Рішення

іменем     України

22 жовтня 2007
року                                   Козелыцинський районний суд
Полтавської області

в складі
головуючого судді - Науменко Н.Д.

при
секретарі                                   -
Старостенко О.А.

з участю
позивача                          -
ОСОБА_1

представника
позивача                 - ОСОБА_4

відповідача                                      - ОСОБА_2

представників
відповідача               - ОСОБА_2 і

ОСОБА_6

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду селища Козельщина справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності на
житловий будинок з надвірними побудовами ,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до районного суду із позовом в
якому прохала визнати недійсним заповіт , посвідчений Солоницькою сільською
радою Козельщинського району Полтавської області 16 травня 2000 року від імені
ОСОБА_3 на ім"я відповідача і визнати за нею право власності на житловий
будинок з надвірними побудовами , зазначений у заповіті і розташований в
АДРЕСА_1. При цьому вказувала , що даний заповіт не посвідчений в
Козельщинській державній нотаріальній конторі ,а секретар сільської ради є
тіткою відповідача і відповідач пропустив строк на прийняття спадщини.
Зазначала , що підставою для визнання недійсним заповіту є відмова відповідача
надавати допомогу по утриманню будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 відмовилась від позовних вимог в частині
визнання права власності на будівлі і відмова прийнята судом, а наполягала на
визнанні недійсним заповіту з причини відмови відповідача надавати допомогу по
утриманню будинку і догляду за нею, посилалась на те , що заповіт оформлявся на
дому і чоловік не приходив до сільської ради за станом здоров"я, а тому не
підписувався у книзі реєстрації нотаріальних дій. Також наполягала на визнанні
недійсним заповіту з причини посвідчення його секретарем , який перебуває у
родинних стосунках з відповідачем. Стверджувала, що ОСОБА_3 хотів скласти
заповіт на відповідача , так як сподівався , що він допомагатиме їм , для чого
вона запросила секретаря Солоницької сільради для оформлення заповіту, а після
смерті чоловіка відповідач створив свою сім"ю і перестав допомагати їй по
господарству , а вона потребувала допомоги за віком і станом здоров"я.

Представники позивача ОСОБА_7 і ОСОБА_4 наполягали на
визнанні недійсним заповіту із названих вище підстав.

Відповідач ОСОБА_2 і його представники ОСОБА_2 і ОСОБА_6
позову не визнали і прохали відмовити у задоволенні позову , посилаючись на
відсутність правової підстави для визнання його недійсним, сплив строків
позовної давності для його оспорювання. Зазначали, що заповітом не порушено
права позивача , який внесений у заповіт . Пояснювали , що відповідач надавав
допомогу позивачці , проживав у її будинку і робив ремонт в ньому до часу ,
коли позивач вигнала його.

Суд ,
вислухавши сторони , їх представників , вивчивши матеріали справи , вважає , що
позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено , що згідно заповіту посвідченого 16
травня 2000 року Солоницькою сільською радою за реєстровим номером 17 ОСОБА_3
на випадок своєї смерті зробив розпорядження належним йому будинком ,
розташованим в селі Солониця Козельщанського району і всім майном на користь
ОСОБА_2, оговоривши право своєї дружини - позивача по справі , проживати в
будинку до дня своєї смерті (аркуш - 25 );

Із
оглянутої судом книги реєстрації нотаріальних дій Солоницької сільської ради за
2000 рік вбачається , що за реєстром № 17 зареєстровано заповіт ОСОБА_3, а
оригінал заповіту відповідає наданій сторонами копії (аркуш - 25 );

Секретар Солоницької сільської ради ОСОБА_5 показала суду , що 16 травня
2000 року до неї , як посадової особи , на яку покладено обов'язок рішенням
виконкому вчиняти нотаріальні дії на території сільради прийшли ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 , які попросили скласти заповіт на сина свого сусіда ОСОБА_2 на жилий
будинок. Вона оформила заповіт, який ОСОБА_3 підписав двічі і розписався в
книзі реєстрації нотаріальних дій. При оформленні заповіту нею було
роз"яснено його права і права дружини на проживання у будинку до дня
смерті. Заперечувала проти тверджень позивача , що оформляла заповіт на дому,
посилаючись, що при оформленні на дому вона заповнює текс прописом , так як не
має друкарської машинки і робить про це відмітку на заповіті, зазначаючи
причину оформлення на дому.

За свідоцтвом про смерть , виданим Солоницькою сільською радою ОСОБА_3
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (аркуш -11);

На ім"я померлого виготовлена технічна документація на житловий
будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_1 ( аркуш - 5-8);

Із виписки із реєстру спадкових справ , вбачається , що
спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не відкривалась.

Проаналізувавши зазначені документи і пояснення сторін суд приходить до
висновку , що загальні вимоги , передбачені ст. 203 ЦК України ,
додержання яких є необхідним для чинності заповіту при його складанні і
посвідченні, 16.05.2000 року ОСОБА_3 в Солоницькій сільській раді секретарем
дотриманні.

Стаття 10 ЦПК України покладає на сторону обов"язок довести ті
обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано доказів , які б свідчили про
відсутність у ОСОБА_3 наміру скласти заповіт на ім"я ОСОБА_2, відсутність
повного об"єму цивільної дієздатності, а також порушення передбаченої
законом форми укладання заповіту, підробку підпису в книзі реєстрації
нотаріальних дій секретарем сільської ради. При цьому надання допомоги і догляд
збоку особи , на чию користь складено заповіт, не є обов"язковим для його
правомочності.

Суд не приймає до уваги тверджень позивача щодо
необхідності реєстрації заповіту , посвідченого посадовою особою сільської ради
в нотаріальній конторі , так як це не передбачено Законом України "Про
нотаріат ", і вважає , що секретар Солоницької сільської ради ,
посвідчуючи заповіт на ім"я свого племінника, не допустила порушення вимог
ст. ст. 9 і 37 ЗУ "Про
нотаріат" , щбдо права вчиняти нотаріальні дії і обмежень у праві вчиняти
нотаріальні дії в інтересах близьких Іродичів , а неприйняття спадщини
відповідачем у встановлений ст. 1270 ЦК
України строк не тягне за собою визнання недійсним заповіту.

Суд також не приймає тверджень відповідача щодо порушення позивачем строку
позовної давності, так як перебіг строку позовної давності за ст. 261 ЦК України
починається з дня, коли особа довідалась про порушення свого права , а таким
днем є звернення позивача до суду у серпні 2007 року з позовом про визнання
права власності на жилий будинок.

За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання
недійсним заповіту від 16.05.2000 року, складеного ОСОБА_3 і посвідченого
Солоницькою сільською радою за реєстром № 17 не можуть бути задоволені за їх
недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 203 , 261 , 1270 ЦК
України, ст.. 9,37 ЗУ "Про нотаріат",
ст.ст.4-15 ,213, 214 ЦПК України суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту відмовити за
недоведеністю.

Рішення набуває чинності після спливу строку на подання
заяви про апеляційне оскарження якщо така заява не подана, або після винесення
рішення апеляційною інстанцією.

Повне рішення може бути оскаржене в на протязі десяти
днів шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження і протягом наступних 20 днів
шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через
Козельщинський районний суд.