Справа №2-696/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2007 року                                                                               м.
Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого                      Поліщука
М. Г.

при секретарі                                                                Шваб
Н.В.

з участю адвоката              ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про визнання недійсними договору
довічного утримання та договорів купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно договору довічного утримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7  передала у власність
ОСОБА_3  належну їй АДРЕСА_1(а.с. 39).

Згідно копії свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_7  ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла (а.с.
6).

Згідно договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_4 року
ОСОБА_3  АДРЕСА_1 продала ОСОБА_4(а.с.
75),  яка згідно договору купівлі-продажу
від ІНФОРМАЦІЯ_5 року вказану квартиру продала ОСОБА_5  (а.с. 77),
яка в свою чергу ІНФОРМАЦІЯ_6 року цю ж саму квартиру продала ОСОБА_6
(а.с. 79).

Позивач 6.12.06 року звернувся до суду з позовом про
визнання вказаного договору довічного утримання з тих підстав,  що під час його укладання померла
ОСОБА_7  внаслідок психічних захворювань
не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати,  а також з тих підстав,  що відповідачка ОСОБА_3  не виконувала взятих на себе зобов'язань по
догляду за померлою (а.с. 4).

Згодом 22.01.07 року позивач уточнив свої вимоги і просив
визнати вказаний договір недійсним з тих підстав,  що під час його укладання ОСОБА_7  внаслідок свого стану здоров"я не могла
розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 26).

Під час розгляду даної справи позивач подав до суду
додаткову позовну заяву,  у якій просив
визнати недійсними укладені ІНФОРМАЦІЯ_4 року між ОСОБА_3  і ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5 року між ОСОБА_4і ОСОБА_5 ,
та ІНФОРМАЦІЯ_6 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_6 договори купівлі-продажу спірної квартири з підстав,  передбачених
ст. 216 та 234 ЦК України,  та з
тих підстав,  як такі,  що вони є похідними від визнання недійсним
договору довічного утримання.

В судовому засіданні позивач та його представник
підпримали вказані позовні вимоги із зазначених ними правових підстав.

Відповідачка ОСОБА_3
в судовому засіданні даний позов не визнала і у його задоволенні просить
відмовити з тих підстав,  що під час
укладання ОСОБА_7

ОСОБА_7  оскаржуваного
договору
довічого утримання остання в ніякому хворобливому
стані,  внаслідок чого вона не могла
розуміти значення своїх дій,  не
перебувала,  а при укладанні нею
ІНФОРМАЦІЯ_4 року договору купівлі-продажу спірної квартири ніяких порушень
вимог чинного законодавства ні» з будь-чиєї сторони допущено не було.

Відповідачки ОСОБА_5
та ОСОБА_4в
судові засідання не з'явилися,  надіслали до суду письмові заяви (а.с.  135 та 138),
в яких дані позови не визнали і вказану справу просять розглянути у їх
відсутність.

Представник відповідачки ОСОБА_6 в судовому засіданні
даний позов також не визнала і у його задоволенні просить відмовити в повному
обсязі з тих підстав,  що ніяких порушень
вимог чинного законодавства при укладенні оскаржуваних договорів допущено не було.

Заслухавши пояснення сторін,  покази свідків та вивчивши матеріали справи
суд приходить до висновку про те,  що
вказані позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно вимог  ст.
225 ЦК
України правочин може бути визнаний судом недійсним якщо
в момент його вчинення дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла ними керувати.

Жодних доказів на підтвердження того,  що в момент укладання ІНФОРМАЦІЯ_1 року
оскаржуваного договору довічного утримання ОСОБА_7  перебувала в такому стані,  коли б вона не усвідомлювала значення своїх
дій і (або) не могла ними керувати,  позивач
та його представник суду не надали,  що
згідно вимог  ст. 10 ч.3,  60 ЦПК України є їх обов"язком.

