Справа № 2-832/07
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

25 вересня 2007р.
м. Дніпропетровськ

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при серетарі
Загорній Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2про
розірвання шлюбу, поділ майна
подружжя,

В С Т А Н О В И В :

09 листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду
м.Дніпропетровська з цивільним позовом до ОСОБА_2про розірвання шлюбу, поділ майна
подружжя. Просив розірвати шлюб, укладений між ним і
ОСОБА_2, зареєстрований Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського
району Дніпропетровської області 12 червня 2000 року, актовий запис НОМЕР_1;
поділити спільне майно - 1/3 домоволодіння АДРЕСА_1 рівними частками в натурі. 19.01.2007
року позивач уточнив позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на
1/6 частину будинку АДРЕСА_1, розділити в натурі 1/3 частин будинку АДРЕСА_1,
виділивши йому ½ від цієї частки. 14.05.2007 р. та 24.09.2007 р. позивач доповнив позовні вимоги,
просив також розділити між ним та ОСОБА_2 присадибну земельну ділянку будинку
АДРЕСА_1площею 0,0609 га рівними частками, по ½
частині кожному, що становить 0,03045 га.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12
червня 2000 року між позивачем та відповідачкою у справі був укладений шлюб,
зареєстрований Сурсько-Михалівською сільською радою Солонянського району
Дніпропетровської обл., актовий запис НОМЕР_1. Від шлюбу дітей не мають.

Спільне життя з
відповідачкою не склалося у зв'язку з психологічною несумісністю
та нерозумінням
один одного, не могли досягти згоди у питаннях ведення домашнього господарства, розподілу заробітних коштів, із за
чого між ними
стали виникати сварки і скандали. Вказані обставини негативно вплинули на їх сімейне
життя.

Шлюбні відносини між сторонами
припинилися у вересні 2004 року, спільне господарство не
ведеться, примирення позивач вважав
неможливим та недоцільним.

Крім
того, позивач ОСОБА_1 у позові посилається на те, що під час знаходження у шлюбі
на зароблені спільні грошові кошти 13 травня 2003р. ними була придбана 1/3 частина
домоволодіння АДРЕСА_1,
за суму в розмірі 14132 гривень,
право власносі на яку зареєстрували в Комунальному підприємстві „Дніпропетровське
міжміське бюро технічної інвентарізації” на ім'я відповідачки.

Згоди про добровольний поділ
майна між сторонами не досягнуто.

У своїх
усних та письмових поясненнях позивач ОСОБА_1 та його представник зазначали, що
при укладенні шлюбу відповідачці було відомо про псіхічне захворювання
позивача, підтвердженням чого є той факт, що вони познайомилися у 1999 році у
комунaльному закладі «Дніпропетровська обласна клінична псіхіатрична лікарня», де
вона працювала в 1-му відділенні на посаді медичної сестри, що підтверджується
довідкою, а ОСОБА_1 проходив лікування у тому ж відділенні, що також
підтверджується довідкою.

Спочатку
після укладення шлюбу вони жили в селі Сурсько-Михайлівка Солонянського району
Дніпропетровської обл., підтвердженням чого є реєстрація прописки відповідачки
в селі з 15.04.2000р. по 26.03.2003р. За час сумісного проживання в селі
ОСОБА_1 постійно працював в ТОВ „Колос” з грудня 2000року по травень 2003року,
і його заробітна платня за цей час склала суму в розмірі 6 288
гривень 29 копійок, що підтверджується довідкою, відповідачка в цей час ті декілька
місяців пропрацювала на свинофермі. Крім того, що позивач працював, заробляючи
грошові кошти для родини, вдома разом з відповідачкою займалися господарством,
а саме утримували дві корови, мали стадо гусей і курей, нутрій та виростили дві
свині. Тварин та птицю,
що були у в господарстві,
годували кормами, які ОСОБА_1
отримував в сільськогосподарському підприємстві, за аренду виданих йому
майнового та земельного паю.

Крім того, батько позивача -
ОСОБА_3, який також мешкає в селі Сурсько-Михайлівка, під час проживання в селі
з відповідачкою, постійно
піклувався
про їх
сім'ю,
надавав матеріальну допомогу, слідкував за станом здоров'я
позивача.

У березні 2003 року відповідачка
запропонувала переїхати
проживати поближче до її батьків, і для цього придбали будинок на житловому масиві Ігрень
м. Дніпропетровська, на що ОСОБА_1 погодився.

