Справа
№2-2931
РІШЕННЯ

Іменем                                                                 України

22
жовтня 2007 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді -                                                                           Оздоби
М. О.,

при
секретарі -                                                                                    Скиданенко
Т.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві про визнання права власності на
квартиру,  що підлягає поверненню як
речовий доказ,  суд,  -

встановив:

ОСОБА_1.
звернувся до суду із позовом до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві та просить визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1,  яка
підлягає зняттю з арешту та поверненню у користування та розпорядження. В
обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини,  що відповідно до договору купівлі-продажу від
20.12.2005р. є власником зазначеної квартири,
а в травні 2007р. йому стало відомо про те,  що відповідачем було накладено арешт на
квартиру,  як на речовий доказ,  в ході проведення досудового слідства по
кримінальній справі по факту заволодіння спірною квартирою. Позивач вважає себе
добросовісним набувачем та просить позов задовольнити на підставі  ст.
ст. 16,  388,  391 ЦК
України.

В
судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали,  посилаючись на обставини,  викладені в позовній заяві.

Представник
Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з»явився
повторно,  про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причин неявки суду не повідомив,
заперечень проти позову та заяви про розгляд справи у його відсутності
не надав.

За таких
обставин,  суд вважає можливим розгляд
справи у відсутності представника відповідача в порядку пункту 4  ст.
169 ЦПК України на підставі наявних в справі доказів (постановити заочне
рішення).

Розглянувши
справу у межах заявлених позовних вимог,
заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи,  суд
вважає,  що позовні вимоги не підлягають
задоволенню,  виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст. 60 ЦПК України,  кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини,  на які вона посилається,  як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом
встановлено,  що відповідно до договору
купівлі-продажу від 20.12.2005р.,
посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального
округу,  ОСОБА_1. придбав квартиру
АДРЕСА_1(а.с. 5-6).

Згідно
реєстраційного посвідчення БТІ м. Києва від 22.12.2005р. зазначена квартира
зареєстрована за позивачем ОСОБА_1. (а.с. 7)

Відповідно
до постанови слідчого СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві від
15.03.2006р.,  накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1,  яка є речовим
доказом,  у зв»язку з розслідуванням
кримінальної справи по факту заволодіння квартирою за ознаками злочину,  передбаченого ч.4  ст. 190 КК України. Зазначена постанова
слідчим винесена на підставі  ст.  ст. 78-81,
130 КПК України (а.с. 9).

Згідно з вимогами  ст. 81 КПК
України,  питання про речові докази
вирішується вироком,  ухвалою чи
постановою суду або постановою органу дізнання,
слідчого прокурора про закриття справи.

Позивачем
та його представником у ході судового розгляду не надано будь-яких доказів з
приводу наявності вироку,  ухвали чи
постанови суду про вирішення питання щодо зазначеного речового доказу або
постанови органу дізнання,  слідчого
прокурора про закриття вказаної кримінальної справи.

Суд,  вважає необгрунтованими твердження позивача
та його представника в судовому засіданні щодо існування перешкод в
користуванні квартирою,  а також їх
посилання на вимоги  ст.  ст. 388, 391 ЦК України,  оскільки
відповідно до  ст. 321 ЦК України,  особа може бути позбавлена права власності
або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку,  встановлених законом.

Таким
чином,  на думку суду,  право власності позивача обмежено у випадку
та в порядку,  встановлених законом,  зокрема
ст.  ст. 78-81,  130 КПК України.

Крім
цього,  ОСОБА_1.,  заявляючи вимогу про визнання за ним права
власності на квартиру АДРЕСА_1,  яка
підлягає зняттю з арешту Святошинським РУ ГУМВС України в м. Києві та
поверненню йому у користування та розпорядження фактично просить скасувати
постанову слідчого,  якою накладено
арешт,  що повинно вирішуватись в
порядку,  передбаченому кримінально-процесуальним
законодавством.

Оцінюючи
зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні,  враховуючи ту обставину,  що позивач у встановленому законом порядку
набув право власності на квартиру,
договір купівлі-продажу на даний час ніким не оспорюється та недійсним
не визнавався,  а його право власності
обмежено відповідачем на підставі та в порядку,
встановлених законом,  суд вважає
за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись  ст.
ст. 78-81 КПК України,   ст.  ст. 321,
388,  391 ЦК України,   ст.
ст. 10,  11,  57-60,
169 п.4,  209,  212-215, 224-228 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

У
задоволенні позову ОСОБА_1до Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві про
визнання права власності на квартиру,  що
підлягає поверненню як речовий доказ - відмовити.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом,  що
його ухвалив,  за письмовою заявою
відповідача,  яка може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне
рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.