справа №2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

(заочне)

17 вересня
2007р.

Суворовський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого    судді - Кисельова В.К.

при
секретарі      - Голованець Н.Б.

за участю
адвоката ОСОБА_1.

відповідачів
ОСОБА_2.,  представниці відповідачів -
ОСОБА_3.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_4до ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
Одеської міської Ради,  третьої
особи,  що не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні відповідача - Одеської товарної біржі про
визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,  про встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сім'єю,  про визнання спадкоємцем за законом,  про встановлення факту прийняття спадщини та
про усунення від права на спадщину,

а також
за зустрічним позовом ОСОБА_6,  ОСОБА_7до
ОСОБА_5,  ОСОБА_4,  ОСОБА_8,
ОСОБА_2,  Одеської міської
Ради,  третіх осіб,  які не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача - Одеської товарної біржі,  Восьмої Одеської державної нотаріальної
контори,  Суворовського РВ ОМУ України в
Одеській області про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого
майна,  про визнання недійсним договору
дарування,  про зобов'язання відповідачів
не перешкоджати у здійсненні права власності,
про виселення та зняття з реєстраційного обліку,  про визнання права власності у порядку
спадкування,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4звернулась
з позовом до ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах та
проживання однією сім'єю,  про визнання
спадкоємцем за законом,  про встановлення
факту прийняття спадщини та про усунення від права на спадщину. Позовні
вимоги,  обгрунтовані тим,  що з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року,  вона знаходилась у фактичних шлюбних
відносинах зі ОСОБА_9.  Вони спільно
господарювали,  мали єдиний бюджет,  та проживали однією сім'єю.

1996
року вони за спільні кошти придбали у власність квартиру
АДРЕСА_1,  згідно договору купівлі-продажу
№ 15371,  що був укладений на Одеській
товарній біржі. Вказаний договір був оформлений на ОСОБА_9.,  та був зареєстрований в ОМБТІ 18.07.1996
року.

1997
року ОСОБА_9.,
подарував ОСОБА_8. Уі частину квартири АДРЕСА_1,  що було посвідчено нотаріально.

Однак,  як стверджує позивачка,  договір купівлі-продажу від
05.07.1996р.,  який був укладений з
ОСОБА_5та посвідчений Одеською товарною біржею не був посвідчений
нотаріально,  оскільки на той час не було
обов'язкове нотаріальне посвідчення цього договору,  та в зв'язку зі смертю ОСОБА_9. подальше
нотаріальне посвідчення його неможливо.

ОСОБА_9.
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2
частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка
вважає себе спадкоємцем,  оскільки на
протязі дев'яти років,  перебувала у
фактичних шлюбних  відносинах з  ОСОБА_9.,
вони  вели  спільне
господарство,

проживали однією
сім'єю,  і таким чином,  вона є спадкоємцем по закону четвертої черги.
Крім того,  вона фактично прийняла спадщину,  так як постійно проживала в квартирі,  сплачувала комунальні послуги.

Спадкоємцями
першої черги також є діти ОСОБА_9. - ОСОБА_2та ОСОБА_7. Позивачка
стверджує,  що діти померлого долею
батька,  а також його станом здоров'я не
цікавились,  матеріальної допомоги не
надавали,  участь у похованні не
приймали. В зв'язку з чим,  на підставі
п. 5  ст.
1224 ЦК України,  позивачка
просить також усунути від спадщині спадкоємців першої черги ОСОБА_2. та
ОСОБА_7.

На
підставі викладеного,  позивачка просить визнати
дійсним договір № 15371 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1,  укладеного між ОСОБА_5та
ОСОБА_9,  посвідченого Одеською товарною
біржею 05.07.1996р.,  встановити факт
перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_10.,  визнати її спадкоємцем четвертої черги,  встановити факт прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_9. у вигляді Уг частини кв. АДРЕСА_1,  усунути від права на спадщину ОСОБА_2. та
ОСОБА_7. (Т.1.,  а.с.  2-3).

