Справа №2-2030/07 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02
листопада 2007 року                        Солом'янський
районний суд м. Києва

у складі
головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі -
Богуславець І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ТОВ
«Альянс-ігри та розваги»,  3-тя особа
-ОСОБА_2про стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул та
відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом,  в
якому просить зобов'язати відповідача провести з нею розрахунок при
звільненні,  стягнути з відповідача
середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2006 року та
моральну шкоду в сумі 3.000, 00 грн.

В
судовому засіданні позивач неодноразово уточняла позовні вимоги та просила
стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 01.07.2006 року по 17.01.2007 року в сумі 3.786, 00 грн. та моральну
шкоду в сумі 12.000, 00грн. (а. с. 51, 73)

Свої
вимоги мотивувала тим,  що вона працювала
на посаді касира в ТОВ «Альянс-ігри та розваги». 14.06.2006 року вона подала
заяву про звільнення за власним бажанням та вважала,  що з 01.07.2006 року трудовий договір з нею
було розірвано,  у відповідності з
поданою заявою. Між тим,  зазначає
позивач,  в порушення вимог  ст.
47, 116 КЗпП України в день звільнення їй не було видано трудову книжку
та не здійснено повного розрахунку при звільненні. Після неодноразових усних та
письмових звернень,  їй 17.01.2007 року
було видано трудову книжку,  однак
повного розрахунку на теперішній час не проведено.

Позивач
зазначала,  що у зв'язку з затримкою у
видачі трудової книжки,  вона тривалий
час не могла влаштуватися на роботу,  а
тому просила стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул з
01.07.2006 року по 17.01.2007 року у розмірі 3.786, 00 грн.

Посилаючись
на вищезазначені обставини та неправомірність дій відповідача,  позивач просила стягнути на свою користь
завдану їй моральну шкоду,  яку вона
оцінила в розмірі 12.000, 00 грн.

В
судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його
задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його
безпідставність та надуманість. Свої заперечення щодо пред'явленого позову
виклав письмово. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя
особа-ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
проте надав листа в якому просить справу розглядати в його відсутність.
Вислухавши думку сторін,  суд вважає
можливим розглядати справу у відсутність 3-ї особи на підставі наявних
матеріалів справи.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  допитавши свідків,  дослідивши і оцінивши матеріали справи та
співставивши їх у відповідності до вимог чинного законодавства приходить до
висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Встановлено,  що згідно наказу №4-к від 01.04.2006 року
ОСОБА_1 було зараховано на посаду касира ТОВ «Альянс-ігри та розваги» з окладом
згідно штатного розкладу,  (а. с. 28,
29).

14.06.2006р.
ОСОБА_1 подала заяву
про звільнення за власним бажанням головному
адміністратору Башинській М. Ю. про що не заперечували сторони в судовому засіданні.

Встановлено,  що прийнявши заяву від позивачки,  Башинська М. Ю. попередила ОСОБА_1 про
необхідність відпрацювання нею двотижневого терміну,  згідно чинного законодавства,  що знайшло своє підтверження в судовому
засіданні.

Як
встановледено в судовому засіданні,
робоча зміна ОСОБА_1 повинна була розпочатись через тиждень після
14.06.2006р.,  а саме 21.06.2006 р. Між
тим,  ОСОБА_1,  14.06.2006р.,
здавши зміну ОСОБА_3 більше на робочому місці не з'являлась,  що підтверджується пояснювальною запискою
ОСОБА_3 та актами про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 від 21.06.2006
року,  25.06.2006 року,  28.06.2006 року,  (а. с.
68,  31-33).

З табелю
обліку виходу на роботу працівників ТОВ «Альянс ігри та розваги» за червень
2006 року вбачається відсутність записів про вихід на роботу ОСОБА_1 з
21.06.2006 р. по 28.06.2006 р.
(а. с 66)

Судом
встановлено,  що наказом № 9-К від
30.06.2006р. та на підставі доповідної записки адміністратора Маєвського СІ.
від 28.06.06 р. ОСОБА_1 з 30.06.2006 року була звільнена з роботи за прогул. (
а. с.  15) 3 даним наказом позивач
ОСОБА_1 під особистий підпис ознайомлена не була,  про що не заперечували сторони в судовому
засіданні.

Згідно  ст.  47
КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки,  зазначені в статті
116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому
копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу
видається на  вимогу працівника.

Згідно
ч.4 ст 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника
або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу.

З
пояснень сторін в судовому засіданні встановлено,  що позивачу ОСОБА_1 в день звільнення не було
видано трудову книжку.

