Справа №2-3503/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25      вересня 2007 року            Оболонський районний суд м.  Києва у складі:

головуючого - судді                   -
Поліщук Н.В.

при секретарі                                                      -
Задорожньому А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третя особа Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання договору дарування недійсним та про розірвання
договру довічного утримання,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 у червні 2007 року звернулася до суду з
позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та
розірвання договру довічного утримання,
мотивуючи свої вимоги наступним.

Квартира АДРЕСА_1 є двохкімнатною та була надана
відповідно до ордеру від 18 березня 1977 року на сім»ю іх двох осіб - позивачку
та її сина ОСОБА_3,  який ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер.

26      грудня 1996 року вказана квартира була приватизована і належала
на праві

приватної власності
позивачці.

Позивачка є інвалідом II групи,  хворіє на
ряд захворювань,  і,  знаходячись в такому тяжкому стані,  потребує допомоги по господарству,  догляду і утриманню. Відповідачка пообіцяла
останній,  що буде доглядати її довічно,  надаватиме допомогу,  а належна позивачці квартира після смерті
перейде до відповідачки.

17 лютого 2004 року в Одиннадцятій Київській державній
нотаріальній конторі між сторонами було укладено договір. Який конкретно
договір було укладено позивачка на той час не розуміла,  оскільки є людиною похилого віку та часто
хворіла,  хоча реально вони обумовлювали
умови довічного утримання. В 2007 році позивачці було фактично роз»яснено суть
укладеного договру.

Відповідачка після укладення договру деякий час надавала
позивачці незначну допомогу,  а починаючи
з 2005 року взагалі ніякої.

Позивачка також зазначила,  що не могла просто так,  без будь-яких обіцянок з боку відповідачки
подарувати єдину їй належну квартиру,
позбавивши себе житла. Вона дарувала спірну квартиру тільки за умови
надання їй допомоги,  утримання та
догляду.

Крім того,
позивачка стверджує,  що ніякої
передачі майна (квартири) відповідачці не було,
оскільки остання не проживає в спірній квартирі,  не зареєстрована в ній,  не сплачувала квартплату і комунальні послуги
за квартиру,  ніяких робіт по підтриманню
квартири в належному стані за три роки роки не виконувала і квартирою не
цікавилась,  в БТІ квартира не
перереєстровувалася.

На підставі викладеного позивачка просить визнати договір
дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним,
встановити та розірвати договір довічного утримання,  укладений 17 лютого 2004 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Позивачка та її представник в судовому засіданні
підтримали позовні вимоги,  посилаючись
на обставини викладені в позовній заяві. Крім того,  позивачка зазначила,  що лише в 2007 році зрозуміла сутність
укладеною між нею та відповідачкою договору. Сама вона в силу свого віку та
стану здоров»я - перенесла інсульт,  два
інфаркти,  страждає захворюванням
очей,  не могла зрозуміти наслідків
підписаного нею договору довічного утримання та поскільки відповідачка до
початку 2005 року надавала їй незначну допомогу. Також зазначила,  що договір дарування спірної квартири був
укладений з метою приховати іншу угоду (удавна угода),  то на підставі  ст. 235 ЦК України просить визнати цей договір дарування недійсним.  Встановити,
що фактично

між нею та відповідачем 17 лютого 2004 року був укладений договір довічного
утримання. Поскільки відповідачка не виконала умови договору довічного
утримання,  а саме: не здійснювала за нею
догляду,  не надавала матеріальної
допомоги,  просить розірвати цей договір
та повернути їй у власність її квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачка в судове засідання не з*явилася,  про день та час розгляду справи повідомлена
належним чином,  про причини неявки суду
не повідомила. Суд вважає можливим розглянути справу у відповідності до  ст.
ст. 224,  225 ЦПК України на
підставі наявних у справі доказів,
оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду
справи,  а від відповідачки,  яка належним чином повідомлена,  відомостей про причини неявки не надійшло.

Представник третьої особи Головного управління юстиції у
м. Києві в судове засідання не з»явився,
про день та час розгляду справи повідомлений належним чином,  подав до суду заяву про розгляд справи за
його відсутності,  зазначивши в письмових
запереченнях проти заявлених позовних вимог,
оскільки договір дарування було укладено з дотриманням чинного
законодавства та зміна волевиявлення після спливу певного часу з дня укладання
договору не може бути підставою для визнання договору недійсним,  та суперечить вимогам законодавства,  а саме
ст.  727 ЦК України,  яка
встановлює вичерпний перелік підстав для розірвання договору дарування.

