Справа № 2-
року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
судді Дрішлюка А.І.,
секретаря судового засідання Іскрич В.В.,
відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання договору
купівлі - продажу укладеним та визнання права власності на 1/2 частини
звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору дарування від
02.12.2004 року недійсним, визнання договору купівлі - продажу укладеним та
визнання права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.
позовні вимогиОСОБА_1. посилався на те, що між ним та його сестрою ОСОБА_2.
була досягнута домовленість про продаж квартири АДРЕСА_1, на виконання якої він
передав ОСОБА_2. 27 000 доларів США.
Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2. замість укладання договору
купівлі-продажу з позивачем уклала договір дарування з його дружиною ОСОБА_3.
таким чином позивач вважає договір дарування від 02.12.2004 року удаваним,
оскільки він приховує дійсний правочин купівлі-продажу тому підлягає визнанню
ОСОБА_2. в попередньому судовому засіданні визнала позов, про що надала суду
відповідну заяву. В останнє судове засідання не з'явилась, про час та місце
слухання справи повідомлялась належним чином.
ОСОБА_3. в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання
повідомлялась належним чином.
Суд у зв'язку з
неявкою відповідачів та неповідомлення про поважні причини такої неявки в
судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника
позивача ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК
пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому
засіданні встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від
27.05.1994 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних
депутатів квартираАДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності
купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.1994 року вона була продана ОСОБА_6.
Після смерті ОСОБА_6. в ІНФОРМАЦІЯ_1 році власником зазначеної квартири за
рішенням Малиновського районного суду по справі № 2-2417/99 від 14.07.1999року
стала її дочка ОСОБА_2. як вбачається з рішення суду іншим спадкоємцем першої
черги був син померлої ОСОБА_6. -ОСОБА_1., який відмовився від прийняття
спадщини на користь сестри ОСОБА_2.

02.12.2004р.
нотаріально був укладений договір, відповідно якому ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3
ізольовану чотирьох кімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною
площею -61,7 кв.м., житловою - 44, 8 кв.м. Своє право власності ОСОБА_3.
зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується відповідною довідкою КП
«ОМБТІ та РОН» від 27.09.2007р.

До укладання
зазначеного договору дарування 25.11.2004р. ОСОБА_2. іОСОБА_1. уклали договір
купівлі-продажу зазначеної квартири в простій письмовій формі, відповідно якому
позивач купив у ОСОБА_2. спірну квартиру за 27 000 доларів США.

Продавець
зобов'язувався в місячний строк оформити нотаріальний договір купівлі-продажу,
але в порушення цієї домовленості уклав з відповідачкою ОСОБА_3. договір
дарування зазначеної квартири.

В судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2. підтвердила, що дійсно 25.11.2004р. домовилась із
своїм братом ОСОБА_1. про продаж належної їй квартири АДРЕСА_1, отримала від
нього гроші у розмірі 27 000 доларів США - повну вартість квартири, про що вони
склали письмовий договір купівлі-продажу. До від'їзду брата у закордонний рейс
вона не встигла оформити необхідні документи, а 02.12.2004р. оформила договір
дарування спірної квартири на його дружину ОСОБА_3. 02.12.2004р. фактично мав
місце не договір дарування, а договір купівлі-продажу квартири. Договір
дарування фона оформила на прохання відповідачки ОСОБА_3.

Відповідно до
ст.235 ЦК України
правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, є удаваним. Відносини сторін повинні регулюватися правилами
щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Суд вважає
доведеним, що 02.12.2004р. при укладанні договору дарування спірної квартири
сторони насправді вчинили договір купівлі-продажу квартири. Тому до
правовідносин сторін треба застосовувати правила договору купівлі-продажу.

ОСОБА_3 придбала
квартиру АДРЕСА_1 в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1. Відповідно до ст.60 СК
України придбана спірна квартира є спільним майном подружжя ОСОБА_1. Згідно із
ст.63 СК України кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

На підставі
викладеного, обґрунтованими є вимоги позивача щодо визнання за ним права
власності на 1/2 частину кв.АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач не вимагав визнання за ОСОБА_3. права власності на іншу
половину спірної квартири, таке питання в даному цивільному процесі не
розглядається.

Керуючись ст.ст.
16,235 ЦК України,
ст.ст. 60,63 СК України, ст.ст. 10,11,60,209-215,224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати
недійсним договір від 02.12.2004 p., відповідно якому ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3кв.АДРЕСА_1.

Рішення в цій
частині є підставою для КП «ОМБТІ та РОН» для анулювання відомостей про право
власності ОСОБА_3 на кв.АДРЕСА_1.

Визнати
укладеним 02.12.2004р. договору, відповідно якому ОСОБА_2 продала ОСОБА_3кв.АДРЕСА_1.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кв.АДРЕСА_1.

Заочне рішення
може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.