Справа № 2-380/2007р.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ      УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 року
Місцевий Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді
Чурупченка М. І.,

при секретарі - Макуха
О.О.,

з участю позивачки -ОСОБА_1

представника позивачки -
ОСОБА_2

представників відповідача
Корюківської ЦРЛ - ОСОБА_3

відповідачів - ОСОБА_4  ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_6  ОСОБА_7

представника третьої особи
- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м.  Корюківці у
приміщенні суду справу за

позовомОСОБА_1  яка представляє свої інтереси та інтереси
своїх

неповнолітніх дітей
ОСОБА_9ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., ОСОБА_10ІНФОРМАЦІЯ_2р.н. до Корюківської центральної
районної лікарні,

ОСОБА_4  ОСОБА_5 про визнання

протиправним рішення органу
приватизації та свідоцтва про право власності на житловий

будинок,  -

встановив:

16 липня 2007 року позивачка в інтересах своїх
неповнолітніх дітей звернулась до суду з цією позовною заявою,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що вона виховувалась в багатодітній сім»ї,  в якій було шестеро дітей. У 1989 році
сім»я,  що складалась з батьків і шестеро
дітей отримали і вселились у відомче житло,
що перебувало на балансі відповідача Корюківської ЦРЛ - будинок
АДРЕСА_1Будинок надавався батьку згідно ордеру,
який був наймачем будинку. Всі члени сім»ї були прописані в даному
будинку. 22 червня 2000 року вона виписалась з даного будинку і зареєструвалась
в будинкуАДРЕСА_2  що належав на праві
приватної власності її чоловіку.

Сімейне життя з чоловіком не склалось,  шлюб з чоловіком було розірвано 30.07.2004
року,  а тому перед розірванням
шлюбу,  в квітні місяці 2004 року вона з
двома малолітніми дітьми повернулась до батьків в будинокАДРЕСА_1. На той час в
будинку №12 проживали - батько,
мати,  брат Володимир та брат Василь,  а також були прописані сестри Світлана,  яка перебувала на заробітках в м.  Києві і сестра Катерина,  яка проживала з співмешканцем за іншою
адресою.

Вона вселилась до житлового будинку за згодою батьків
братів і сестер і ніхто з проживаючих,
зареєстрованих членів сім»ї не заперечував проти вселення її з дітьми.
Вона не зареєструвалась в будинок,  бо
мати просила її про це,  для економії на
комунальних послугах.

В червні 2005 року батьки придбали будинок в АДРЕСА_3і
переселились в нього,  а також переселився
брат Володимир,  мати і брат Володимир
зареєструвались в тому будинку. В будинку поАДРЕСА_1 залишилась проживати вона
з двома своїми дітьми,  хоча
зареєстрованими в ньому залишились: батько,
брат Василь (був на заробітках в м.
Києві),  сестра Світлана та сестра
-відповідачка Катерина (обидві були на заробітках в м.  Київ).

Проживаючи в будинкуАДРЕСА_1 вона сплачувала комунальні
послуги. Робила в будинку ремонт. Також батько як наймач будинку був членом
кооперативу по газифікації вулиці та будинку №12,  тому вона частково оплачувала внески за
проведення газифікації їх будинку в сумі близько 600 грн.

Потім з будинку були виписані брат Василь та сестра
Світлана і в будинку №12 залишилась проживати тільки вона з двома своїми дітьми
і проживала там більше року. Потім восени 2006 року приїхала відповідачка і
була на її утриманні,  так як ніде не
працювала. Потім з будинку виписався батько.

Коли вони з відповідачкою залишились проживати в
будинку,  то почалися конфлікти і
відповідачка почала заявляти,  що є
господаркою будинку,  а вона і її діти
займають її площу.