В
судовому засіданні ОСОБА_4. підтримала позовні вимоги та пояснила,  що з померлим ОСОБА_9. вони декілька останніх
років знаходились у фактичних шлюбних відносинах,  вели спільне господарство. Діти померлого
батьком не цікавились,  матеріальної
допомоги не надавали,  тому вона
вважає,  що має право на спадщину. В
останнє судове засідання позивачка не з'явилась,  про розгляд справи була повідомлена належним
чином.

Відповідачі
ОСОБА_7.,  ОСОБА_2. позовні вимоги не
визнали та,  в свою чергу,  звернулись з зустрічним позовом.  Первісні зустрічні позовні вимоги були обґрунтовані
тим,  що з позивачкою ОСОБА_4. їх батько
спільного господарства не вів,  фактичних
шлюбних відносин не підтримував. Квартиру батько придбав на особисті кошти,  які він отримав після поділу майна з
колишньою дружиною ОСОБА_3. Позивачі також звернулись із заявами про видачу
свідоцтва про право на спадщину в нотаріальну контору,  однак їм було відмовлено у видачі
свідоцтва,  оскільки договір
купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально. На підставі
викладеного,  позивачі просили визнати договір
№ 15371 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_5та ОСОБА_9,  посвідчений Одеською товарною біржею
05.07.1996р. - дійсним,  визнати за ними
право власності у порядку спадкоємства по 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 за
кожним,  та відмовити у позові ОСОБА_4. (Т.1.,  а.с 55-57).

В
процесі розгляду справи ОСОБА_7.,
ОСОБА_2. доповнили позовні вимоги та просили визнати за ними право
власності на квартиру АДРЕСА_1 по Уг частки за кожним,  визнати недійсним договір дарування 1/2
частки квартири АДРЕСА_1,  укладений між
ОСОБА_9 та ОСОБА_4,  посвідчений 25
вересня 1997р. державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної
контори Туйск Фаїною Леонтіївною,
усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення
ОСОБА_4,  ОСОБА_8,  ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення,  а також зняти
їх з реєстраційного обліку.

Додаткові
позовні вимоги були обґрунтовані тим,  що
за думкою позивачів договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4,  посвідченого 25 вересня 1997р.,  був незаконно посвідчений державним
нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною.
Нотаріус не мала права посвідчувати договір дарування,  оскільки попередній договір купівлі-продажу
цієї квартири був посвідчений на біржі,
а не нотаріально. В зв'язку з цим,
вони вважають,  що

мають
право отримати у спадщину всю квартиру. Крім того,  позивачі за зустрічним позовом
стверджують,  що у спірній квартирі проживають
ОСОБА_4.,  її син ОСОБА_8.,  а також його дружина ОСОБА_2. без законних
підстав,  а тому підлягають виселенню без
надання іншого жилого приміщення,  з
обов'язковим зняттям їх з реєстраційного обліку по квартирі. (Т.1.,  а.с.  120-123).

Відповідачка
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась,
про розгляд справи була повідомлена через оголошення в пресі.

Восьма
Одеська державна нотаріальна контора просила розглянути справу у відсутність їх
представників (Т.1., а.с.  188,
Т.2,  а.с.  1).

Представники
Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради
просили розглянути справу у відсутність їх представників (Т.1., а.с.  189).

Представники
Одеської товарною біржі просили розглянути справу без їх участі (Т.1.а.с.  190)

Представники
Одеської міської Ради в судове засідання не з'явились,  причини неявки суду не повідомили.

Представники
Суворовського РВ ОМУ України в Одеській області просили розглянути справу без
їх участі (Т.1.,  а.с 302)

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши пояснення
позивачів за зустрічним позовом,
аналізуючи у сукупності докази по справі,  пояснення сторін та свідків,  дані судово-медичної експертизи,  суд приходить до висновку,  що у задоволенні позову ОСОБА_4необхідно
відмовити,  а зустрічний позов ОСОБА_6,  ОСОБА_7підлягає частковому задоволенню.