В
судовому засіданні позивач пояснила,  що
за розрахунком та трудовою книжкою в липні 2006 року вона до відповідача не
зверталася,  оскільки певний період часу
знаходилася за межами м.  Києва.
Зазначила,  що її чоловік влітку 2006
року звертався до відповідача з вимогою видати трудову книжку та
розрахунок,  але йому було відмовлено.
Стверджувала,  що жодного листа від
відповідача вона не отримувала,  (а.
с.  53) Пояснила,  що трудову книжку вона отримала лише
17.01.2007 року,  а запис здійснений в журналі
видачі трудових книжок про те,  що нею
отриману трудову книжку 31.08.2006 року є невірним.

З витягу
журналу видачі трудових книжок вбачається,
що 31.08.2006р. позивачка отримала трудову книжку,  що підтверджується її особистим
підписом.  (а. с.  16)

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_4,  яка
працює на посаді начальника відділу кадрів ТОВ «Альянс-ігри та розваги»,  підтвердила,
що 31.08.2006 року до неї звернулась ОСОБА_1 з проханням внести в
трудову книжку запис про її звільнення не за прогул,  а за власним бажанням,  так як з записом про прогул її жодне
підприємство не прийме на роботу. Крім того,
нею було змінено дату звільнення ОСОБА_1,  не 01.07.2006р.,  а 01.09.2006р. для запису безперервного стажу
роботи позивачу. Вона підтвердила,  що
трудову книжку ОСОБА_1 отримала саме 31.08.2006 року,  про що було внесено відповідний запис в
журнал видачі трудових книжок ( а. с.
134)

Вказане
підтверджується пояснювальною запискою ОСОБА_4 від 14.05.2007 року та наказом №
5/2 - к від
16.05.2007 року про накладенння дисциплінарного стягнення на ОСОБА_4 (а.
с.  14, 19)

Оцінюючи
надані покази свідка ОСОБА_4 у сукупності з дослідженими в судовому засіданні
матеріалами справи суд вважає їх достовірними та допустими,  а тому приймає до уваги.

Враховуючи
викладене вище,  суд вважає встановленим
той факт,  що відповідачем було видано
трудову книжку позивачу ОСОБА_1 саме 31.08.2006 року.

Таким
чином,  судом встановлено,  що відповідачем порушено строки видачі
трудової книжки позивачу ОСОБА_1 у зв'язку з її звільненням,  а тому приходить до висновку,  що вимоги позивача,  щодо стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню лише за період з
01.07.2006 року по 31.08.2006 року в сумі 1010, 32 грн.,  виходячи з її середньомісячної заробітної
плати в розмірі 580 грн. (а. с.  17)

Суд не
приймає до уваги посилання позивача про те,
що нею було отримано трудову книжку лише 17.01.2007 року,  оскільки дане спростовується вище наведеними
обставинам справи. Інших доказів які б підтверджували доводи позивача суду не
надано.

Згідно  ст.
233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до районного,
районного у місті,  міського чи
міськрайонного суду в тримісячний строк з дня,
коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого
права.,  а у справах про звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Встановлено,  що позивач звернулась до суду з даним позовом
лише 25.04.2007 року. Подання даного позову в квітні 2007 року мотивувала
тим,  що про порушення своїх прав вона
дізналася 17.01.2007 року та проводила консультації зі своїм адвокатом.

(а. с.  53)

Враховуючи
викладене вище та приймаючи до уваги наявне в матеріалах справи листування між
сторонами,  а також враховуючи пояснення
сторін в судових засіданнях,  суд
приходить до висновку,  що про порушення своїх
прав позивач дізналась 31.08.2006 року,
тобто в день отримання трудової книжки. Суд вважає,  що позивач мала право звернутися до суду з
позовом про стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений
прогул,  у зв'язку з затримкою у видачі
трудової книжки протягом 3-х місяців,
однак цього не зробила без поважних на те причин.

Таким
чином,  суд вважає,  що позивачем пропущено 3-х місячний строк на
звернення до суду з вимогою про стягнення середньомісячної заробітної плати за
вимушений прогул,  у зв'язку з затримкою
у видачі трудової книжки,  підстав для
поновлення даного строку суд не вбачає,
а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно  ст.
237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав призвили до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для органіхації свого життя.

Враховуючи
те,  що суд прийшов до висновку про
відмову в задоволенні вимог позивачки про стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  суд не знаходить
підстав і для задоволення вимог позивачки про стягнення моральної шкоди в сумі
12000 грн.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  47,  116,
232,  233,  234,
235 КЗпП України,   ст.  10, 11,
57-60, 209, 212-215 ЦПК України,
суд,  -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1до ТОВ «Альянс-ігри та розваги»,  3-тя особа - ОСОБА_2про стягнення
середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Рішення
може бути оскаржене протягом місяця з наступного дня після його проголошення до
Апеляційного суду м. Києва через районний суд.