Через деякий час їй стало відомо,  що відповідачка на підставі розпорядження
Корюківської ЦРЛ приватизувала будинок в травні 2007 року разом з відповідачем ОСОБА_5. у приватну власністьОСОБА_5 членом сім»ї ніколи не був і
в будинку не проживав,  а тільки
зустрічався з відповідачкою ОСОБА_4Вважає,
що його незаконно прописали для здійснення приватизації,  оскільки проживаючи в будинку вона згоди на
проживання і реєстраціюОСОБА_5 не давала.

З таких підстав і вважаючи,  що порушено законодавство про приватизацію
житлового фонду,  законодавство про право
користування житловим приміщенням,  вона
вимушена звернутись до суду і просити суд визнати за нею і за двома її
неповнолітніми дітьми право користування житловим будинкомАДРЕСА_1,  визнати протиправним розпорядження №2
Корюківської ЦРЛ від 21 травня 2007 року про передачу будинку АДРЕСА_1 в
приватну власність відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 визнати ОСОБА_5
таким,  що втратив
право користування житловим будинком АДРЕСА_1 м.  Корюківка,
а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

У судовому засіданні позивачка та її представник
ОСОБА_2  позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача Корюківської ЦРЛ ОСОБА_3,  не згоден з
позицією позивачки,  пояснюючи тим,  що будинок знаходився на балансі ЦРЛ (орган
приватизації). На приватизацію було надано заяву і органом приватизації
відповідно наданих документів було видано розпорядження законно,  тому рахує,
що позов,  безпідставний.

Представники відповідачів і самі відповідачіОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов не визнали повністю і наполягають на його
відмовленні. Свої вимоги аргументують тим,
що позивачка вселилась в будинок без згоди членів сім'ї,  що проживали в будинку,  а вселившись дане житло їй було надано
тимчасово. Також вважають,  що вийшовши
заміж,  вона вибула з даного будинку,  придбавши з чоловіком окреме житло де
проживали разом і вона там і зараз прописана і має частину того житла. Будинок відповідачі
приватизували за згодою батьків,  які їм
дали згоду на це,  так як вони там
прописані і проживали з травня 2006 року.

Представник 3-ї особи органу опіки і піклування
Корюківської райдержадміністрації показала,
що так як даний орган захищає інтереси дітей,  і так як ніде проживати позивачці і її
дітям,  тому місце проживання позивачки і
її дітей слід залишити в будинкуАДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_11 показала,
що позивачка є її сестрою і вона вселилась в будинокАДРЕСА_1 в 2004 році
і ніхто їй не заперечував там проживати. В неї є там кімната в якій вона
проживає з дітьми,  свої речі та меблів
цей будинок перевозити допомагала мати,
брат. Коли ніхто не проживав в будинку №12 то вона робила ремонт та
оплачувала комунальні послуги.

СвідокОСОБА_12,  що
проживає по сусідству,  показала,  що позивачка в будинку АДРЕСА_1 вселилась
близько трьох років і проживає в ньому і зараз. Проживали в будинку коли
вселилась позивачка,  мати,  батько,
сестра Катя
і діти позивачки. Проживаючи позивачка робила ремонт. За
ці три роки ніхто позивачку не виселяв з будинку.

Свідок ОСОБА_13
показала,  що позивачка з дітьми
вселилась в будинокАДРЕСА_1 без заперечень проживаючих в ньому і проживає і
зараз більше,  як три роки,  робить ремонт.

Свідок ОСОБА_14 показав,
що він проживав в будинку АДРЕСА_1 до 2005 року. В 2004 році коли
сімейне життя позивачки не склалось то він з матір»ю допомагав перевозити її
речі в будинок №12. Вселилась позивачка в даний будинок,  так як їй з дітьми ніде було проживати. В
будинку їй надано було кімнату і ніхто не заперечував їй там проживати.