Так,  судом встановлено,  що 05.07.1996р. між ОСОБА_5та ОСОБА_9 був
укладений договір № 15371 купівлі-продажу нерухомого майна,  який був посвідчений Одеською товарною
біржею. Договір був зареєстрований Одеським міським бюро технічної
інвентаризації 18.07.1996р. Відповідно до умов договору у власність ОСОБА_9.
переходила квартира АДРЕСА_1.. (Т.1.,  а.с.  6-7).

Суд
вважає,  що сторони оформили вищевказаний
договір у письмовій формі,  як того
вимагає  ст.  44 ЦК
України,  угода відповідає вимогам
закону і інтересам сторін.

Після    оформлення предмет      угоди       фактично перейшов у користування

ОСОБА_9.,  сторонами був порушений обов'язок
нотаріального посвідчення вказаного договору.

Необхідно
відзначити,  що договір купівлі-продажу
квартири,  був посвідчений Одеською
товарною біржею. Статтею 15 Закону України „Про товарну біржу"
передбачено,  що угоди,  зареєстровані на біржі,  не підлягають нотаріальному посвідченню.

В той же
час,  згідно Тимчасового положення про реєстрацію
прав власності на нерухоме майно",
затвердженого Мін'юстом України 07.02.2002р. за № 7/5,  договори купівлі-продажу посвідчені на біржі,  не входять до переліку документів,  на підставі яких проводиться реєстрація права
власності. Однак,  вищевказане положення
чинного законодавства було прийнято після укладання сторонами договору.

При
цьому  ст. . 227 ЦК України в редакції 1963р.,  передбачала обов'язкове нотаріальне
посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку,  а не квартири. В даному випадку аналогія
законодавства щодо застосування вищевказаної норми до всіх жилих
приміщень,  відбулась набагато
пізніше,  а ніж сторонами уклали між
собою договір купівлі-продажу.

На
теперішній час,  ОСОБА_9. помер,  тому неможливо повторно нотаріальне посвідчення
вищевказаного договору,  тому суд
вважає,  що вищевказаний договір повинен
бути визнаний дійсним,  на підставі  ст.  47
ЦК України в
редакції 1963р.,  оскільки угода фактично
відбулась,  право власності на квартиру
зареєстровано належним чином.

Судом
також встановлено,  що 25 вересня 1997р.
між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1,  посвідчений 25 вересня 1997р.    державним нотаріусом Восьмої Одеської
державної нотаріальної контори Туйск

Фаїною Леонтіївною.(а.с.  8). Суд
вважає,  що не підлягає задоволенню
позовні вимоги позивачів за зустрічним позовом про визнання вищевказаного
договору недійсним.  По-перше,  договір дарування квартири був укладений
відповідно до  ст.  244 ЦК
України в редакції 1963р.,  тобто у
належній формі,  а також посвідчений
нотаріально. По-друге,  суд визнає
дійсним договір № 15371 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_5та ОСОБА_9,  посвідчений Одеською товарною біржею
05.07.1996р. дійсним.  По-третє,  ОСОБА_9. при своєму житті не звертався до
суду з вимогами про визнання вищевказаного договору недійсним,  при цьому строк позовної давності за
вищевказаними вимогами сплинув. В зв'язку з цим,  до спадкоємців не перейшло права щодо
визнання договору дарування недійсним,
оскільки це питання не було порушено спадкодавцем.

Спадкодавець
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  актовий
запис НОМЕР_1 від 09 вересня 2004р.,
зареєстрований Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління
юстиції м.  Одеси (Т.1.,  а.с.  18).