Проживаючи в селі сторони мали
достатньо продуктів
харчування для нормального життя, тому грошові кошти, зароблені ОСОБА_1 в
ТОВ
"Колос" практично не витрачали, але цих коштів було недостатньо для
придбання будинку, тому вирішили продати належне їм майно. Так, належний їм на праві
спільної сумісної власності автомобіль ВАЗ продали братові позивача
- ОСОБА_4за
сумму в розмірі 800 доларів США, що в еквіваленті складало 4000 гривень, гроші
віддав ОСОБА_2
Крім того, розпродали господарство,
тобто дві корови, дві свині, стадо курей і гусей а також нутрій, продажею яких
також займалася відповідачка, залишаючи гроші у себе.

Під час розпродажу майна відповідачка
їздила в м. Дніпропетровськ до своєї матері, для передачі грошей продавцю
будинку, при цьому гроші
передавалися не одноразово, а частками по мірі продажу нашого майна.

13 травня 2003 року відповідачка уклала з
ОСОБА_5договір купівлі-продажу 1/3 частини будинку АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що придбана
частина будинку перебувала в занедбаному стані і потребувала ремонту, позивач з
відповідачкою змушені були проживати у її батьків за адресоюАДРЕСА_2 і в цей
час разом з нею працювали в м. Дніпропетровську в КПД ТОВ "Біосфера" і на
зароблені спільні кошти, які також знаходилися у відповідачки, придбали
будівельні матеріали для ремонту придбаного будинку, провели до нього воду,
робили каналізацію, переобладнювали опалення, встановлюючи газове опалення.
Також власноруч позивач ОСОБА_1 приводив у порядок подвір'я будинку, викорчовуючи
старі дерева та порослі.

Розпоряджаючись спільними
грошима, відповідачка
власноруч розраховувалася за придбані будівельні матеріали.

В зв'язку з необхідністю
проходження лікування з вересня 2004 року по листопад 2004 року позивач знаходився у комунальному
закладі «Дніпропетровська обласна клінична псіхіатрична лікарня». Після виходу з лікарні позивач зі
своім
батьком прийшов до відповідачки, але вона нічого не пояснюючи виставила речі за
поріг та вигнала його
з дому.

Також
позивач пояснив, що 16
лютого 2006 року
до нього
додому, за адресою АДРЕСА_3 прийшла відповідачка зі своєю матір'ю та в
присутності ОСОБА_6 запропонувала позивачеві 5000 гривен, за те щоб спір
про поділ спільного майна закінчити мировою угодою. Позивач
від
запропонованих грошей відмовився.

У своїх
письмових запереченнях та усних поясненнях відповідач ОСОБА_2 та її представник
проти
розірвання шлюбу з ОСОБА_1 не заперечували, оскільки нею теж до Самарського районного суду подана позовна заява
про розірвання шлюбу, бо
не знала, що
ОСОБА_1 звернyвся
з аналогічним позовом.

Проти поділу спільного майна і
визнання за ОСОБА_1 права власності на частину в 1/3 частині домоволодіння по
АДРЕСА_1, заперечували
в повному обсязі, обгрунтовуючи свою позицію тим, що дійсно 12 червня 2000 року з
відповідачем ОСОБА_1 уклала шлюб, на початку сімейного життя вони
проживали у селі Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області.
Спочатку мешкали у батьків позивача, а потім у його бабусі. Так склалися
життеві обставини, що після укладення шлюбу ОСОБА_2 дізналися, що відповідач
страждає на псіхічне захворювання, також їй стало відомо, що ОСОБА_1 вживає наркотичні речовини - ­палить
коноплю.
Незважаючи на це, відповідач сподівалася, що ОСОБА_1 відмовиться від вживання
наркотиків,
і вони
продовжували жити разом. ОСОБА_2
пішла працювати на свиноферму, відповідач постійної роботи не мав, він
підробляв випадковими заробітками. Жили дуже скрутно, грошей завжди не
вистачало, у ОСОБА_1 все частіше траплялися випадки загострення психичного
захворювання, він збігав з дому, мандрував, його знаходили і повертали додому. Періодично
його поміщали на стаціонарне лікування у Дніпропетровську областну псіхіатричну
лікарню.
Матеріальної і моральної
допомоги від батьків ОСОБА_1 ОСОБА_2 не отримувала.