Свідок ОСОБА_15. показав,
що він є батьком позивачки і відповідачки ОСОБА_4 В 2004 році,  коли позивачка вселилась в будинокАДРЕСА_1 то
його вдома не було. Він дізнався,  що в
неї з чоловіком сімейне життя не склалось,
тому мати (його дружина) забрала дочку додому до себе,  допомагала перевозити речі та меблі. Він
згоди на переїзд до себе не давав. Потім була розмова,  що вона знайде інше житло чи іншого чоловіка
і піде проживати туди. Протягом довгого часу позивачка залишалась проживати в
даному будинку з дітьми,  де їй була
надана кімната. При її проживанні виникали конфлікти,  щодо її проживання. Проживаючи,  господарство вели окремо. Потім він з
дружиною та сином придбали будинок в іншому місці і переїхали туди жити,  а в будинку №12 залишилась проживати
позивачка з двома дітьми та відповідачкаОСОБА_4

Свідок ОСОБА_16 показала,
що вона є матір»ю позивачки і відповідачки Катерини. В 2004 році сімейне
життя позивачки не склалось,  тому вона
забрала її та її дітей до себе додому в будинок АДРЕСА_1. Допомагала перевозити
речі та меблі. В будинку їй була надана кімната. Батько був проти про вселення
її,  але розмова була,  що вона поживе тимчасово,  поки не знайде іншого житла,  або примириться з чоловіком і піде до нього.
За час проживання позивачки були конфлікти,
щодо її тривалого проживання. Потім в 2005 році батько вона та син
придбали інший будинок і переїхали житив нього,
а в будинку АДРЕСА_1 залишились проживати позивачка з дітьми,  відповідачка Катерина та її
співмешканець,  відповідач ОСОБА_5. Коли
відповідачі приватизовували будинок №12,
то вона з батьком дозволили їм його приватизувати.

Свідок ОСОБА_17 показала,
що мати позивачки розповідала,  що
позивачку забрали до себе тимчасово,
так,  як її сімейне життя не
склалось. Забрали,  поки не знайде вона
житла. Забрали в 2004 році. Проживаючи,
позивачка конфліктувала з відповідачкою Катериною та відповідачем ОСОБА_5  який співмешкав
з Катериною. їй не відомо,  чим займались
по господарству,  по будинку позивачка та
відповідач ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_14 показав,
що позивачка вселилась в будинок АДРЕСА_1 в 2004 році,  оскільки в неї сімейне життя не склалось.
Будинку їй та її дітям була надана кімната. Дозволу на вселення у нього ніхто
не питав. В 2005 році він,  батько та
мати придбавши будинок по вул.
Трудовій,  переїхали туди
жити,  а в будинку №12 залишились
проживати позивачка та її діти. Відповідача ОСОБА_5 щоб він вселився в будинок №12 не бачив.

Як встановлено судом,
16.02.1989 року батьку ОСОБА_15 сім»ї з 8 чоловік було видано ордер
№НОМЕР_1 на будинокАДРЕСА_1. До членів сім»ї входила дружина і їх шестеро
дітей,  в тому числі позивачка Оксана і
відповідачкаОСОБА_4 Будинок №12 знаходився на балансі Корюківської ЦРЛ і всі
члени сім»ї вселились в будинок.

15.10.1994 року позивачка вийшла заміж і 22.06.2000 року
виписалась з даного будинку №12 і прописалась в будинкуАДРЕСА_2  де й на даний час прописана.

В травні 2004 році сімейне життя позивачки не склалось і
вона з двома дітьми,  дочкою Ганною,  1995 року народження та сином,  Дмитром,
1997 року народження вселилась проживати до будинкуАДРЕСА_1 до своїх
батьків,  де проживали її брати
Василь,  Володимир,  та сестри Катерина,  Світлана. Вселившись в будинок їй надана була
кімната. 30.07.2004 року її шлюб було розірвано і вона залишилась проживати з
батьками,  братами та сестрами в даному
будинку.

Придбавши будинок вАДРЕСА_4 в 2005 році,  батько,
мати,  брати Василь,  Володимир та сестра Світлана переїхали жити
туди. Прописаними жити залишились в будинкуАДРЕСА_1 батько та сестра
Катерина,  а фактично проживати
залишилась позивачка до травня 2006 року,
коли приїхала з заробіток відповідачка ОСОБА_4Позивачкою сплачувались
комунальні послуги,  а також сплачувались
і батьком ОСОБА_15.,  а також інші часткові
витрати на утримання будинку.