Після
смерті ОСОБА_9. залишилось спадкове майно,
а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями
першої черги за законом є його діти ОСОБА_7,
а також ОСОБА_2. (Т.1., а.с.  65)

Згідно
спадкової справи,  заведеної Восьмою
Одеською державною нотаріальною контрою після смерті ОСОБА_9.,  заяви щодо вступу в спадщину своєчасно подали
ОСОБА_7.,  ОСОБА_2.,  а також ОСОБА_4. (Т.1.,  а.с.
39-40). Таким чином,  вищевказані
особи,  прийняли спадщину відповідно до
вимог  ст.  1268-1270 ЦК України в редакції 2003р..

Листом
Восьмої Одеської державної нотаріальної контори № 229 ОСОБА_7.,  ОСОБА_2. було повідомлено,  про неможливість видачі свідоцтва про право
на спадщину,  оскільки договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був посвідчений на Одеській товарній біржі.
(Т.І.а.с,  62).

На
теперішній час,  ніхто із спадкоємців
ОСОБА_9. свідоцтва про право на спадщину не отримував.

ОСОБА_4.
в позовній заяві стверджує,  що вона
постійно проживала зі спадкодавцем,  між
ними були фактичні шлюбні відносити. Вищевказаний факт,  вона просила встановити в своїх вимогах.

Суд
вважає,  що вищевказаний факт,  лише частково знайшов підтвердження в
судовому засіданні.

Так,  згідно довідки про склад сім'ї від
11.10.2004р. у квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований тільки ОСОБА_9. (Т.1. а.с.  63) ОСОБА_4,
ОСОБА_8та ОСОБА_11 зареєстровані у АДРЕСА_2(Т.1., а.с.  66,
286).

Судом
також встановлено,  що дійсно ОСОБА_4. та
ОСОБА_9. деякий час підтримували між собою близькі стосунки,  що підтверджується матеріали цивільної справи
за позовом ОСОБА_4. до ОСОБА_9. про стягнення коштів (Т.1.,  а.с. 79-85).

Із пояснень свідків ОСОБА_12.,
ОСОБА_13.,  ОСОБА_14.,  ОСОБА_15.,

ОСОБА_16.,  ОСОБА_17.
вбачається,  що дійсно ОСОБА_4. та
ОСОБА_9. спільно

працювали,  здійснювали спільні
покупки,  при     цьому ОСОБА_4.  проживала із

ОСОБА_9.

Однак
свідки ОСОБА_18.,  ОСОБА_19.,  ОСОБА_20.,
ОСОБА_21.,  пояснили,  що ОСОБА_9. у фактичних шлюбних відносин з
ОСОБА_4. не перебував,  спільного
господарства не вів. Необхідно також відзначити,  що свідок ОСОБА_17. показав,  що він сам особисто допомагав померлому,  а його сестра ОСОБА_4. тільки допомагала.

Необхідно
також відзначити,  що в процесі розгляду
справи,  ОСОБА_4. пояснила,  що зі своїм чоловіком ОСОБА_22. вона не
проживала,  місце його перебування їй
було не відомо. Однак вищевказане твердження позивачки спростовується
матеріалами справи.

Так,  із матеріалів наглядного провадження
прокуратури Суворовського району м.
Одеси по скарзі ОСОБА_4. на дії ТОВ Дорожник Суворовського району
вбачається,  що ОСОБА_4. постійно
проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_22,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (Т.1.,  а.с.  290-292).
Вищевказані відомості також містяться у листі № 7 від 05.04.2006р. ТОВ
„Дорожник Суворовського району",  а
також матеріалах доданих до нього (Т.1.а.с.
192-203).

Таким
чином,  суд приходить до висновку,  що хоч і між сторонами були деякий час
близькі стосунки,  однак вони проживала
окремо один від одного та спільного господарства не вели,  лише спільно займались торгівлею на ринку.
Вищевказаний висновок суду в цілому підтверджується дослідженими в судовому
засіданні доказами,  а також аналізом
пояснень свідків та сторін.

Враховуючі
вищенаведене,  суд також вважає,  що не підлягає задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_4. про визнання її спадкоємцем четвертої черги.

