Справа № 2-462 2007р.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

04 вересня 2007 року Ленінський районний суд м.Донецька в складі:

головуючого судді                            І.П.Іванова

при секретарі                                               О.Г.Іншакової

за участю
представників позивача:            ОСОБА_2,
ОСОБА_3.,

представника
відповідача :                         ОСОБА_4.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Донецьку справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_5про
визнання недійсним договорів позики і застави, та відшкодування моральної
шкоди, судових витрат, треті особи: ОСОБА_6,
приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Крохмаль Владислав Олександрович,
та зустрічним позовом ОСОБА_5до
ОСОБА_1про звернення стягнення на майно, що знаходиться у заставі, кошти, третя
особа: ОСОБА_6, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача
про визнання недійсним договорів позики і застави та відшкодування моральної
шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 липня 2006 року вона підписала договір
позики, згідно якого ОСОБА_5.,
зобов'язався позичити їй грошові кошти в розмірі 270 000 гривень в строк до 06
січня 2007 року.

Пунктом 4 зазначеного договору позики передбачено, що з
метою належного виконання своїх зобов'язань з приводу повернення суми позики в
термін, передбачений договором позичальник надає в заставу автомобіль марки BMW, модель Х5, рік
випуску 2003, чорного кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який належить
йому на праві приватної власності.

07 липня 2006 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 посвідчено договір застави вказаного автотранспортного засобу з
метою забезпечення вимог за договором позики від 06 липня 2006 року. Сторонами
за цим договором виступали ОСОБА_5(позикодавець
за договором позики) та ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_1(позичальника за
договором позики) на підставі довіреності, виданої 06 липня 2006 року.

Для забезпечення належного збереження предмета застави, в тому числі для
вживання всіх заходів для його захисту від посягань з боку третіх осіб, предмет
застави переданий на зберігання заставодержателю.

13 січня 2007 року приватним нотаріусом Донецькою міського нотаріального
округу ОСОБА_7 позивачу надіслано повідомлення про звернення ОСОБА_5. з проханням
вчинити виконавчий напис, щодо звернення стягнення на автомобіль, належний
ОСОБА_1. Нотаріусом застережено, що у разі непогашення боргового зобов'язання
позичальником за договором позики від 06 липня 2006 року в добровільному
порядку, ним буде виконано виконавчий напис.

Згідно
пункту 12 договору позики від 06 липня 2006 року цей договір вважається
укладеним та набирає законної сили з моменту фактичної передачі позикодавцем
позичальнику обумовленої суми або перерахування на його банківський рахунок. Це
знаходить своє закріплення у статті 1046 Цивільного кодексу України. Ця норма
права зазначає, що по договору позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність іншій стороні (позичальнику) гроші або інші речі, а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей (суму позики) або рівну
кількість речей того ж роду та якості.

Але гроші в
розмірі 270 000 гривень позивачу передані не були.

Факт
передачі ОСОБА_5. грошових коштів ОСОБА_1., ні якими доказами не
підтверджується.

Спірний
договір підтверджує лише намір позикодавця передати грошові кошти позичальнику,
після чого у позичальника повинні були виникнути зобов'язання з повернення
грошей. У випадку досягнення сторонами домовленості стосовно передачі в позику
грошових коштів шляхом підписання відповідного письмового документа, ці
обставини не породжують ніяких правових наслідків: передача грошей може і не
відбутися, а обов'язок повернути гроші у позичальника не виникне. Це пов'язано
з тим. що договір позики є реальним, тобто вважається укладеним з моменту
передачі грошових коштів.

У зв'язку з тим, що зміст спірного договору позики вказує лише на намір
передати гроші, факт передачі грошей позикодавцем та факт їх отримання
позичальником повинен бути підтверджений якимось додатковим документом,
наприклад, розпискою, або сам договір позики мав би містити в собі пункт, в
якому б зазначалося, що ОСОБА_1. отримала 270 000 гривень від ОСОБА_5. при підписанні
цього договору.

Отже, оскільки фактично грошові кошти позикодавцем
передані позивачу не були, будь-яких документів, які б посвідчували факт
передачі грошових коштів, не складалося та не підписувалося, то й ніяких
зобов'язань з приводу повернення цієї грошової суми у нього не виникло.

Крім того,
позивачка вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було заподіяно
моральну шкоду, мотивуючі тим, що вона є серйозною, чесною, відповідальною
людиною, має сім'ю, відбулася як професіонал, користується повагою серед
оточуючих її людей, однак внаслідок протиправних дій відповідача вона втратила
довіру до людей.

