справа №2- 4752
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 жовтня 2007
р.      Голосіївський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого                                                                                           -
судді: Іваненко Ю.Г.,

при секретарі -           -
Гой О.В.,

з участю
позивача      - ОСОБА_1

відповідача     - ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому попередньому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до     ОСОБА_2 про   розірвання шлюбу.

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу.

Свої
вимоги мотивує тим, що шлюб між позивачем та відповідачем було укладено 25
квітня 1990 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану
Центрального відділу реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку
сім"ї зроблено актовий запис №1605.

Від
шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Виконавчим
комітетом Орджонекидзенської районної Ради народних депутатів м. Свердловська у
Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 2473 від 3 грудня 1992
року.

Вже
більше двох років позивач з відповідачкою фактично припинили шлюбні стосунки,
між сторонами давно не має взаємного порозуміння, разом не проживають,
спільного господарства не ведуть.

За таких
обставин, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам
позивача та відповідача, що має істотне значення.

В
попередньому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх
задовольнити.

Відповідачка
в попередньому судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала.

Відповідно
до п. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому   засіданні
судового   рішення   у
разі   відмови   від
позову,

визнання позову,
укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175
цього Кодексу.

Згідно
п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши
позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як
встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 25 квітня 1990
року, про що в книзі реєстрацій актів громадянського стану Центрального відділу
реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї зроблено
актовий запис №1605.

Від
шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вже
більше двох років позивач з відповідачкою фактично припинили шлюбні стосунки,
між сторонами давно не має взаємного порозуміння, разом не проживають,
спільного господарства не ведуть. Спільне життя не склалось, стали виникати непорозуміння,
виявилась відсутність спільних інтересів, поглядів. В результаті чого вони
втратили почуття любові та поваги одне до одного.

Сторони
заперечували проти надання строку для примирення.

Відповідно
до ст.. 112 СК
України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда
та інші обставини життя подружжя.

Суд
постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В даному
судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя та
збереження шлюбу суперечить інтересам сторін по даній справі.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст. ст. ст.
ст.10, 57, 58, 195, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -задовольнити.

Шлюб
між: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в відділі
реєстрацій актів громадянського стану Центрального відділу реєстрації шлюбів м.
Києва з державним Центром розвитку сім"ї, актовий запис № 1605 -
розірвати.

При
видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_1 державне мито на
користі держави в розмірі 17 гривень.

ОСОБА_2
звільнити від сплати державного мита.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.