В
судовому засіданні частково знайшли свого підтвердження твердження позивачки
про те,  що відповідачі ОСОБА_7. та
ОСОБА_2. не приділяли достатньої уваги своєму батькові,  а також не надавали матеріальну йому
допомогу. Так,  дійсно із пояснень свідків
ОСОБА_12.,  ОСОБА_13.,  ОСОБА_14.,
ОСОБА_15.,  ОСОБА_16.,  ОСОБА_17. вбачається,  що відповідачі не приділяли уваги
батькові,  про що він їм особисто
скаржився.

Однак
суд вважає,  що в даному випадку не
можливо застосувати положення п. 5
ст.  1224 ЦК України щодо
усунення спадкоємців від спадкування.

Так,  п. 5
ст.  1224 ЦК України в
редакції 1963р. за рішенням суду особа може бути усунена від права на
спадкування за законом,  якщо буде
встановлено,  що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві,  який
через похилий вік,  тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно
до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 213 від 21.08.2006р.,  встановлено,
що ОСОБА_9. не був недієздатним,
у зв'язку з наявними у нього захворюваннями,  адекватно сприймав навколишнє,  самостійно рухався,  міг здійснювати будь-які самостійні активні
дії. ОСОБА_9. був здатний здійснювати самостійно всі необхідні функції для
забезпечення власної життєдіяльності,
тобто,  медичних даних про потребу
у постійній сторонній допомозі за вищевказаний період не мається. (Т.1,  а.с 260-271).

Таким
чином,  судом не встановлено доказів
того,  що померлий ОСОБА_9. перебував у
безпорадному стані. На підставі викладеного,
суд вважає,  що не підлягають
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4. про усунення спадкоємців першої черги за
законом.

В
зв'язку з цим,  суд вважає,  що саме ОСОБА_7. та ОСОБА_2. мають право
ставити питання щодо визнання дійсним договору № 15371 купівлі-продажу
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1,  укладеного
між ОСОБА_5та ОСОБА_9,  посвідченого
Одеською товарною біржею 05.07.1996р.,  а
в аналогічних вимогах ОСОБА_4. необхідно відмовити.

Враховуючі,  що ОСОБА_7. та ОСОБА_2. є єдиними
спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_9. то за ними
необхідно визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1,  тобто по 1/4 частки квартири за кожним.

Суд
також вважає,  що не підлягають
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_6,
ОСОБА_7про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення
ОСОБА_4,  ОСОБА_8,  ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення,  а також зняття
їх з реєстраційного обліку.

Так,  судом вже було встановлено,  що у квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований
тільки ОСОБА_9. (Т.1. а.с.  63) ОСОБА_4,  ОСОБА_8зареєстровані у АДРЕСА_2(Т.1.,
а.с.  66,
286).

Посилання
позивачів по зустрічному позову на рапорт дільничного не є достатнім доказом
того,  що у квартирі проживали ОСОБА_8.
та ОСОБА_2.,  оскільки вищевказані особи
мають реєстрацію за іншим місцем проживання і в спірній квартирі не проживають.
(Т.1., а.с.  124). Вищевказаний факт
підтвердив представник відповідачів.

Крім
того,  враховуючі той факт,  що ОСОБА_8. належить 1/2 частка
квартира,  а ОСОБА_7. та ОСОБА_2. інша
частина квартири,  то квартира є об'єктом
спільної часткової власності.

Відповідно
до ч. 1  ст.  358 ЦК
України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за
їхньою згодою. Вищевказана норма законодавства визначає,  що співвласники повинні домовлятись про
порядок користування спільним майном,
при цьому ніхто з них не має переважного права обмежувати права один
одного.

Позивачка
ОСОБА_4.,  а також відповідачі ОСОБА_7.
та ОСОБА_2. можуть проживати та користуватись квартирою,  однак питання щодо проживання інших осіб
повинно вирішуватися за спільною згодою співвласників.