Вважає, що
договір позики не відбувся внаслідок непередання грошей ОСОБА_5., вона була
впевнена, що і правочин, укладений в рахунок забезпечення основного
зобов'язання -договір застави автотранспортного засобу, не може вважатися
таким, і не набрав законної сили.

Для неї було
несподівано отримати листа нотаріуса з повідомленням про заяву відповідача з
проханням вчинити виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль.
Негативні емоції, переживання вплинули на її спокій і стан здоров'я, спричинили
постійне вживання лікувальних препаратів. Вона втратила сон, без заспокійливих
засобів знаходитись у душевній рівновазі не може.

Душевні
страждання позивачки не могли не позначитися на її звичайному укладі життя, на
її відносинах з оточуючими і перш за все з близькими родичами, призвели до
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для
організації свого життя. Вона зневірила у чесні та порядні стосунки між людьми.

Спричинену моральну шкоду позивачка оцінила в розмірі 10000 (десять тисяч)
гривень. Просила визнати договір позики від 06 липня 2006 року, укладений між
ОСОБА_5та ОСОБА_1, недійсним, визнати договір застави транспортного засобу від
07 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_5та ОСОБА_6, який діяв від імені
ОСОБА_1на підставі довіреності, недійсним. Зобов'язати ОСОБА_5повернути
ОСОБА_1належний їй на праві власності автомобіль марки BMW, модель X 5, рік
випуску 2003, чорного кольору, реєстраційний НОМЕР_1.Стягнути з ОСОБА_5на користь
ОСОБА_1 10000 гривень за моральну шкоду, та за судові витрати: 1708 грн. 50
коп. за сплачене державне мито; 30 гривень за інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу.

В судовому засіданні
позивачка та її представники позов підтримали, з позовними вимогами відповідача
не згодні.

Відповідач та його представник з позовом ОСОБА_1. не
погодились, звернулись із зустрічним позовом до позивачки про звернення
стягнення на предмет застави майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 липня 2006
року між ОСОБА_5та ОСОБА_1. був укладений договір позики на суму 270000
гривень. В забезпечення вимог за договором позики від 06 липня 2006 року.,
приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_7
посвідчено договір застави від 07 липня 2006 року за реєстровим № 4341
автомобіля марки BMW, модель X 5, рік випуску 2003, чорного кольору, реєстраційний
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1. Договір застави від імені власника автомобіля
підписував ОСОБА_6., який діяв за довіреністю.

У відповідності з договором позики ОСОБА_1. повинна була
повернути борг в строк до 07 січня 2007 року, але ж до теперішнього часу вона
своїх зобов'язань не виконала. Просили стягнути з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_5. шляхом
звернення стягнення на належний ОСОБА_1. автомобіль марки BMW, модель X 5, рік
випуску 2003, чорного кольору, реєстраційний НОМЕР_1, гроші у сумі 270 000
гривень.

В
додатку до зустрічного позову представника відповідача зазначено, що у
відповідності з п. З договору позики від 06 липня 2006 року - у випадок
несвоєчасного повернення боргу боржник зобов'язан сплатити 3 % від суми боргу
за кожен день прострочки з урахуванням індексу інфляції за весь період
прострочки, борг, та 3 % річних що складає 3 003 620 гривень. Просив стягнути з
ОСОБА_1. на його користь гроші у сумі 3 003 620 гривень, які складаються : борг
на 08.01.07р. - 270 000 грн., прострочка у січні 2007 р. - 24 дні, інфляція у
січні - 100,5: 270 000 грн. + (3% х 24)=270 000 +72% = 464 400 х 1,005 - 466
722 грн. Борг на 01.02.2007р. - 466 722 грн., прострочка у лютому 2007 р. - 28
днів, інфляція - 100,6: 466 722 грн. + (3% х 28) = 466 722 + 84% = 858 768,48 х
1,006=863 921,09 грн. Борг на 01.03.07р. - 863 921,09 грн., прострочка у
березні - 31 день, інфляція - 100,2: 863 921,09 грн. + (3% х 31) = 863 921,09 +
93% = 1 667 367,7 х 1,002 = 1 670 702,4 грн. Борг на 01.04.07р. - 1 670 702,4
грн., прострочка у квітні - 25 днів, 1 670 702,4 грн. + (3% х 25) =1 670 702,4
+ 75 % = 2 923 729,2 грн. Борг з урахуванням 3% річних : 270 000 грн.: 365 днів
= 739,73 грн. на добу, загальна прострочка виконання договору позики складає -
108 днів; 739,73 х 108 = 79 890,84 грн. 2 923 729,2 + 79 890,84 = 3 003 620
грн.