Суд,  вислухавши
пояснення позивачки та її представника,
показання свідків,  дослідивши
письмові докази по справі,  приходить до
висновку ,  що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав.

17 лютого 2004 року між позивачкою ОСОБА_1 та
відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1,  який посвідчений державним нотаріусом 11-ї
Київської державної нотаріальної контори 17.02.2004 року (а.с.  7).

Згідно  ст. 235 ч.2
ЦК
України,  якщо
угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавна угода),  то застосовуються правила,  що регулюють ту угоду,  яку сторони дійсно мали на увазі.

В судовому засіданні з пояснень позивачки,  її представника,  показань свідків ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5 достовірно встановлено,
що ще до підписання 17.02.2004 року договору дарування,  між сторонами по договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2
була досягнута домоленість про те,  що
після підписання договору ОСОБА_2 буде здійснювати догляд за позивачкою,  надаватиме їй матеріальну допомогу,  підтримувати квартиру в належному стані. Всі
ці умови відповідачка виконувала частково до початку 2005 року.

Поскільки договір дарування є безоплатною угодою,  а відповідачка в даному випадку взяла на себе
певні зобов»язання по матеріальному утриманні позивачки,  по наданню їй допомоги в веденні
господарства,  в забезпеченні її
продуктами харчування,  медичною
допомогою і виконувала ці зобов»язання до початку 2005 року,  то суд приходить до висновку про те,  що фактично 17.02.2004 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання.

Крім того,  договір
дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. В
судовому засіданні встановлено,  що
відповідачка ОСОБА_2 в спірну квартиру не поселялася,  не зареєстрована,  там проживала та продовжує проживати
позивачка,  яка також оплачує квартплату
та комунальні послуги за спірну квартиру.

Позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,  пенсіонерка,
інвалід II групи,  страждає на ряд
захворювань,  тому за станом здоров»я і
віком є непрацездатною.

В судовому засіданні встановлено,  що фактично між сторанами 17.02.2004 року був
укладений договір довічного утримання. Згідно умов договору,  ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2 зобов»язується утримувати ОСОБА_1,  забезпечувати її харчуванням,  доглядом,
необхідною матеріальною допомогою.

Згідно  ст. 755 ЦК
України,  договір довічного утримання
може бути розірваний: за вимогою відчужувача,
якщо набувач майна не виконує обов»язків,  взятих ним на себе за договором; за вимогою
набувача майна,  якщо з незалежних від
нього обставин його майновий стан змінився настільки,  що він не має змоги надавати відчужувачеві
обумовлене забезпечення.

В
судовому засіданні з пояснень позивачки,  її представника,  показань свідків встановлено,  що відповідачка ОСОБА_2.3 початку 2005 року
не виконує умови договору довічного утримання,
а саме,  не надає позивачці
матеріальної допомоги,  не забезпечує її
продуктами харчування,  медичною
допомогою,  доглядом.

З огляду на встановлене,
суд вважає,  вимоги про розірвання
договору довічного утримання підлягають задоволенню

На підставі  ст. 88
ЦПК України судові витрати в розмірі 1700 грн. державного мита та 30 грн.
витрати за інформаційно-технічне забезпечення підлягають стягненню з ОСОБА_2.

На підставі викладеного і керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  61,  88,
212-215,  224,  225 ЦПК України,   ст.
ст.  235,  717,
744,  755 ЦК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов зазадовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та
посвідчений 17 лютого 2004 року державним нотаріусом 11-ої Київської державної
нотаріальної контори - недійсним.

Встановити,  що 17
лютого 2004 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір довічного
утримання.

Розірвати договір довічного утримання,  укладений 17 лютого 2004 року між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави державне мито в
розмірі 1700 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30
грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження,  але
апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду
м.  Києва через Оболонський районний суд
м.  Києва шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом 10 днів. Апеляційна скарга подається протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо скарга подається протягом 10 днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом,  що його ухвалив,  за письмовою заявою відповідача. Заяву про
перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його
копії.