07 травня 2007 року в будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований
(прописаний) ОСОБА_5
який не вселявся в будинок з дозволу проживаючих та
членів сім»ї наймачів.

21.05.2007 року по заяві і прохання наймача ОСОБА_4
надані органу приватизації дані,  що в
будинку №12 проживають тільки відповідачка Катерина та ОСОБА_5 тому Органом приватизації при Корюківській ЦРЛ було
видано розпорядження №2 про передачу будинкуАДРЕСА_1 у приватну власність (на
приватизацію) відповідно прописаним в даному будинку по домовій книзі. Тобто
було будинок приватизований 21.05.2007 року по 1/2 частині кожному на ОСОБА_4
та ОСОБА_5
який членом сім»ї ОСОБА_4не був,  а позивачка ОСОБА_1 продовжувала з дітьми
проживати спільно з відповідачкою у спірному будинку,  як член сім'ї та сплачувати комунальні
послуги,  сплачувати витрати на
газифікацію будинку. Дане розпорядження не підписане керівником органу
приватизації та контроль за виконанням його не покладено на відповідних
осіб,  не встановлено органом приватизації
осіб,  що проживають в даному будинку та
не отримано їх згоду на приватизацію,  що
суперечить законодавству про приватизацію житлового фонду.

Відповідно до діючого житлового законодавства,  предметом договору найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського жилого фонду є окрема квартира або інше
ізольоване жиле приміщення. Члени сім'ї наймача,  що проживають разом з ним,  користуються нарівні з наймачем усіма правами
і несуть усі обов'язки,  що випливають з
договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина
наймача,  їх діти і батьки. Якщо ці особи
перестали бути членами сім'ї,  але
проживають в займаному приміщенні,  вони
мають такі ж права і обов'язки,  як
наймач і члени його сім'ї. Наймачі жилих приміщень у будинках державного чи
громадського жилого фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,  які проживають разом з ними,  придбати займані ними приміщення у власність
на підставах,  передбачених чинним
законодавством.

Згідно з  ст.  5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року/ з
послідуючими змінами і доповненням/,
приватизація державного житлового фонду - це відчуження
квартир/будинків,  кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках,  де мешкають два
і більше наймачів,  та належних до них
господарських споруд і приміщень/підвалів,
сараїв і т. ін./державного житлового фонду на користь громадян України.
До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків,  одноквартирні будинки,  кімнати у квартирах та одноквартирних
будинках,  де мешкають два і більше
наймачів,  які використовуються
громадянами на умовах найму.

До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни,  які постійно проживають в квартирі/будинку/
разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в
дію цього Закону. Передача займаних квартир/будинків/ здійснюється органом
приватизації в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї,  які постійно мешкають
в даній квартирі/будинку/,  з обов'язковим
визначенням уповноваженого власника квартири/будинку/. Передача
квартир/будинків/ у власність громадян здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації,  що
приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина,  оформляється свідоцтвом про право власності
на квартиру/будинок/,  яке реєструється в
органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Спори,  що виникають при приватизації
квартир/будинків/ державного житлового фонду,
вирішуються судом.

Діюче цивільне законодавство встановлює,  що угодами визнаються дії громадян і
організацій,  спрямовані на
встановлення,  зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків. Угода,
укладена внаслідок обману,  може
бути визнана недійсною за позовом потерпілого,
і вважається недійсною з моменту її укладення. Недійсні частини угоди не
тягнуть за собою недійсності інших її частин,
оскільки можна припустити,  що
угода була б укладена і без включення недійсної її частини. Загальний строк для
захисту права за позовом особи,  права
якої порушено/позовна давність/,
встановлюється в три роки.