Третя особа ОСОБА_6.
знаходиться у Донецькому слідчому ізоляторі № 5, у зв'язку з притягненням
до кримінальної відповідальності за ст. 190 ч. З КК України. Він тричі був
опитаний, в порядку судового доручення: перший раз він пояснив, що ОСОБА_1., отримала
гроші від ОСОБА_5. (а.с.
47), другий раз він пояснив, що гроші від ОСОБА_5.
отримав він, при цьому ОСОБА_1не було, вона гроші від ОСОБА_5. не отримувала,
ні яких розписок вона не писала.(а.с.59). В третьому своєму поясненні він
вказав, що ОСОБА_1від ОСОБА_5. ніяких
грошей не отримувала, тому позов ОСОБА_5 є
необґрунтованим.(а.с.81).

Третя особа ОСОБА_7. суду заявив, що дійсно він оформляв договір застави
автомобіля позивачки, при цьому ні яких порушень з його боку не було. При ньому
ОСОБА_5. гроші ОСОБА_1.
не передавав і про це йому ні чого не відомо.

Заслухавши сторони, їх представників, третю особу ОСОБА_7., свідка
ОСОБА_8., дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1. обґрунтованим
та підлягає задоволенню.

У зустрічному
позові ОСОБА_5. необхідно
відмовити з наступних обставин.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1. суду пояснила, що в липні 2006 року
їй знадобились гроші для придбання доньки квартири у місті Донецьку. Вона
почала шукати чоловіка у якого можна було б позичити гроші. їй запропонували
ОСОБА_6, який не заперечував у позичанні грошей. Об.липня 2006 року вона та її
чоловік на автомобілі BMW приїхали до м.Донецьку де вона вперше побачила
відповідача ОСОБА_5., котрий був згоден позичити їй 270 000 гривень., але ж під
заставу її автомобіля. Вони склали договір займу, проте гроші вона не отримала.
У нотаріуса ОСОБА_7., якого знає ОСОБА_5., їй
стало відомо що її автомобіль BMW знаходиться під арештом. Оскільки грошей вона не
отримувала, то вона

запропонувала
ОСОБА_5.
розірвати договір позики. Але той почав завіряти її в тому, що все буде добре,
арешт з автомобіля буде знятий і тоді вона отримає гроші. Вона на автомобілі
разом з чоловіком повернулася до міста мешкання - Єнакієве, туди прибув і
ОСОБА_6., який став її завіряти, що вона отримає гроші коли буде продано її
автомобіль і попросив надати йому довіреність на виконання всіх дій: на продаж,
заставу і таке інше її автомобіля , що вона і зробила. ОСОБА_6. забрав
довіреність, її автомобіль і більше вона його не бачила. Таким чином вона
втратила автомобіль і не отримала грошей.

її пояснення в судовому засіданні підтвердив допитаний в якості свідка її
чоловік ОСОБА_8.

Відповідач ОСОБА_5. суду
пояснив що 01 - 02 липня 2006 року, до нього звернувся ОСОБА_6., який приїхав на
автомобілі позивачки, якого він бачив вперше та попросив позичити 270 000
гривень. Він був згоден з цим, однак тільки під заставу автомобіля ОСОБА_1., що
гроші він віддасть по договору позики тільки власнику автомобіля.

06.07.2006 року, в Донецьк приїхала позивачка з
чоловіком, зустрілись вони у нотаріуса ОСОБА_7., де він та позивачка склали
договір позики і він віддав їй 270 000 гривень.

Однак було встановлено, що автомобіль позивачки
знаходиться під арештом. Тому він і позивачка вирішили, що вона складе
генеральну довіреність на ім'я ОСОБА_6., котрий буде діяти від її імені, а
також її чоловік повинен написати заяву, що він не буде перешкоджати договору
застави автомобіля. Отримав гроші позивачка з чоловіком уїхали на своєму
автомобілі. 07.07.2006 року до нього приїхав ОСОБА_6., з яким був складений
договір застави автомобілю позивачки, засвідчений нотаріусом ОСОБА_7 Після
цього автомобіль позивачки знаходиться у нього. Також надав пояснення суду, що
до цього ОСОБА_6. він не
знав і з ним не спілкувався. Потім заявив суду, що віддав позивачці без свідків
не 270 000 гривень, а 45 000 доларів США.

