Справа №2-2758/07
вересня 2007 року Саксаганський районний суд м.
Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
судді Дурасової Ю.В.
Стеблинській О.А.,  Козінцевій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Кривому Розі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до Криворізького
міського управління земельних ресурсів про визнання права власності на земельну
ділянку,  суд -
звернулися до суду з позовом до Криворізького міського управління земельних
ресурсів про визнання права власності на земельну ділянку і в обґрунтування
своїх позовних вимог вказали,  що
16.09.2005 року,  вони на підставі
договору дарування,  посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М.
,  зареєстрованого в реєстрі за №
2129,  отримали у приватну власність
домоволодіння,  яке розташовано АДРЕСА_1
і складається з: житлового будинку загальною площею 64, 4 кв.м. ,  в тому числі жилою площею 42, 4 кв.м. ,  літньої кухні,  сараїв,
вбиральні,  парканів та замощення.
Право власності на домоволодіння зареєстровано Комунальним підприємством
доля земельної ділянки,  на якій
розміщено подароване їм домоволодіння,  у
тексті договору дарування визначена не була,
у зв'язку з тим,  що дарувальник
під час укладення договору документів на право власності на землю не мав.
ними в дар домоволодіння належало дарувальнику - їхньому батькові
-ОСОБА_3,  на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (продавець - громадянка
ОСОБА_4),  укладеного 29.07.1998 року,  посвідченого Третьою Криворізькою
нотаріальною конторою,  зареєстрованого у
реєстрі за № 2-1625.
звернення до Криворізького міського управління земельних ресурсів у
переоформленні правоустановчих документів на земельну ділянку,  на якій розташовано належне їм домоволодіння,  їм було відмовлено. В обгрунтування
прийнятого рішення,  управління послалось
на відсутність у тексті договору дарування посилання на перехід до них права
власності на земельну ділянку,  а також
той факт,  що батько під час фактичного
володіння належною йому на підставі договору купівлі-продажу земельною ділянкою,  державний акт на право власності на землю на
своє ім'я не оформив.
документального оформлення права власності на земельну ділянку перешкоджає
їм,  як власникам житлового будинку,  використовувати його за призначенням,  у тому числі підтримувати його у
належному,  безпечному стані. Відповідно
125 Земельного Кодексу України відсутність документів,  що посвідчує право власності на земельну
ділянку,  взагалі унеможливлює
використання ними,  як безпосередньо
землі,  так і розташованих на ній
належних їм об'єктів нерухомого майна.
1 статті 120 Земельного Кодексу України встановлено,  що при переході права власності на
будівлю,  споруду,  право власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі цивільно-правових угод.
до ч. 1  ст.  377 Цивільного Кодексу України,  якщо договором про відчуження житлового
будинку розмір земельної ділянки не визначений,
до набувача переходить право власності на ту частину земельної
ділянки,  яка зайнята житловим будинком
та на частину земельної ділянки,  яка є
необхідною для їх обслуговування.
придбаної їхнім батьком земельної ділянки,
відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від
13.11.1996 року № 617,  зазначеного у п.
1. Договору купівлі-продажу від 29.07.1998 року становить 570 кв.м. ,  що відповідає нормам,  встановленим
ст.  121 Земельного Кодексу
381 Цивільного Кодексу України земельна ділянка разом з розташованими на
ній житловим будинком,  господарсько-побутовими
будівлями,  наземними і підземними
комунікаціями,  багаторічними
насадженнями визнається садибою.
до ч. 2  ст.  381 Цивільного Кодексу України у разі
відчуження житлового будинку вважається,
що відчужується вся садиба,  якщо
інше не встановлено договором або законом.
328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на
підставах,  що не заборонені законом,  зокрема із правочинів.
чином,  вони вважають,  що до них,
як до набувачів разом з переходом права власності на житловий будинок та
допоміжні споруди також перейшло право власності на зазначену вище земельну
ділянку у рівних частках у розмірі /4 від її загальної площі,  кожному.
392 Цивільного Кодексу України встановлено,
що власник майна може пред'явити позов про визнання його права
власності,  якщо це право оспорюється або
не визнається іншою особою,  а також у
разі втрати ним документа,  який
засвідчує його право власності. Крім того,
захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється,  зокрема,
шляхом визнання права на землю. Тому просять,  визнати за ними право власності на земельну
ділянку загальною площею 570 кв.м. ,  що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,  надану
для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських
будівель,  а також визначити,  що частки у спільній сумісній власності є
рівні і складають по 1/2 частині,  а
саме: 1/2 частина земельної ділянки належить ОСОБА_1 та 1/2 частина земельної
ділянки належить ОСОБА_2.
судовому засіданні позивачі,  кожен
окремо,  позовні вимоги підтримали
повністю,  підтвердивши доводи,  викладені в позовній заяві,  заявили клопотання про заочний розгляд
справи.
відповідача - Криворізького міського управління земельних ресурсів у судове
засідання не з'явився,  про час і місце
розгляду справи повідомлений належним чином,
від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Позивачі,  кожен окремо,
заявили клопотання про заочний розгляд справи. Таким чином,  суд,
згідно зі  ст.  224 ЦПК України,  ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд,  оцінюючи відповідно до  ст.