Бачивши такий стан речей,
батьки відповідачки наполягли на тому, щоб вона повернулася жити
додому, вони у березні 2003 року приїхали до Солоного і забрали її до себе додому у
АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 в цей час знаходився
на стаціонарному лікуванні у лікарні.

Батьки позивачки
запропонували
придбати для неї
житло, неподалік від будинку батьків по АДРЕСА_1 продавалася частина будинку.
Коштів на придбання житла ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не мали, але
батьки запропонували за власні кошти придбати цю частину будинку тільки для ОСОБА_2

У травні
2003 року був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частини будинку по
АДРЕСА_1. Згідно договору купівлі-продажу купівля здійснена за вісім тисяч
гривень. Але фактично цю частку будинку батьками було придбано за дві тисячі п'ятсот
доларів США, по що
свідчить розписка,
написана власноруч продавцем будинку ОСОБА_5, про те що вона в присутності
свідків отримала від матері позивачки - ОСОБА_7, 2500
доларів США.

Ця частка
будинку перебувала в занедбаному стані, і без ремонту в ній неможливо було
проживати, коштів на її ремонт у позивачки не було, тому
лишалася проживати в будинку своїх батьків.

В квітні 2003 року ОСОБА_1
вийшов із лікарні,
і ОСОБА_2
запропонувала йому прийти жити до її батьків, на що він погодився. У вересні
2004 року в нього черговий раз сталося загострення хвороби, він втік
із дому і з
того часу більш в сім'ю
не повертався.

Влітку 2005 року відповідач
за допомогою своїх батьків зробила ремонт у своїй частині будинку по
АДРЕСА_1 і переселилася разом із своїм сином туди жити.

Відповідач
ОСОБА_2 вважає, що 1/3
будинку по АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю, тому що придбана ця
частка будинку була не на спільні кошти подружжя, а на кошти її батьків.

Просила
відмовити
позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в частині визнання за ним
права власності на ½  частину в 1/3 частині будинку АДРЕСА_1,
а також на ½ частину земельної ділянки.

Заслухавши
пояснення да доводи сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що 12 червня 2000 року Сурсько-Михайлівською сільською радою
Солонянського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1і
ОСОБА_2 (а.с. 10). Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали разом, спочатку в
с.Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, а з квітня
2003 року - у батьків ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2, вели спільне господарство.

ОСОБА_1
працював з грудня 2000 р. по травень 2003 р. у ТОВ „Колос”, його заробітна
плата за цей період склала 6288,29 грн., що підтверджується довідкою №55 від
03.11.2005 р. (а.с. 35); також працював у ТОВ „КПД”  з серпня 2003 р. по жовтень 2004 р., його
заробітна плата за цей період склала 3878,24 грн., що підтверджується довідкою
№163 від 24.11.2006 р. (а.с. 37).

Мешкаючи
у с.Сурсько-Михайлівка, держали курей, гусей, свиней, велику рогату худобу,
споживали як самі, так і ОСОБА_2 продавала птицю на ринку, що підтверджується
показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4

13
травня 2003 року ОСОБА_5продала, а ОСОБА_2 купила за 14132 грн. 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9), право власності на зазначене нерухоме майно
зареєстровано за ОСОБА_2 в КП „ДМБТІ” 17.06.2003 р. (а.с. 8). 13 травня 2003
року ОСОБА_5продала, а ОСОБА_2 купила за 2000 грн. земельну ділянку площею
0,0609 га та вартістю згідно грошової оцінки 55320, 35 грн., що розташована за
адресою АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську (а.с. 62), право власності на яку посвідчується
державним актом на право власності на земельну ділянку від 26 жовтня 2004 року
(а.с.61).

Розрахунок
за придбане домоволодіння проводився між ОСОБА_7, яка передала дві тисячі
п'ятсот доларів США власнику (продавцю) ОСОБА_5 13 травня 2003 року. Зазначений
факт підтверджується показами свідків ОСОБА_5,ОСОБА_10, ОСОБА_11ОСОБА_12,
ОСОБА_7, ОСОБА_13, а також розпискоюОСОБА_5 про одержання від ОСОБА_7 2500
доларів США за продаж 1/3 частини будинку по АДРЕСА_1 від 13 травня 2003 року
(а.с. 26).

Придбана
частина будинку потребувала ремонту, який за твердженням відповідача та свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_12 проводили батьки та брат позивача (ОСОБА_13),
ОСОБА_1 участі у ремонті не брав.