К поясненням
відповідача ОСОБА_5. суд
відноситься критично, тому що вони супереч.1иві, спростовуються поясненнями
позивачки, третьої особи ОСОБА_6.,
свідка ОСОБА_8., не підтверджені ні якими доказами і суд вважає, що вони не
відповідають фактичним обставинам справи.

Суд вважає, що позивачка не тільки не отримала гроші від ОСОБА_5., але і була
позбавлена права на користування та володіння своїм автомобілем.

В обґрунтування
своїх позовних вимог ОСОБА_1. надано до матеріалів справи серед інших
документів договір позики від 06 липня 2006 року. Цей договір, згідно якого
відповідач -ОСОБА_5. зобов'язався позичити грошові кошти позивачу в розмірі 270
000 гривень на строк до 06 січня 2007 року, ОСОБА_1. дійсно підписала. Але
будь-яких обумовлених угодою грошових коштів ні в цей день, ні в будь-який
інший не отримувала.

В судовому
засіданні між представниками обох сторін виникли суперечності з приводу того чи
може п. 1 Договору вважатися підтвердженням факту передачі Позикодавцем
Позичальнику грошових коштів.

Відповідно
до ст. 628 ЦК України
зміст договору складають умови (пункти), визначені за згодою сторін та
узгоджені ними, та умови, які є обов'язковими згідно актів цивільного
законодавства.

Оскільки договір
є підставою виникнення цивільно-правового зобов'язання, то зміст цього
зобов'язання розкривається через права та обов'язки його учасників визначених
умовами договору.

Отже в
п.1 Договору, в якому зазначено, що позикодавець позичає, а позичальник приймає
в своє розпорядження грошову суму в розмірі 270 000 гривень на строк до 06
січня 2007 року, йдеться про предмет договору як про Істотну умову. В цьому
пункті оговорений саме зміст зобов'язання, а не момент передачі грошей ОСОБА_1.

Більш того п. 12 Договору визначає, що цей договір вважається укладеним та
набирає чинності з моменту фактичної передачі Позикодавцем Позичальнику
обумовленої суми або перерахування її на його банківський рахунок. Згідно п. 13
Договору цей договір буде вважатися виконаним при виконанні Сторонами взаємних
зобов'язань.

Отже з
цих пунктів убачається, що при
підписанні Договору сторонами він не є виконаним та взагалі не набирає
чинності.

Згідно ч.2 ст.1046 ЦК
України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших
речей, які визначені родовими ознаками.

Будь-яка обіцянка передати гроші, момент підписання договору або вказівка в
договорі на термін, на протязі якого буде здійснено передачу позики, не мають
юридичного значення.

В ході
судового розгляду відповідачем будь-яких документів, які б підтверджували факт
передачі ним грошових коштів ОСОБА_1. не надано.

ОСОБА_5. в судовому
засідання зазначив, що грошові кошти він нібито передавав ОСОБА_1. в іноземній
валюті в розмірі 45 000 доларів США.
Але цей факт лише підтверджує невиконання свого зобов'язання щодо передачі
грошових коштів позичальнику. Згідно довідки, виданої Управлінням НБУ в
Донецькій області курс долару США
по відношенню до гривні 06-07 липня 2006 року був таким: 100 доларів США -505,00 гривень.
Таким чином, якщо позикодавець і позичав би гроші ОСОБА_1., то сума складала би
із розрахунку 45 000 доларів США
X 5,05 гривень = 227 250 гривень. Договором же зазначена
сума в розмірі 270 000 гривень, що на 42 750 гривень більше тієї суми, які нібито
позичив ОСОБА_5.

Не можна
вважати переконливою позицію ОСОБА_5.
відносно наступного. Зі слів позивача та відповідача зрозуміло, що ці люди
вперше побачились безпосередньо в день укладання договору позики. Крім цього,
як пояснив відповідач в ході судового розгляду справи, ОСОБА_6 (посередника у
цій справі) він бачив другий раз у житті, ніколи його не кредитував. Як
з'ясувалося, 06 липня 2006 року договір в забезпечення позики, а саме, договір
застави транспортного засобу укласти було неможливо у зв'язку з перебуванням
предмету застави під забороною. Але незважаючи на цей факт, ОСОБА_5. навіть не
намагався потребувати від ОСОБА_1. нібито передану грошову суму назад. З його
пояснень вбачається, що він передав гроші ОСОБА_1та відпустив її до наступного
дня разом з машиною, яка повинна була бути предметом застави. Це незважаючи на
той факт, що ніяких документів або розписок, які б підтверджували передачу
грошей позивач не підписувала, договір застави ще укладено не було, машина
залишилась у власника, виявилося, що автомобіль находиться під арештом,
власника машини він бачить перший раз у житті, а посередника - другий.
Незважаючи на всі вищенаведені обставини, ОСОБА_5, як він стверджує,
06.07.2006р. передав грошові кошти у розмірі 270 000 гривень ОСОБА_1. та відпустив
її.