Таким
чином,  враховуючи все вищевикладене,  суд
приходить до висновку,  що порушено норми Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду»,  тому суд приходить до висновку,  що розпорядження №2
Корюківської ЦРЛ від 21.05.2007 року про передачу будинкуАДРЕСА_1 та свідоцтво
від 24.05.2007 року про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 слід
визнати протиправним і недійсним.

Оскільки відповідач ОСОБА_5. прописався в будинку АДРЕСА_1 без згоди проживаючої в ньому позивачки,  вселився також без згоди,  членом сім"ї наймачів не був,  спільного господарства не вів,  будинку не утримував,  постійним місцем проживання даний будинок не
був,  а зустрічаючись з відповідачкою ОСОБА_4  ночував,
тому його слід визнати таким,  що
незаконно вселився в будинок,  а тому і
втратив право користування даним будинком.

Оскільки,  при
вселенні в 2004 році в будинок АДРЕСА_1 м.
Короківки позивачки з дітьми,  не
обговорювались умови проживання з батьками,
а батьки,  та сестри і брати
позивачки вказують на тимчасовому її вселенні. А тому вважаючи дані свідчення
підтверженням тимчасового проживання позивачки,
суд приходить до висновку,  що у
задоволенні вимоги про визнання права користування даним будинком слід
відмовити,  хоча вона і тривалий час
проживала в ньому і сплачувала комунальні послуги. Також ніхто не ставить
питання про виселення позивачки з будинку,
або такою,  що втратила право
користування будинком,  оскільки вона є
сестрою відповідачки та донькою батьків,
що отримали будинок.

Оскільки позивачка і відповідачі ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. понесли одинакові витрати на юридичні послуги захищаючи
свої інтереси,  тому ці витрати слід
залишити за ними.

За таких обставин,  позов підлягає частковому задоволенню.

Сторони слід звільнити від сплати державного мита,  так як вони є потерпілими від аварії на
ЧАЕС,  що підтверджується наданими
посвідченнями,  а Корюківська ЦРЛ не є
платником державних податків і фінансується з районного бюджету,  тому дані витрати слід віднести на рахунок
держави.

Так як позивачка при зверненні з позовом до суду сплатила
витрати на ІТЗ в сумі 7, 50 грн.,  а
позов задовольняється частково,  тому 1/2
частину цих витрат на її користь слід стягнути з відповідачів ОСОБА_4. та
ОСОБА_5.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від
12.04.1985 року із змінами „Про деякі питання що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України",   ст.
ст. 63,  64,  65-1,
107 ЖК України,   ст.  ст.
1,  2,  5,  6,  8 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду»,   ст.  ст.
331,  1261,  1268 ЦК України,   ст.  ст.
81,  88, 213-215, 218 ЦПК України
суд-

постановив:

Позов задовольнити
частково.

Визнати Розпорядження №2 Корюківської центральної районної
лікарні від 21 травня 2007 року про передачу житлового будинку АДРЕСА_1 в
м.  Корюківка Чернігівської області в
приватну власність - протиправним.

Визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 в м.  Корюківка Чернігівської
області від 24 травня 2007 року - недійсним.

Визнати ОСОБА_5
таким,  що втратив право користування
житловим будинком АДРЕСА_1 в м.
Корюківка,  Чернігівської області.

В решті позовних вимог про визнання заОСОБА_1 та її
неповнолітніми дітьми ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.,  ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н. право користування
житловим будинкомАДРЕСА_1,  Чернігівської
області та стягнення витрат на юридичну допомогу - відмовити.

Звільнити позивачку та відповідачів від сплати державного
мита так,  як вони є постраждалими від аварії
на ЧАЕС,  а Корюківська ЦРЛ не є
платником державних податків та фінансується з районного бюджету.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення сплачене
при зверненні до суду,  слід стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
користьОСОБА_1частково,  в розмірі -
3(три) гривні 75 коп.

На рішення суду протягом 10 днів може бути подана заява
про апеляційне оскарження,  після надання
якої за сторонами зберігається право на протязі 20 днів подати апеляційну
скаргу.