РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2007
року     Ріпкинський районний суд
Чернігівської області

у складі:
головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі
Грузд М. Я.,  Нерус Н.І. з участю
прокурора Софієнка В.В. позивача ОСОБА_1
представника позивача Шкляр A.M.
відповідача ОСОБА_5,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ріпки справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третіх осіб без
самостійних вимог - Ріпкинської районної державної нотаріальної контори та
територіальної громади в особі Любецької селищної ради Ріпкинського району
Чернігівської області,  про визнання
відбувшимся договору купівлі-продажу житлового будинку та про визнання права
власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,  третіх осіб без самостійних вимог -
Ріпкинської районної державної нотаріальної контори,  територіальної громади в особі Любецької
селищної ради Ріпкинського району посилаючись на те,  що 26.05.2004 року між ним та ОСОБА_3був
укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними
будівлями,  розташованого
поАДРЕСА_1ОСОБА_1  вказує,  що сплатив продавцеві ОСОБА_3. обумовлену
договором вартість майна,  а продавець
ОСОБА_3.,  в свою чергу,  передав йому житловий будинок та документи на
майно. Продавець ОСОБА_3. вподальшому обіцяв оформити договір купівлі-продажу в
нотаріальному порядку,  однак захворів та
помер. Таким чином,  ОСОБА_1  просить винести рішення,  яким визнати відбувшимся
договір-купівлі-продажу житлового будинку,
укладеного між ним та ОСОБА_3.,  а також визнати за позивачем право власності на вказаний
житловий будинок.

Під час
судового розгляду до участі у справі в якості співвідповідачів було притягнуто
ОСОБА_4 перебуваючи у шлюбі з якою,
ОСОБА_3. придбав житловий будинок,
а також ОСОБА_5,  котра перебувала
у шлюбі з ОСОБА_3. на момент відчуження майна.

Крім
того,  до участі у справі допущено
прокурора,  як представника
неповнолітньої ОСОБА_6 - доньки продавця будинку ОСОБА_3

В
судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги,  зазначивши,
що ОСОБА_3  перебуваючи у першому
шлюбі,  в 1986 році придбав житловий
будинок з надвірними будівлями,
розташований по АДРЕСА_1.  Після

розірвання
першого шлюбу,  ОСОБА_3. сплатив колишній
дружині її частку в спільно нажитому майні і,
таким чином,  став власником
житлового будинку вцілому. 26.05.2004 року ОСОБА_3.,  в присутності свідків,  за 1000 грн. продав належний йому будинок
позивачу ОСОБА_1  В цей же день,  ОСОБА_3. отримав кошти за продане майно та
передав будинок і документи щодо нього покупцеві ОСОБА_1Позивач,  разом з сім»єю,  проживає у вказаному вище будинку з літа 2004
року. Як вказують позивач та його представник,
ОСОБА_3. обіцяв покупцеві нотаріально оформити договір
купівлі-продажу,  однак не зробив цього і
помер 30.04.2006 року.

Відповідач
ОСОБА_4,  являючись матір»ю померлого
ОСОБА_3,  в судове засідання не
з»явилась,  надавши клопотання про
розгляд справи в її відсутність,  проти
задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідач
ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась,
надавши заяву про розгляд справи в її відсутність,  проти задоволення позовних вимог,  ОСОБА_4 не заперечує.

Відповідач
ОСОБА_5позовних вимог не визнала,
посилаючись на те,  що з
07.03.1990 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3,
від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач вказує,  що на момент смерті ОСОБА_3,  шлюбні відносини між ними були припинені,  чоловік періодично знаходився на
стаціонарному лікуванні та проживав у матері в с. Мекшунівка Ріпкинського району.
До припинення шлюбних відносин,  подружжя
проживало в будинку,  котрий належить
відповідачці ОСОБА_5 та розташований вАДРЕСА_2 Відповідач зазначає,  що її чоловік,  будучи залежним від алкоголю,  постійно потребував коштів на придбання
спиртних напоїв,  чим скористався ОСОБА_1
,  придбавши будинок за занадто низькою
ціною. ОСОБА_5 вважає,  що неповнолітня
дитина від шлюбу з ОСОБА_3,  має право на
частину спадщини після померлого батька.