Відповідно до
частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність угоди
прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа
оспорює її дійсність з підстав, встановлених законом, така угода може бути визнана
судом недійсною (оспорювана угода).

Статтею
1051 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що грошові кошти або майно в дійсності не були
отримані ним від позикодавця або були отримані в меншій кількості, чим
встановлено договором.

Також слід зазначити, що частиною 2 статті 548 Цивільного кодексу України
встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність
основного зобов'язання (вимоги) тягне недійсність угоди з її забезпечення.

Таким чином, нотаріально посвідчений договір застави від 07 липня 2006
року, як угода з приводу забезпечення договору позики теж має бути визнаний
недійним.

Крім
цього, суд вважає, що ОСОБА_1. повинна бути відшкодована моральна шкода,
заподіяна їй діями відповідача. Під моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших
негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших
осіб.

Оскільки
ОСОБА_5. не
передавав грошові кошти ОСОБА_1., він не мав права укладати договір застави, а
також утримувати у себе автомобіль, який належить позивачу.

ОСОБА_1. взагалі не знала, що її автомобіль знаходиться у ОСОБА_5. Для неї було
несподівано отримати листа нотаріуса з повідомленням про заяву відповідача з
проханням вчинити виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль.

В
результаті дій відповідача, ОСОБА_1
взагалі ані отримала грошей для покупки квартири, а ні мала можливості
користуватися належним їй автомобілем, що вказано у рішенні.

Крім цього, як
зазначає позивач, ОСОБА_5
приходив в будинок її стареньких батьків та повідомив їм, що їх дочка винна
йому велику суму грошей. Це призвело до негативних емоцій, переживань, які
вплинули на спокій та стан здоров'я не лише позивача, а й її родичів. Душевні
страждання позивача не могли не позначитися на її звичайному укладі життя, на
його відносинах з оточуючими і перш за все з близькими родичами, призвели до
втрати нормальних життєвих зв'язків.

У відповідності до ст. 23 ЦК
України ОСОБА_1. має повне право на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої їй в результаті порушення її прав.

Тому суд вважає
суму моральної шкоди в 10 000 гривень обґрунтованою.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому суд вважає , що з відповідача необхідно
стягнути на користь позивачки 1708 грн. 50 коп. за сплачене державне мито; 30
гривень за інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, тому що це
підтверджено документально, та повернути їй автомобіль.

Зустрічний позов відповідача з додатком є необгрунтованим
та не відповідає дійсності тому в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі ч.3 ст. 215, ч. 2 ст. 548, 1051 ЦК України,
керуючись ст.ст.10,11, 60, 79, 81,88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1задовольнити.

Визнати договір позики від 06 липня 2006 року укладений між ОСОБА_5та
ОСОБА_1 - недійсним.

Визнати договір застави транспортного засобу від 07 липня
2006 укладений між ОСОБА_5та ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_1на підставі
довіреності, посвідченої 06.07.2006 року, ОСОБА_9., приватним нотаріусом
Єнакіївського Міського нотаріального округу, за реєстровим № 1274,
зареєстрований в реєстрі за № 4341 приватним Нотаріусом Донецького Міського
нотаріального округу ОСОБА_7- недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_5повернути ОСОБА_1належний їй на праві власності
автомобіль марки BMW, модель X 5, рік випуску 2003, чорного кольору, номер кузову (НОМЕР_2),
двигун V = 4619 (В), реєстраційний НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_5на
користь ОСОБА_1 10000 гривень за моральну шкоду, та за судові витрати: 1708
грн. 50 коп. за сплачене державне мито; 30 гривень за інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу.

В зустрічному позові ОСОБА_5до ОСОБА_1про звернення стягнення на предмет застави
належний їй автомобіль марки BMW,
модель X 5, рік випуску 2003, чорного кольору, номер кузову (НОМЕР_2),
двигун V = 4619 (В), реєстраційний НОМЕР_1. , грошові кошти у сумі
270000 грн. ( двісті сімдесят тисяч)., а також стягнення 3003620 грн.( три
мільйони три тисячі шість сот
двадцять) - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.