1 інстанція код суду
справа №2-2710/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15
жовтня 2007 року                   Гагарінський
районний суд М. Севастополя у складі:

головуючого -
судді:      Куімова М. В.

при
секретарі:           Саксоновій А.І.,  Мартишок Л.О.,  Кабанської В.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення
заробітної платні та відшкодування моральної шкоди,  суд,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заробітної платні
в сумі 282,  85 гривень та відшкодування
моральної шкоди в сумі 5.000 гривень. Вимоги мотивовані тим,  що 24 червня 2004 року вона була прийнята на
роботу у якості кухаря до бару - більярдної,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить приватному підприємцю
ОСОБА_2. При цьому,  трудовий договір з
нею не укладався та наказ про її прийом на роботу не оформлявся,  проте вона фактично була допущена до роботи.
За усною домовленістю з відповідачем,
режим її роботи був визначений наступним чином: вона працює 2 робочих
дня через 2 вихідних,  з 09-00 до 24-00;
її заробітна плата складає 20 гривень за робочий день та додатково 6% від
виручки кухні. Заробітну плату вона отримувала один раз на місяць особисто від
ОСОБА_2. При цьому,  з моменту прийому на
роботу до 01 листопада 2004 року,
заробітна плата була сплачена її в повному обсязі. За усною домовленістю
з відповідачем ОСОБА_2,  з 01 листопада
2004 року,  сума її зарплати за 1 робочий
день складала 25 гривень та 6% від виручки кухні. 02 грудня 2004 року
відповідач ОСОБА_2 її звільнив,  при
цьому,  за період з 01 листопада 2004
року по 01 грудня 2004 року,  вона
відпрацювала 19 робочих днів,  проте
заробітну плату отримала не в повному обсязі,
її було сплачено 300 гривень та не сплачено 282, 85 гривень ( 175
гривень - сума основної зарплати та 107, 85 гривень - 6% від виручки кухні під
час її роботи ). 06 грудня 2004 року вона звернулася до відповідача з усним
проханням сплатити її заборгованість по зарплаті,  проте її було відмовлено. 13 грудня 2004 року
вона відправила відповідачу поштовим повідомленням письмову вимогу щодо сплати
заборгованості,  проте,  до цього часу,  заробітну плату у повному обсязі не отримала.
12 січня    2005 року    вона
звернулася    з заявою до
прокуратури    Ленінського району

м.
Севастополя,    проте   проведеної
прокурором   перевіркою   було
встановлено,    що письмових
документів,  що підтверджують факт її
працевлаштування немає.

У
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги змінила та попросила
суд стягнути на її користь суму заборгованості по заробітної платі 282,  85 гривень та у відшкодування моральної шкоди
1.000 гривень. Також пояснила,  що факт
її трудових відносин з відповідачем можуть підтвердити ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Відносно
моральної шкоди пояснила,  що внаслідок
дії відповідача вона відчувала значні моральні страждання та хвилювання,  фактично залишилася без засобів до існування.

У судове
засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явися,
проте про час судового розгляду справи повідомлявся належним чином.  Проте,
у судовому засіданні від 11 травня 2007 року,  ОСОБА_2,
знаходячись під вартою за кримінальною справою,  пояснив,
що позовні вимоги не визнає,
оскільки між ним та ОСОБА_1 не було трудових відносин та трудовій
договір не оформлявся. Між ним та ОСОБА_1 існували цивільно-правові
відносини,  оскільки ОСОБА_1 періодично
з'являлася до більярдного клубу по АДРЕСА_1,
за усною угодою про надання послуг,
готувала їжу для ОСОБА_2 та гостей клубу. За роботу ОСОБА_1 протягом
вересня - жовтня 2004 року сплачувалися грошові кошти в сумі 20 гривень
щодня,  а з 01 листопада 2004 року - 25
гривень. Вважає,  що будь-яких боргових
зобов'язань перед ОСОБА_1 він не має,
оскільки розрахунок з нею був проведений у повному об'ємі. Крім
цього,  його приватне підприємство не
зареєстровано у якості об'єкту суспільного харчування.

У судове
засідання представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5також не з'явилася,  проте про час та місце розгляду справи
повідомлялася. Проте,  у судовому засіданні
від 11 травня 2007 року з позовом ОСОБА_1 також не погодилася,  давши аналогічні пояснення.

Згідно
зі  ст. 169 ЦПК України,  суд вважає за можливе розглянути справу за
відсутністю відповідача та його представника.

