в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу встановлюється тривалістю в три роки.

З
матеріалш справи вбачається,  що договір
дарування між сторонами укладений 18.08.2003 року,  до суду з позовними вимогами
ОСОБА_1звернулася 13.08.2007 року,  тобто
з пропуском позовної давності по вимогам про визнання договору дарування частини
житлового будинку недійсним на підставі невідповідності його закону,  укладенню внаслідок збігу тяжких
обставин,  усунення перешкод в
користуванні житловим будинком та виселення.

Поважних
причин пропуску позовної давності позивачка не надала Відповідачі та їх
представник просять суд застосувати позовну давність.

Враховуючи
вищевикладене,  суд вважає,  що позов з цих підстав не підлягає до
задоволення як необгрунтований та такий,
що поданий з пропуском позовної давності.

Відповідно
до положень ч.3  ст.  258 ЦК
України в редакції' 2003 року позовна давність у п'ять років застосовується
до вимог про визнання недійсним право чину,
вчиненого під впливом обману.

Однак,  суд вважає,
не залежно від того,  що позовна
давність для звернення з позовом з цієї підстави не закінчилася,  позов не підлягає до задоволення в зв'язку з
його недоведеністю та необґрунтованістю.

Закінчення
позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.
Доказів поважності причин пропуску позовної давності позивачка суду не надала
Судові витрати не підлягають стягненню на підставі  ст.  88
ЦПК України.

На
підставі викладеного  ст.  41 Конституції України,   ст.
ст.  48,  57,
71,  80,  243,  ЦК України ( в
редакції 1963 року),   ст.   ст.
203,  215,  207, 717,
719 ЦК ( в
редакції (2003 року),   ст.   ст.
150,  155 ЖК України,  постанови Пленуму Верховного Суду України від
28.04.1978 року № 3 " Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними" та керуючись  ст.   ст.
З,  5-8,  10,
11,  14,  60,
81,  88,  169, 208, 209, 213-215, 223,  294, 319 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

В   задоволенні
позову  ОСОБА_1                                                        до   ОСОБА_2
ОСОБА_2

ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
третя особа Горбунова
Марина Іванівна приватний нотаріус про визнання договору дарування
житлового будинку недійсним,  усунення
перешкод в користуванні житловим будинком,
виселення,  продовження позовної
давності,  відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо скарга подається у
строк,  встановлений для подання заяви
про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.