Позивач
ОСОБА_1 стверджував, що власною працею брав участь у ремонті будинку, проте
матеріали для ремонту не придбавав, оскільки зароблені кошти віддавав дружині
(ОСОБА_2), яка ними розпоряджалася. Крім пояснень позивача, факт його участі у
ремонті домоволодіння підтверджується показами свідка ОСОБА_14, яка бачила, що
ОСОБА_1 встановлював огорожу, копав город. Крім того, факт участі позивача в
облаштуванні домоволодіння підтверджувала відповідач ОСОБА_2, яка при допиті
свідка ОСОБА_6 на питання головуючого відповіла, що дійсно хотіла віддати
ОСОБА_1 гроші за його участь у таких роботах.
Суд вважає доведеним факт певної участі позивача в облаштуванні
домоволодіння, а не ремонту власне будинку, оскільки останнє нічим не
підтверджується.

Посилання
на те, що належний сторонам на праві спільної сумісної власності належав автомобіль
ВАЗ-2121 продали братові позивача - ОСОБА_4за суму в розмірі 800 доларів США,
що в еквіваленті складало 4000 гривень, суд не бере до уваги як довод, що
підтверджує чи спростовує певні обставини, оскільки згідно пояснень сторін та
довіреності від 12 травня 2004 р. зазначений автомобіль на праві власності
належить ОСОБА_15, а ОСОБА_4та ОСОБА_1 надано право користуватися та
розпоряджатися зазначеним автомобілем, власниками автомобіля ніхто з них не був
(а.с. 36).

За
твердженням позивача, викладеним у позовній заяві, у судовому засіданні, також
і згідно з письмовими та усними поясненнями відповідача ОСОБА_2, фактично
шлюбні стосунки між ними припинилися у вересні 2004 року, з того часу сторони
спільно не проживали.

Спірні
правовідносини регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України.

Частиною 6 ст. 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою
приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього
окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно
з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, якщо договір про відчуження
майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з
моменту такої реєстрації.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності та право постійного
користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та його державною реєстрації. Відповідно до
ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Суд вважає 1/3 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську
спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки придбане на
кошти, спрямовані і призначені на потреби їх сім'ї, внаслідок чого 1/3
домоволодіння АДРЕСА_1 підлягає розділу між сторонами у рівних частках.

Разом з тим право власності на земельну ділянку площею
0,0609 га та вартістю згідно грошової оцінки 55320, 35 грн., що розташована за
адресою АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, набуто ОСОБА_2 26 жовтня 2004 р., тобто
під час окремого проживання після фактичного припинення шлюбних відносин, що не
заперечувалося сторонами, і суд вважає за можливе визнати право власності на
зазначену земельну ділянку особисто за ОСОБА_2

Оскільки
до вирішення питання про право власності позивача на певну частину спірного
домоволодіння будь-які дії щодо його розділу в натурі та визначення конкретних
частин, в тому числі призначення експертизи може тлумачитися як упередженість
суду, а також внаслідок невизначеності за технічною документацією певної
частини (кімнат, надвірних будівель), яка придбана ОСОБА_2 (відповідь КП ДМБТІ
від 03.04.2007 р. № 3180, а.с.82), розглянути в даному провадженні вимоги про
поділ спірного  домоволодіння в натурі не
вбачається за можливе, позовні вимоги в цій частині слід залишити без розляду.

Шлюб
між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 06 грудня 2006 року, яке вступило в законну силу 18
грудня 2006 р. (а.с. 103), провадження у справі в частині позовних вимог про
розірвання шлюбу належить закрити.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст.334 ЦК України, ст.ст.125, 126
ЗК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 131, 205, 207, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1,
яка є половиною від 1/3 частини цього домоволодіння, придбаного ОСОБА_2 згідно
договору купівлі-продажу від 13 травня 2003 року та зареєстрованого Комунальним
підприємством „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” 17
червня 2003 року, реєстровий номер майна: 621366.

Позовні вимоги в частині розділу в натурі 1/3 частини будинку № 15 по вул.
Апостолівській у м.Дніпропетровську, залишити без розгляду.

В позові про розділ між ОСОБА_1 да ОСОБА_2 земельної ділянки будинку
АДРЕСА_1 площею 0,0609 га рівними частками, по ½
частині кожному, що становить 0,03045 га,
відмовити.

Провадження
у справі в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1
і ОСОБА_2, закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя                    (підпис)                     А.О. Сухоруков

З оригіналом згідно.

Суддя                                                                        А.О.
Сухоруков