Таким
чином,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_4.,
ОСОБА_2. не можливо зняти з реєстраційного обліку по АДРЕСА_2,  оскільки вони в ній не зареєстровані.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  47 ч. 2,  113,
224,  227 ЦК України в
редакції 1963р.,   ст.  ст.
358,  1218,  1220,
1222,  1224,  1258,
1261, 1268 ЦК України
в редакції 2003р.,   ст.   ст.
10,  11,  209,
212-215 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

1.
У задоволенні позову ОСОБА_4до ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  Одеської міської
Ради,  третьої особи,  що не заявляє самостійних вимог щодо предмета
спору на стороні відповідача - Одеської товарної біржі про визнання дійсним
договору купівлі-продажу нерухомого майна,
про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах та
проживання однією сім'єю,  про визнання
спадкоємцем за законом,  про встановлення
факту прийняття спадщини та про усунення від права на спадщину - відмовити.

2.
Відмовити ОСОБА_4у задоволенні позовних вимог про
визнання дійсним договору № 15371 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1,  укладеного між ОСОБА_5та
ОСОБА_9,  посвідченого Одеською товарною
біржею 05.07.1996р.,  про встановлення
факту перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 та проживання однією
сім'єю,  про визнання спадкоємцем за
законом четвертої черги,  про
встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_9у вигляді Vi
частки квартири АДРЕСА_1,  про
усунення ОСОБА_6,  ОСОБА_7від права на
спадщину після померлого ОСОБА_9.

3.
Позов ОСОБА_6,
ОСОБА_7до ОСОБА_5,  ОСОБА_4,  ОСОБА_8,
ОСОБА_2,  Одеської міської
Ради,  третіх осіб,  які не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача - Одеської товарної біржі,  Восьмої Одеської державної нотаріальної контори,  Суворовського РВ ОМУ України в Одеській
області про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,  про визнання недійсним договору дарування,  про зобов'язання відповідачів не перешкоджати
у здійсненні права власності,  про
виселення та зняття з реєстраційного обліку,
про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити
частково.

Визнати
договір № 15371 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1,  укладеного між ОСОБА_5та ОСОБА_9,  посвідченого Одеською товарною біржею
05.07.1996р. - дійсним.

5. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6,

ОСОБА_7про визнання право власності за кожним по 1/2
частки

квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування

за законом,  після
померлого ОСОБА_9- відмовити.

6.
Визнати за ОСОБА_2право власності на 1/4 частку квартири
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом,
після померлого ОСОБА_9.

7.
Визнати за ОСОБА_7право власності на 1/4 частку квартири
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом,
після померлого ОСОБА_9.

8.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6,  ОСОБА_7про визнання договору дарування Уг
частки квартири АДРЕСА_1,  укладеним між
ОСОБА_9 та ОСОБА_4,  посвідченого 25
вересня 1997р. державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної
контори Туйск Фаїною Леонтіївною - відмовити.

9.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6,  ОСОБА_7про усунення перешкод у здійсненні
права власності шляхом виселення ОСОБА_4,
ОСОБА_8,  ОСОБА_2 із квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення,
а також зняття їх з реєстраційного обліку - відмовити.

10.
Заходи забезпечення позову,  накладені згідно ухвали суду від 08.04.2005р.
після набранням рішення законної сили - скасувати та зняти арешт з квартири
АДРЕСА_1,  у реєстрі за реєстраційним №
1900209,  контрольна сума 05В АД64Г81.

11.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6,  ОСОБА_7державне мито у розмірі 51 (п'ятдесят
одна) гривня.

12.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати за інформаційно-технічне
забезпечення процесу у розмірі 30 (тридцять) гривень.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд
м.  Одеси шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження рішення суду і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги,  або в порядку п. 4  ст.
295 ЦПК України.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом,  що
його ухвалив,  за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.