РІШЕННЯ

І М1 Я М       УКРАЇНИ

2 жовтня 2007 р.
Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого
судді Соловйова М.І., при секретарі Сергієнку Д.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинізка справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку та земельної
ділянки від 1 листопада 2006р. дійсною

ВС ТА Н О В И В:

У вересні 2007р.
до суду надійшла заява позивача до відповідача про визнання угоди
купівлі-продажу будинку, розташованого на земельній ділянці дійсної.
Посилаючись на те, що 1 листопада 2006р. між ними була досягнута угода про
купівлю-продажу житлового будинку, розташованому на земельній ділянці у АДРЕСА_1. Майно належало
ОСОБА_3, яка його заповіла відповідачу. На підтвердження угоди, відповідач
отримав гроші, домовившись про укладення договору у нотаріальній конторі. Але
після цього, став ухилятися від нотаріального укладення договору
купівлі-продажу житлового будинку. У зв'язку з наведеним, вимушений звернутися
до суду і просить винести рішення, яким угоду купівлі - продажу житлового
будинку та земельної ділянки визнати дійсною. Додатково визнати право власності
на вказане майно.

Згідно ухвали
суду до участі у справі притягнуто у якості зацікавленої особи Жданівська сільська рада. До суду надійшов лист з проханням
справу розглянути у відсутності їх представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає розгляду по суті з відмовою в позові з
таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Стаття 41
Конституції України законодавчо затвердила, що кожен має право володіння,
користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності
- це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і
розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен
громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном
особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні.

Копія свідоцтва
про право власності /а.с. 8/ від 13 травня 1992р. посвідчує, що ОСОБА_3,
мешканки с Жданівка Магдалинівського району, яка є дружиною ОСОБА_4   померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, належить право
власності на Уг  частку

2

в  спільному
майні.      Вказане   свідоцтво
зареєстровано      в   бюро
технічної     інвентаризації і про це
вказано у технічному паспорті на житловий будинок /а.с. 5-7/.

Крім цього згідно Державного акту серії ДП /а.с. 9/ на право приватної
власності на землю громадянину України ОСОБА_3, яка мешкала1 АДРЕСА_1, виданого 20
сесією XXI скликання Жданівської сільської ради № 2 від 31 березня
1994р., передано у приватну власність земельна ділянка площею 0.250 гектарів в
межах з планом, яка розташована на території с Жданівка Жданівської сільської ради для будівництва та
обслуговування житлового будинку. Акт зареєстрований в Книзі записів державних
актів на право приватної власності на землю за МД № ЗЗбб від 25 грудня 1997р.

Вказані докази підтверджують, що ОСОБА_3 на законних підставах була
власником житлового будинку та земельної ділянки,
розташованих у АДРЕСА_1.

29 червня 1993р. ОСОБА_3 в нотаріальній конторі на випадок смерті зробила
розпорядження, що все майно де б воно не було та з чого б воно не
складалося в тому числі і жилий будинок з господарчими приміщеннями, заповідала
ОСОБА_2 /а.с. 11/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с Жданівка Магдалинівського району на 84 році життя померла
ОСОБА_3, на що вказує копія свідоцтва про
смерть Жданівської сільської ради від 20 квітня 1998р. серія НОМЕР_1
/а.с. 10/. Дата смерті є часом відкриття спадщини.

З пояснень відповідача слідує, що той після смерті спадкодавця користувався
житловим будинком та земельною ділянкою, яку останню використовував під город.

Згідно ст. 549 ЦК України /1963р./
визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо
він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії
повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Закон наголосив тільки
на фактичне управління або володіння спадковим майном. Ці обставини ще не дають право розпоряджатися майном, яке громадянину
було завищено. Право власності - це врегульовані законом суспільні
відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном.

Як громадянин України, відповідач має право володіти, користуватися і
розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

На порушення ст.ст. 560, 561 ЦК України /1963р./ відповідач, після
закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини -
ІНФОРМАЦІЯ_2, по цей час, не отримав в державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право власності на спадщину /житловий будинок та
земельну ділянку/ згідно заповіту на ім'я
відповідача, згідно Закону України від 2 вересня 1993р. № 3425-ХП "Про нотаріат" є обмеженням для нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого на земельній ділянці між сторонами по справі.

Цивільний кодекс України який дії з 1 січня 2004р. застосовується тільки до
цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності. По даній справі щодо цивільних відносин /спадщина на майно, яке було заповідано/, які виникли після ІНФОРМАЦІЯ_2, і
продовжують діяти по цей час, тобто після набрання чинності Цивільним кодексом
України, застосовується новий Цивільний кодекс України.

Ст. 655 ЦК України вказує, що за договором
купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або
зобов'язується передати /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а
покупець приймає або зобов'язується прийняти
майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить тільки власникові товару.

Під поняття
власник /володіти, управляти, розпоряджатися/, відповідач не підпадає і тому не може бути стороною по договору
купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

3

Договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового
будинку, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Ст. 220 ЦК України /Правові
наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору/,
стверджує, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є нікчемним.

По даній справі,
сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін
не була власником майна, за яке отримала гроші, і тому ні нотаріальна контора
ні суд не вправі узаконити такий
нікчемний   договір між позивачем
та відповідачем.

Суд не може
визнати такий договір дійсним і тому в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.
ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 22 ч. 2, 220 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку та земельної
ділянки від 1 листопада 2006р. дійсною - відмовити.

Повідомити, що особи , які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з
повним рішенням суду у суді   5
жовтня 2007р.  15. 00.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду у Дніпропетровській
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295    ЦПК України.

№ 2 - 882 - 2007р.