Прокурор
в судовому засіданні вказав на необґрунтованість заявлених вимог,  посилаючись на те,  що ОСОБА_3. та ОСОБА_1 ,  як сторони договору купівлі-продажу житлового
будинку,  не виконали обов»язкових вимог
щодо його письмової форми та нотаріального посвідчення. Таким чином,  прокурор вказує на нікчемність укладеного правочину.
Крім того,  прокурор вважає,  що позивач не довів факту ухилення ОСОБА_3
від нотаріального посвідчення договору.

Представник
Любецької селищної ради відносить вирішення спору на розсуд суду,  вказуючи,
що їй відомо про факт купівлі позивачем у ОСОБА_3 житлового
будинку,  а також про факт проживання ОСОБА_1  у придбаному будинку з 2004 року.
Представник третьої особи зазначила,  що
ОСОБА_3. фактично припинив шлюбні відносини з ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в
Чернігівській обласній лікарні з приводу хвороби нирок,  ознак душевного розладу внаслідок зловживання
алкоголем,  не проявляв.

Представник
Ріпкинської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не
з»явилась,  надавши клопотання про
розгляд справи у її відсутність,  просить
винести рішення по суті спору на розсуд суду.

Заслухавши
пояснення учасників судового розгляду,
допитавши свідків,  дослідивши
матеріали справи,  суд приходить до
висновку,  що позов підлягає
задоволенню,  виходячи з наступного.

В
судовому засіданні встановлено,  і
сторони цього не оспорюють,  що ОСОБА_3.
перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 1984 по 1989 рік,
що підтверджується,  як
поясненнями учасників судового розгляду,
так і заявою відповідача ОСОБА_4,
поданої до суду.

З
дублікату договору купівлі-продажу від 27.08.1986 року вбачається,  що ОСОБА_3. придбав у ОСОБА_7. житловий
будинок з надвірними будівлями,
розташований по АДРЕСА_1

З
урахуванням викладеного,  суд приходить
до висновку,  що оскільки житловий
будинок був придбаний в період перебування ОСОБА_3. та ОСОБА_4 у шлюбі,  то він являвся спільною власністю цього
подружжя.

Із заяви
відповідача ОСОБА_4,  наданої до
суду,  вбачається,  що ОСОБА_3. сплатив останній половину
вартості житлового будинку і ОСОБА_4 не претендує на вказане майно.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_3та відповідач ОСОБА_5,
зареєстрували шлюб 07.03.1990 року,
а 22.06.1991 року у подружжя народилася донька ОСОБА_6З пояснень
відповідача ОСОБА_5,  даних в судовому
засіданні,  вбачається,  що вона не приймала участі у сплаті ОСОБА_3
частини коштів за будинок ОСОБА_4 ОСОБА_5 вказує,  що в період перебування у шлюбі з
ОСОБА_3,  будинок АДРЕСА_1 не
добудовувався та не переобладнався.

У
відповідності до ч. 1  ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім»ю України,  чинного на момент
укладення шлюбу між ОСОБА_3. та ОСОБА_5,
майно,  нажите подружжям за час
шлюбу,  є його спільною сумісною
власністю.

В
судовому засіданні не встановлено факту участі відповідача ОСОБА_5 у придбанні
спірного житлового будинку та суттєвому поліпшенні його стану,  отже підстави для визнання відповідача
ОСОБА_5 співвласницею житлового будинку,
відсутні.

Таким
чином,  суд приходить до висновку,  що на час укладення шлюбу 07.03.1990 року між
ОСОБА_3таОСОБА_5,  власником спірного
житлового будинку був Андрушок Валерій Петрович.

У
відповідності до п.1 ч.1  ст. 57
Сімейного кодексу України,  особистою
приватною власністю дружини,  чоловіка є
майно,  набуте нею,  ним,
до шлюбу.

Згідно
ч.1  ст. 41 Конституції України,  кожен має право володіти,  користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Статтями
2,  49 Закону України "Про
власність" визначено,  що право
власності - це врегульовані законом суспільні відносини стосовно володіння,  користування та розпорядження майном.  Кожний громадянин має право володіти,  користуватись та розпоряджатись майном
особисто або спільно з іншими.

З
пояснень відповідача ОСОБА_5,
вбачається,  що вона дізналася про
продаж її чоловіком будинку,  через
декілька днів після укладення відповідної угоди. ОСОБА_3. віддав частину
отриманих за будинок коштів неповнолітній доньці.