Так,  ніхто із
допитаних за їх клопотаннням в судовому засіданні свідків (ОСОБА_8,  ОСОБА_9,
ОСОБА_10 а також і сам ОСОБА_2) не підтвердили того,  що в день укладання ІНФОРМАЦІЯ_1 року
оскаржуваного договору довічного утримання ОСОБА_7  перебувала в такому хворобливому стані,  внаслідок якого не могла-би усвідомлювати
значення своїх дій або керувати ними.

В той же час допитані в судовому засіданні за клопотанням
відповідачки ОСОБА_3  свідки
ОСОБА_11,  ОСОБА_12,  ОСОБА_13,
ОСОБА_14,  ОСОБА_15,  ОСОБА_16,
ОСОБА_17 підтвердили те,  що на
протязі 2004-2006 років під час спілкування з ними ОСОБА_7 ,  не зважаючи на свій хворобливий стан,  була адекватною як в поведінці так і в
розмовах.

Згідно висновку проведеної по матеріалам справи
посмертної судово-психіатричної експертизи №782-2007 від 7.12.07 року
(а.с.  196-199),  який повністю узгоджується з іншими
дослідженими судом доказами,  незважаючи
на те,  що ОСОБА_7  при житті і страждала на ряд тяжких
захворювань,  однак ступінь
інтелектуально-мнестичного зниження свідомості у неї був не настільки
виражений,  коли б вона не розуміла або
неправильно оцінювала оточуючу ситуацію,
в зв"язку з чим у членів експертної комісії немає підстав важати,  що у період підписання нею ІНФОРМАЦІЯ_1 року
договору довічного утримання остання не могла розуміти значення скоюваних нею
дій та керувати ними.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності суд приходить
до висновку про те,  що під час укладання
ІНФОРМАЦІЯ_1 року оскаржуваного договору довічного утримання ОСОБА_7  в такому стані,  коли б вона не усвідомлювала значення своїх
дій і (або) не могла ними керувати,  не
перебувала,  в зв"язку з чим
відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Також,  не
підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача в частині визнання недійсними
оскаржуваних ним договорів купівлі-продажу спірної квартири по наступним
підставам.

Так стаття 234 ЦК України,  на яку позивач та його
представник посилаються як на підставу для визнання оскаржуваних ними договорів
купівлі-продажу недійсними,  регулює лише
правові наслідки фіктивного правочину,
але не являється правовою підставою для визнання правочинів недійсними.

Згідно вимог  ст.
215ч.1 ЦК
України підставою для визнання правочину недійсним є
недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог,  які встановлені частинами
першою-третьою,  п"ятою та
шостою  ст. 203 ЦК України.

Однак,  ні у своїй
позовній заяві ні в судовому засіданні позивач і його представник не вказали
жодної із цих правових підстав для задоволення їх вимог в цій частині.

їх посилання як на одну із підстав для задоволення вимог
в цій частині на те,  що вказані договори
купівель-продажу спірної квартири підлягають визнанню недійсними як такі,  що є похідними від визнання договору
довічного утримання недійсним,  являються
безпідставними,  оскільки така правова
підстава у Законі відсутня.

На підставі викладеного,
керуючись  ст.  ст. 10,
11,  60,  154ч.6,
209,  212-215 ЦПК України,   ст. 203,
215,  225 ЦК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про визнання
недійсними договору довічного утримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (реєстраційний
НОМЕР_1),  та договорів купівлі-продажу
АДРЕСА_1 від 7,  ІНФОРМАЦІЯ_5 і
ІНФОРМАЦІЯ_6 року,  - відмовити.

Ухвалу Корольовського районного суду М. Житомира від 14
грудня 2006 року про накладення в порядку забезпечення даного позову арешту на
АДРЕСА_1 -скасувати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом
подання заяви про його апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
складання його в повному обсязі,  та
подачею на протязі двадцяти днів самої апеляційної скарги після подання заяви
про апеляційне оскарження.