Справа № 2-4339/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

08
листопада 2007 року                           Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в
складі: головуючого - судді -              Веремчук
Л.М.

при
секретарі -                                       Ілюшик
Н.О.,

з участю
прокурора - Ващук І.В.,  позивача -
ОСОБА_1. ,  відповідача - ОСОБА_2.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання договору
дарування недійсним,  -

встановив:

ОСОБА_1звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_2про визнання договору дарування недійсним.

Позивач
свої вимоги обґрунтовує тим,  що
25.07.2002 року уклала з ОСОБА_2. договір дарування частини житлового
будинку,  який був нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом Дунаєвою Ю.О. і зареєстровано в реєстрі за №
1285,  за яким вона подарувала
відповідачу по справі 39/100 частин житлового будинку з відповідною частиною
господарських і побутових будівель та споруд по АДРЕСА_1.

На
момент укладення договору дарування позивач сподівалась,  що її дочка,
відповідач по справі,  буде
зобов'язана її довічно матеріально утримувати і допомагати. Проте,  згодом відносини з дочкою стали напруженими
та погіршились. Вона не приділяє їй належної уваги та заявила,  що хоче продати подаровану їй частину
вищезазначеного житлового будинку.

Вважає,  що при укладенні договору дарування
помилялась щодо його правової природи,
прав та обов'язків сторін. їй слід було укласти договір довічного
утримання

Просить
суд визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку,  укладений 25.07.2002 року між ОСОБА_1та
ОСОБА_2,  який зареєстрований в реєстрі
за № 1285 та зобов'язати ОСОБА_2повернути їй 39/100 частин житлового будинку з
відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд,  що знаходиться по АДРЕСА_1.

В
судовому засіданні прокурор Ващук І.В. позовну заяву підтримала з підстав,  в ній зазначених. Просила суд визнати договір
дарування укладений між ОСОБА_1та ОСОБА_2 в порядку  ст.
229 ЦК України
(в ред. 2004
року) недійсним.

Позивач
ОСОБА_1.  в судовому засіданні позовну
заяву підтримала з підстав в ній зазначених. Просила суд її задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_2. позов не визнала. Просила суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши
пояснення сторін по справі,  дослідивши
докази,  суд прийшов до висновку,  що в позові ОСОБА_1.  слід відмовити з наступних підстав.

Правовідносини,  які виникли у зв'язку з укладенням договору
дарування частини житлового будинку по АДРЕСА_1,  укладений 25.07.2002 року між ОСОБА_1та
ОСОБА_2 регулюється нормами ЦК
Української РСР (в ред.
1963 року).

Згідно
договору дарування частини житлового будинку від 25.07.2002 року (а.с. 5)
ОСОБА_1.  подарувала ОСОБА_2. 39/100
частин житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових
будівель та споруд по АДРЕСА_1. Даний договір був нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом Дунаєвою Ю.О. і зареєстрований в реєстрі за № 1285.

Згідно
ч.1  ст.
56 ЦК Української
РСР (в ред. 1963
року) угода укладена внаслідок помилки,
що має істотне значення,  може
бути визнана недійсною за позовом сторони,
яка діяла під впливом помилки.

Абз. 1
та 2 П.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року (із
змінами) „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"
зазначають,  що угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом.  Тому в
кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих
обставин,  з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

В
судовому засіданні не було встановлено будь-яких обставин,  які свідчили б про укладення договору
дарування від 25.07.2002 року внаслідок помилки позивача ОСОБА_1. ,  а тому в позові ОСОБА_1.  слід відмовити,  оскільки нею всупереч  ст.  60
ЦПК України не надано жодних доказів,
які б встановлювали помилку з її сторони при укладенні вищезазначеного
договору.

Погіршення
відносин із стороною договору в майбутньому не може вважатись помилкою і,  відповідно,
не може бути підставою для визнання договору недійсним.  А тому суд прийшов до висновку про
безпідставність заявлених позивачем вимог.

Керуючись  ст.
ст.  6,  10,
11,  58,  60,
213-215 ЦПК України,   ст.  56,
243,  244 ЦК Української РСР
(в ред. 1963
року),  Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 28.04.1978 року (із змінами) „Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними",
суд,  -

вирішив:

В позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1в доход держави 1248 грн. (одну тисячу двісті сорок вісім гривень) 52
коп. (п'ятдесят дві копійки) судового збору.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення та
подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 (двадцяти) днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений  ст.
294 ЦПК України,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.