212 ЦПК України,  всебічно,  повно,
об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази,  вважає,
що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування посвідченого - 16.09.2005
року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу - Волошко
О.М. ,  зареєстрованого в реєстрі за №
2129,  отримали у приватну власність
домоволодіння,  яке розташовано за
адресою: АДРЕСА_1,  що підтверджується
поясненнями позивачів та договором дарування домоволодіння (а.с.  10). Домоволодіння складається з: житлового
будинку загальною площею 64, 4 кв.м. ,  в
тому числі жилою площею 42, 4 кв.м. ,
літньої кухні,  сараїв,  вбиральні,
парканів та замощення,  що
підтверджується поясненнями позивачів та експлікацією (а.с.  11),
характеристикою будинку (а.с. 12),
поверховим планом (а.с.  13),  технічним паспортом (а.с.  14). Право власності на вище вказане
домоволодіння -24.10.2005 року зареєстровано Комунальним підприємством
вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.  8).
судовому засіданні на підставі пояснень позивачів,  кожного окремо,  а також договору дарування
домоволодіння,  встановлено,  що правова доля земельної ділянки,  на
подароване позивачам домоволодіння,  у
тексті договору дарування не була визначена,
у зв'язку з тим,  що дарувальник -
ОСОБА_3,  якому належало домоволодіння на
підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки і який
є батьком позивачів,  під час укладення
договору не мав документів на право власності на землю.
міське управління земельних ресурсів відмовило позивачам у переоформленні
правоустановчих документів на земельну ділянку,
на якій розташовано належне їм домоволодіння,  на підставі того,  що у тексті договору дарування посилання на
перехід до позивачів права власності на земельну ділянку не була
визначена,  а також той факт,  що батько під час фактичного володіння
належною йому на підставі договору купівлі-продажу земельною ділянкою,  державний акт на право власності на землю на
своє ім'я не оформив.
позивачів на той факт,  що неможливість
документального оформлення права власності на земельну ділянку перешкоджає
їм,  як власникам житлового будинку,  використовувати його за призначенням,  у тому числі підтримувати його у
належному,  безпечному стані у судовому
засіданні найшли своє підтвердження.
ст.  125 Земельного Кодексу
України відсутність документа,  що
посвідчує право власності на земельну ділянку,
взагалі унеможливлює використання позивачами,  як безпосередньо землі,  так і розташованих на ній належним позивачам
об'єктів нерухомого майна.
фактам та обставинам відповідають такі правовідносини,  які регулюються нормами Земельного Кодексу
України,  Цивільним Кодексом України.
до ч. 1 статті 120 Земельного Кодексу України,
при переході права власності на будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових
до ч. 1  ст.  377 Цивільного Кодексу України,  якщо договором про відчуження житлового
будинку розмір земельної ділянки не визначений,
до набувача переходить право власності на ту частину земельної
ділянки,  яка зайнята житловим будинком,  та на частину земельної ділянки,  яка є необхідною для їх обслуговування.
придбаної земельної ділянки батьком позивачів відповідно до державного акту на
право приватної власності на землю від 13.11.1996 року № 617,  зазначеного у п. 1 Договору купівлі-продажу
від 29.07.1998 року становить 570 кв. м. ,
що відповідає нормам,  встановленим  ст.
121 Земельного Кодексу України.
381 Цивільного Кодексу України земельна ділянка разом з розташованими на
ній житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями визнається садибою,  а відповідно до ч. 2  ст.
381 Цивільного Кодексу України у разі відчуження житлового будинку
вважається,  що відчужується вся
садиба,  якщо інше не встановлено
договором або законом.
328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на
підставах,  що не заборонені
законом,  зокрема із правочинів. Таким
чином,  до позивачів,  як до набувачів разом з переходом права
власності на житловий будинок та допоміжні споруди також перейшло право
власності і на вказану земельну ділянку у рівних частках у розмірі 1/2 від її
загальної площі,  кожному.
392 Цивільного Кодексу України,
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,  якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою,  а також у разі втрати ним
документа,  який засвідчує його право
пояснення позивачів та дослідивши письмові докази,  суд на підставі  ст.  10
ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона
посилається та  ст.  11 ЦПК України згідно якої цивільні справи
розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб,  які беруть участь у справі,  суд вважає,
що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
152 Земельного Кодексу України,
п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 „Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ",  п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995р. № 20 „Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної власності" захист прав громадян на
земельні ділянки здійснюється,
зокрема,  шляхом визнання права на
121,  152,  158 Земельного Кодексу України,   ст.
381,  392 ЦК України,  п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності",   ст.   ст.
208, 212,  214,  215 ЦПК України,  суд -
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Визначити,  що частки у спільній сумісній власності є
рівними і становлять по 1/2 частині за кожним,
а саме: 1/2 частина земельної ділянки загальною площею 570 кв.м. ,  яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить
-ОСОБА_1 і 1/2 частина земельної ділянки загальною площею 570 кв.м. ,  яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить
за ОСОБА_1та ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 570
кв.м. ,  яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1,  надану для будівництва та
обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду в
Дніпропетровській області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження І поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом,  що
його ухвалив,  за письмовою заявою
відповідача,  поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 ЦПК України,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку.