Справа № 2-456/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року                                        м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської
області

в складі: головуючої - судді:                                     Мазай Н.В.

при секретарях:                                        Возній В.В., Мазур С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Монастирищенська міська Рада про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою, стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивачка 01.10.2007 року звернулася в суд з позовом до відповідача, третя
особа Монастирищенська міська рада про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є
власником 1/2 частини житлового будинку по вул. АДРЕСА_1, що підтверджує свідоцтво про право власності на нерухоме майно. За нею рахується присадибна земельна ділянка розміром 0,15 га,
яка розташована в АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою
Монастирищенської міської ради від 22.09.2007 року. Згідно рішення виконкому
Монастирищенської міської ради № 147 від 31.05.2007
року їй створено проїзд до її земельної ділянки за рахунок земель комунальної
власності. Іншого під'їзду та можливості його влаштування до її присадибної
ділянки не має, що підтверджує лист начальника
відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Монастирищенської райдержадміністрації № 6
від 14.03.2007 року. 15-16 вересня 2007 року
відповідач встановив опори та натягнув металеву сітку, чим загородив під'їзд, позбавивши позивачку вільного проходу та проїзду до
житлового будинку. Вона неодноразово зверталась до
відповідача з проханням ліквідувати загорожу, проте її прохання до цього часу залишено без задоволення. Протягом судового розгляду
позивачка доповнила свої позовні вимоги вважає, що неправомірними діями
відповідача їй завдано моральної шкоди, оскільки вона є інвалідом II групи, часто хворіє, а дії відповідача унеможливили під'їзд до її
будинковолодіння карети швидкої допомоги. В зв'язку з вищеописаними подіями
вона перенесла нервове потрясіння, яке негативно
вплинуло на її стан здоров'я. Розмір моральної шкоди вони оцінює в 1500 гривень. Просить позов задоволити зобов'язати
відповідача демонтувати самовільно встановлену
огорожу та відшкодувати на її користь моральну шкоду в сумі 1 500
гривень.

В судовому засіданні позивачкаОСОБА_1. позов підтримала повністю та
пояснила, що так як вона працювала в
колгоспі, їй виділили в користування 1/2 частини житлового будинку по вул. АДРЕСА_1. В даний час вона являється власником даної частини житлового будинку, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на нерухоме
майно. Згідно довідки Монастирищенської міської ради від 22.09.2007 року за нею рахується присадибна земельна ділянка розміром 0,15
га, але в натурі у є 0,10 га. До її будинку існував
проїзд, який був всипаний щебенем, а не камнем, як стверджує відповідач та був створений за рахунок земель комунальної
власності, що підтверджується рішенням Монстирищенської міської
ради № 147 від 31.05.2007 року. Іншого проїзду до її будинку немає. 15-16 вересня 2007 року відповідач встановив опори,
загородив проїзд металевою сіткою, позбавивши її
вільного проходу та проїзду до її житлового будинку. Окремий проїзд до її присадибної земельної ділянки зробити неможливо так як
з однієї сторони земельної ділянки- прірва, а від
будинку до дороги повинен знаходитись проїзд на відстані не менше 5-ти метрів,
яких в наявності не має. Вона неодноразово зверталася до відповідача, щоб він ліквідував огорожу, але відповідач відмовився,
постійно їй погрожує фізичною розправою. В зв»язку з
цими подіями вона перенесла психологічний стрес, в неї погіршився стан
здоров"я і вона змушена була звернутися за допомогою в Монастирищенську
ЦРЛ, являється інвалідом II-

2

ї групи.
Спірний проїзд існує більше 20-ти років, будь-яких робіт щодо покращення
проїзду ніхто не виконував. Просить суд
зобов'язати відповідача ліквідувати самовільно встановлену огорожу, не створювати їй перешкоди в користуванні
земельною ділянкою та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 1500 грн.

ВідповідачОСОБА_2в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив,
що приблизно в 1967-1970 p.p. колгосп побудував двухквартирний житловий будинок. Із 1970 року по 2005 рік даний житловий будинок відносився до вул.
Трудової, з якої й існував проїзд до даного
житлового будинку. До його житлового будинку проїзду не було, існувала дорога,
по якій можливо було проїхати тільки візком. В 1978
році він вирішив зробити до свого житлового будинку проїзд, в колгоспі він за власні кошти виписував техніку, із м.
Умань привіз щебінь, який купував також за власні кошти, щоб всипати проїзд.
Позивачка до його проїзду не має ніякого відношення, до її житлового
будинку існував проїзд із вул. Трудової, на якому в даний момент побудований
сусідський гараж. Він погоджується з тим, що земельна ділянка на якій влаштовано проїзд не належить йому на праві приватної
власності і в межі його земельної ділянки за державним актом на право
приватної власності на землю не входить. Земельна ділянка позивачки шириною ЗО м., тому у неї є можливість зробити власний
проїзд до свого житлового будинку. На час
влаштування спріного проїзду він заплатив 386 рублів, на даний час - це 3860 грн., а тому він погоджується, щоб позивачка
користувалася проїздом за умови сплати йому 1/3
частини від даної суми, в разі не сплати позивачкою вказаної суми він буде
звертатися з позовом в суд. Позивачці він ніколи не погрожував, погрожувала
вона йому. В даний час він знаходиться на лікуванні, стан його
здоров"я погіршився через позивачку. Моральну шкоду не визнає
повністю.

Представник третьої особи Монастирищенської міської ради Тищенко C.O. пояснив, що рішенням Монастирищенської міської ради № 147 від 31.05.2007
року створено проїзд до присадибних ділянок гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3із вул.
АДРЕСА_1за рахунок земель комунальної власності. При виїзді на місце 06.11.2007
року комісією Монастирищенської міської ради
встановлено, що гр.ОСОБА_2самовільно встановив металеві стовпчики на земельній ділянці - проїзді, який розташований на
землях комунальної власності. Встановлення вказаних
металевих стовпчиків зробило неможливим проїзд до земельної ділянки позивачки. Монастирищенська міська рада вважає, що
землями комунальної власності за рахунок яких створено спірний проїзд мають
право користуватися як позивач так і відповідач, а
тому вважають, що позов в цій частині підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення частково, в частині усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою повністю, в частині
стягнення моральної шкоди частково і виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності
на землю серії АГ № НОМЕР_1від 10.05.2006
рокуОСОБА_2на підставі рішення Монастирищенської міської ради № 26-3 від
24.02.2006 року є власником земельної ділянки площею 0,377 га вАДРЕСА_1. (а.с. 28-29).

Розмір та цільове призначення
земельної ділянки не змінювались.

Земельна ділянка ОСОБА_1 розташована за адресою вул. АДРЕСА_1 Монастирищенського району та має розмір 0,15 га, що
підтверджується довідкою Монастирищенської міської ради з
яких особисте господарство - 0,10 га, городництво - 0,05 га ( а.с. 16), а
згідно довідки Монастирищенської міської ради № 4761 від 09.10.2007 року у фактичному
користування 0,10 га (а.с. 26).

Відповідно до п. «в» ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі
земельних відносин належить надання земельних
ділянок у користування із земель комунальної власності.

Рішенням Монастирищенської міської Ради № 147 від 31.05.2007 року створено
проїзд до присадибних земельних ділянок
громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3з вул. АДРЕСА_1 за рахунок
земель комунальної власності (а.с. 13);

Станом на 14.11.2007 року вказане рішення Монастирищенської міської ради
ніким не скасоване та не оспорювалось, а
тому на час розгляду справи є дійсним.

3

Відповідно до ч.
1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

Листом начальника відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства Монастирищенської
райдержадміністрації М.П. Мокренко № 6 від 14.03.2007 року визначено, що при комісійному обстеженні забудови земельних ділянок
громадянОСОБА_2та ОСОБА_1 повідомляємо, що під»їзд
до вказаних земельних ділянок виконано з боку вул. АДРЕСА_1. За
інформацієюОСОБА_2, влаштування під»їзду, в тому числі і щебеневого покриття здійснено за його власні кошти, що на його думку дає
йому підстави заборонити користуватися під»їздом
його сусідціОСОБА_1 Враховуючи, що станом на 01.03.2007 року влаштувати під»їзд до ділянки гр. ОСОБА_1 з іншої сторони
не можливо, а також те, що під»їзд до садиби гр.ОСОБА_2влаштовано за рахунок
земель загального користування і приватизації не
підлягає, відділ містобудування та архітектури пропонує прийняти відповідне рішення, яким забезпечити права гр.. ОСОБА_1 по
користуванню існуючим під»їздом до її будинку (а.с. 14).

Згідно з актом від 06.11.2007 року комісії Монастирищенської міської ради
при обстеженні присадибних ділянок ОСОБА_1 та
ОСОБА_3встановлено, що проїзд до їх житлових будинків із вулиці АДРЕСА_1
відсутній. На час обстеження на проїздіОСОБА_2поставив залізні стовпчики, які розміщені на землі комунальної власності і
один з яких забетонований. Із вул. Трудової до будинків ОСОБА_1 та Мельник
проїзд відсутній. На час обстеження на проїзді
гр..ОСОБА_2поставив залізні стовпчики, один з яких забетонований і розміщені на землях комунальної власності. Із вул. Трудової
до будинків ОСОБА_1 та ОСОБА_3проїзд відсутній.
У гр.ОСОБА_2виготовлений Державний акт на право
власності на земельну ділянку по вул. АДРЕСА_1 у який проїзд, за який іде спір - не входить. ВідповідачОСОБА_2від підпису в акті
відмовився, про що мається відмітка (а.с. 52).

Акт у встановленому законом порядку
на день розгляду справи ніким не оспорено.

Відповідно до ч. З ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не
можуть передаватись у приватну власність,
належать зокрема у відповідності з п. «а» землі загального користування населених пунктів ( майдани, вулиці,
проїзди, шляхи тощо).

- у
відповідності до ч. 2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною
ділянкою, і відшкодування завданих
збитків. Частина 3 вказаної статті визначає шляхи здійснення захисту прав
громадян на земельні ділянки, зокрема відповідно з п. «б» - відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення права, і запобіганню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а тому з
огляду на вищевикладене суд вважає, що позов в цій частині обґрунтований
підтверджений доказами та підлягає до задоволення повністю.

В частині стягнення моральної шкоди зОСОБА_2позов підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного:

Враховуючи стан здоров'я позивачки, те що вона являється інвалідом II групи ( посвідчення серії АГ №
НОМЕР_2 ( а.с. 15)), те, що встановленням огорожі та відмовою її демонтувати, їй були спричинені моральні та фізичні
страждання, вона позбавлена можливості нормального
в'їзду та виїзду з свого подвір'я, вказані дії відповідача унеможливлюють
під'їзд до її домоволодіння карети швидкої
допомоги, що в її стані здоров'я є необхідним та безперешкодним, суд вважає за
необхідне стягнути зОСОБА_2на користь позивачки моральну шкоду в сумі 500 грн.,
оскільки позивачкою не надано достатньо доказів для задоволення розміру моральної шкоди в повному об»ємі. Суд вважає, що саме
такий розмір моральної шкоди є розумним та справедливим.

Суд вважає за необхідне враховуючи те, що позивач є інвалідом II групи та звільнена від сплати
судового збору, а відповідач є особою похилого віку, пенсіонером, враховуючи
його майновий стан, віднести судові витрати по сплаті судового збору за рахунок
держави.

На підставі викладеного ст. ст. 12, 83, 152 ЗК України, ст. 23 ЦК України та керуючись ст. ст. З, 5-8,10,11,14, 60, 81, 82,
208, 209,213-215,223, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

4

Позов задоволити частково.

ОСОБА_2демонтувати самовільно встановлену огорожу у вигляді металевих
стовпчиків на проїзді до присадибних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3з вул. АДРЕСА_1 в АДРЕСА_1.

Стягнути зОСОБА_2на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 гривень.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Судові витрати по розгляду справи
віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через
районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.