Суд,  заслухавши позивачку ОСОБА_1,  свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  вивчивши матеріали справи та наглядове провадження №74/05
прокуратури Ленінського району м.
Севастополя за скаргою ОСОБА_1,
вважає,  що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню   з
таких   підстав.

У
судовому засіданні встановлено,  що
сторони знаходилися у трудових відносинах з 24 червня 2004 року по 01 грудня
2004 року; при цьому,  наказ про прийом
ОСОБА_1 на роботу відповідачем не видавався,
але вона фактично була допущена до роботи кухарем,  були обговорені умови,  режим та час роботи (два робочих дня через 2
вихідних,  з 09-00 до 24-00 ) та умови
оплати роботи - з 24 червня 2004 року по 01 листопада 2004 року - 20 гривень за
кожен робочий день та додаткова сума в розмірі 6% від виручки кухні; з 01
листопада до 01 грудня 2004 року-25 гривень щодня та 6% від виручки. Заробітна
плата,  з 01 листопада 2004 року по 01
грудня 2004 року,  на момент
звільнення,  не була сплаченою в повному
обсязі,  а саме за 19 робочих днів
листопада 2004 року заробітна плата повинна була складати 475 гривень,  проте відповідачем було фактично сплачено
лише 300 гривень. Позивач зверталася до відповідача з письмовою вимогою про
сплату заборгованості по зарплаті,  що
підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 17 грудня
2004 року. До цього часу,  заборгованість
по заробітної платі не сплачена. З пояснень свідка ОСОБА_3 у судовому
засіданні,  убачається,  що з вересня 2004 року по 20 листопада 2004
року,  вона працювала барменом у
приватного підприємця ОСОБА_2 у барі по АДРЕСА_1; при цьому,  трудові відносини також не були офіційно
оформленими. Підтверджує,  що ОСОБА_1
також працювала протягом цього часу кухарем у ОСОБА_2 в одну робочу зміну з
нею. З пояснень свідка ОСОБА_4
убачається,  що  вона відвідувала приміщення

бару ПП ОСОБА_2 у 2004 році та неодноразово бачила
там ОСОБА_1,  що працювала там кухарем.

Таким чином,  суд дійшов висновку,  що з відповідача підлягає стягненню сума
заборгованості   по зарплати   в розмірі
175 гривень.

Вимоги
ОСОБА_1 щодо стягнення частки додаткової заробітної плати,  в сумі 107, 85 гривень,  виходячи з 6% від виручки кухні,  за 19 робочих днів,  у листопаді 2004 року,  суд вважає за необхідне залишити без
задоволення,  оскільки будь-яки
документальні докази   щодо розміру
виручки кухні бару відповідача суду не надані.

Вимоги
ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди,
суд знаходить обгрунтованими,
оскільки ОСОБА_1 відчувала певні страждання та хвилювання,  що пов'язані з порушенням її трудових
прав,  тривалою несплатою заборгованості
по заробітної платі,  порушенням її
життєвих стосунків. Разом з тим,  суму
моральної шкоди,  що підлягає
відшкодуванню,  за думкою позивача,  у розмірі 1.000 грн.,  суд знаходить декілька збільшеної та вважає
за доцільне стягнути з відповідача,  у
відшкодування моральної шкоди,  500
гривень.

Ствердження
відповідача ОСОБА_2 та його представника щодо відсутності між сторонами
трудових відносин,  суд знаходить
безпідставними та такими,  що суперечать
іншим доказам по справі.

Відповідно
до  ст. 88 ЦПК України,  суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь держави державне мито у розмірі 59, 5 гривень та витрати
з інформаційно-технічного забезпечення в сумі
30 гривень.

Керуючись  ст.
ст.  24,  94. 115-117,
ч.2  ст. 233 Кодексу Законів про
Працю України,   ст.  ст.
10,  60, 88,  185,
169,  208, 212-215, 217, 224-226
ЦПК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1заборгованість по заробітної платі в сумі 175 гривен та моральну шкоду в
сумі 500 гривень,  а разом   675 (шістсот сімдесят п'ять) гривень.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь
держави державне мито у розмірі 59
гривень 50 копійок.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь
держави витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної
справи ( ІТО Гагарінський районний суд м.
Севастополя)   в сумі   30 гривень

Рішення
суду підлягає негайному виконанню,  в
частині стягнення заробітної плати,
проте може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду М.
Севастополя через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку   ч.4
ст. 295 ЦПК України.

РІШЕННЯ
ЗАКОННОЇ СИЛИ НЕ НАБРАЛО.