Таким
чином,  суд приходить до висновку,  що ОСОБА_3. розпорядився належним йому
майном,  з урахуванням інтересів своєї
неповнолітньої дитини,  а відповідач
ОСОБА_5,  тривалий час - близько двох
років,  знаючи про укладену угоду,  не оспорювала її у встановленому чинним
законодавством порядку.

З копії
свідоцтва про смерть серіїНОМЕР_1 від 03.05.2006 року,  вбачається,
що ОСОБА_3. помер 30.04.2006 року.

Суд
вважає,  що поведінка відповідача
ОСОБА_5,  свідчить про її згоду з
рішенням чоловіка щодо відчуження особисто належного йому майна.

Допитані  в судовому засіданні свідки ОСОБА_9. та
ОСОБА_10

показали,   що вони
були присутніми під час сплати ОСОБА_1
коштів в сумі 1000 грн. ОСОБА_3. Свідки вказують,   що гроші призначались як оплата за придбання
житлового будинку. Про отримання коштів та про передачу будинку покупцеві,   ОСОБА_3 власноручно була складена
розписка,   під якою свідки також
поставили свої підписи. Під час продажу будинку ОСОБА_3. ознак душевного
розладу не виявляв,   у стані
алкогольного сп»яніння не перебував.

З
урахуванням викладеного,   суд вважає
необгрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_5 про те,   що її чоловік,   на час укладення угоди,   міг не в повній мірі усвідомлювати значення
своїх дій.

Крім
того,   з пояснень відповідача
ОСОБА_5,   вбачається,   що хоча її чоловік і зловживав алкогольними
напоями,   ні вона,   ні інші особи,   не ставили питання перед компетентними
установами про обмеження ОСОБА_3 в цивільній дієздатності,   оскільки поведінка останнього не давала для
цього підстав.

У
відповідності до ч.2   ст.  220 ЦК України редакції 2004 року,   якщо сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору,   що підтверджується
письмовими доказами,   і відбулося повне
або часткове виконання договору,   але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,   суд може визнати такий договір дійсним.

З
розписки від 26.05.2004 року вбачається,
ОСОБА_3продав ОСОБА_1 за 1000 грн. будинок,   розташований по АДРЕСА_1   отримав за це кошти та передав майно
покупцеві.

Суд
вважає,   що розписка про передачу
продавцеві коштів та прийняття покупцем майна,
свідчить про досягнення між сторонами домовленості щодо усіх істотних
умов договору і є доказом,   в розумінні
ч.2   ст.
220 Цивільного кодексу України.

Крім
того,   з пояснень сторін та показів
свідків,   вбачається,   що ОСОБА_1
з сім»єю проживає у придбаному ним будинку з 2004 року і,   вказана обставина,   також підтверджує повне виконання сторонами
умов договору купівлі-продажу.

Суд
вважає безпідставними заперечення прокурора про недоведеність позивачем факту
ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення договору,   оскільки,
з пояснень учасників судового розгляду та письмових матеріалів справи
вбачається,   що за станом здоров»я
продавця,   останній неодноразово
перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах і,   вказана обставина,   могла перешкоджати йому в повній мірі
виконати свої зобов»язання перед покупцем.

Таким
чином,   суд приходить до висновку про
необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку дійсним.

Оскільки
сторони ОСОБА_3. та ОСОБА_1   досягли
домовленості щодо всіх істотних умов договору і повністю виконали його
26.05.2004 року,   суд вважає,   що право власності на майно перейшло від
ОСОБА_3 до ОСОБА_1   26.05.2004 року.

Таким
чином,   суд приходить до висновку,   що житловий будинок АДРЕСА_1   не може входити до складу спадщини після
смерті ОСОБА_3.,   яка настала 30.04.2006
року.

У
відповідності до ч. 1   ст.  328 ЦК
України,   право власності
набувається на підставах,   що не
заборонені законом.

Оскільки
в судовому засіданні підтверджено правомірність набуття ОСОБА_1   майна,
то за ним підлягає визнання права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями.

На
підставі викладеного,   керуючись   ст.
ст.   10,   57,
209,   212,   215,
218 ЦПК

України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Договір
купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3та ОСОБА_1-
визнати дійсним.

Визнати
за ОСОБА_1право власності на житловий будинок АДРЕСА_2

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано до апеляційного суду
Чернігівської області,  через Ріпкинський
районний суд,  протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційну
скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Чернігівської
області,  через Ріпкинський районний
суд,  протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.