Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
серпня 2007 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі
головуючого-судді Висоцької Н.В.,  при
секретарі Фільчаговій Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Семенівка справу за позовом ОСОБА_1 до ПСК
«Хлібокомбінат» Семенівського РССТ Чернігівскої області про стягнення
середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати і
відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом,  посилаючись
на те,  що вона знаходилася з
відповідачем в трудових відносинах,
працювала з 20 вересня 1994 року до 26 березня 2007 року,  після чого була звільнена з роботи
згідно  ст.  40 п. 1 КЗпПУ. При звільненні їй не була
виплачена заборгованість з заробітної плати в сумі 1160 гривень 12
копійок,  що підтверджується довідкою ПСК
«Хлібокомбінат» Семенівського РССТ Чернігівскої області та наказом
Семенівського районного суду № 2-Н-43/2007 року. З квітня 2007 року вона стала
на облік як безробітна в Семенівському районному центрі зайнятості,  де знаходиться на обліку і на цей час.  Вважає,
що вказана заборгованість по заробітній платі виникла з вини відповідача
по справі,  тому він повинен виплатити їй
середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Внаслідок дій
відповідача в частині затримки виплати заробітної плати їй завдана значна
моральна шкода,  яку оцінює в сумі 2000
гривень. Просить суд позов задовольнити

Позивачка
в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та показала,  що вона 26 березня 2007 року була звільнена з
роботи згідно  ст.  40 п. 1 КЗпПУ. При звільненні їй не була
виплачена заборгованість з заробітної плати в сумі 1160 гривень 12 копійок,  що підтверджується довідкою ПСК
«Хлібокомбінат» Семенівського РССТ Чернігівскої області. На даний час
заборгованість частково виплачена. З квітня 2007 року вона на обліку і на цей
час.  Не зверталась до суду про
середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати і
відшкодування моральної шкоди,  так як
вважала,  що заборгованість виплатять.
Просить суд позов задовольнити,  стягнути
середини заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати і моральну
шкоду.

Представник
відповідача в особі Науменко Віра Іванівна позов не визнала та показала,  що позивачка мала реальну можливість
звернутись до суду протягом трьохмісячного строку,  але пропустила строк звернення до суду. Кошти
не виплачені в зв'язку з тяжким фінансовим становищем підприємства.

Суд,  вислухавши сторони,  вивчивши матеріали справи вважає за необхідне
в задоволенні позову відмовити повністю за наступних підстав. По справі
встановлено,  що позивач перебувала в
трудових відносинах з відповідачем по справі з 20 вересня 1994 року до 26
березня 2007 року,  була звільнена з
роботи згідно  ст.  40 п. 1 КЗпПУ. При звільненні їй не була
виплачена заборгованість з заробітної плати в сумі 1160 гривень 12
копійок,  що підтверджується довідкою ПСК
«Хлібокомбінат» Семенівського РССТ Чернігівскої області. З квітня 2007 року
позивачка перебуває на обліку як безробітна в Семенівському районному центрі
зайнятості. На даний час заборгованість по заробітній платі не виплачена в сумі
497 гривень 44 копійки,  що
підтверджується наданими довідками та визнається відповідачем.

Вимоги в
частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні та моральна шкода суд вважає не підлягають задоволенню.

Вимоги
позивачки стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні на підставі  ст.  117 КЗпПУ не можуть бути задоволені,  оскільки позивачем пропущено 3-х місячний
строк позовної давності,
встановлений  ст.  233 КЗпПУ. Посилання позивача в позовній
заяві на ч. 2  ст.  235 КЗпПУ є безпідставним,  оскільки вона стосується позовних вимог про
стягнення належної працівнику заробітної плати,
а не середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та
моральної шкоди.

Частина
1  ст.  233
КЗпПУ підтверджує визнання тримісячного строку,
як загального строку для звернення за захистом суб'єктивних трудових
прав працівників.

Згідно п.
25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 пропуск без
поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою
для відмови в позові,  однак якщо суд
установить,  що останній є
необгрунтованим,  він відмовляє в його
задоволенні саме з цих підстав.

Обов'язок
по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови,  що моральні страждання працівника,  або втрата ним нормальних життєвих зв'язків,  або необхідність додаткових зусиль для
організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Суд
вважає,  що сама по собі відсутність
коштів у роботодавця не виключає його відповідальності,  передбаченої
ст.  117 КЗпПУ,  перебіг тримісячного строку звернення до суду
починається з наступного дня після звільнення,
так позивач дізнався про порушення його прав в частині затримки
розрахунку при звільненні,  що підтвердив
під час судового засідання,  крім того як
вбачається з довідки відділу виконавчої служби Семенівського районного
управління юстиції за № 522-1/2715 від 25.07.2007 року на рахунки відповідача
по справі накладено арешт з 13.04.2007 року та на касу - 11.05.2007 року. За
таких умов суд вважає,  що дана обставина
є доказом відсутності вини роботодавця та відсутності підстав задоволення
позову в частині стягнення моральної шкоди

Глава XV
КЗпПУ не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду.
Тому і правило  ст.  238 КЗпПУ про право органу,  який розглядає спір,  постановити рішення про виплату працівникові
належних йому сум (крім передбачених
ст.  235 КЗпПУ виплат середнього
заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи) без обмеження будь-яким строком застосовується за
умови додержання строків звернення за вирішенням спору.

Суд,  розглянувши справу у межах позовних
вимог,  вважає за необхідне в задоволенні
позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні та моральної шкоди відмовити в зв'язку з пропуском строку звернення
до суду. Позовні вимоги в частині поновлення строку на звернення до суду не
заявлялись.

На
підставі вище викладеного,
керуючись  ст.  ст.
117,  233,  235,
237-1,  238 КЗпП України,  п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
ст.  ст.  10,
60,  210,  215,
221 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні   позову   ОСОБА_1 до
ПСК   «Хлібокомбінат» Семенівського   РССТ
Чернігівскої  області   про
нарахування  та  стягнення
середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати і
відшкодування моральної шкоди-відмовити в зв'язку з пропуском строку звернення
до суду.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження до Семенівського районного суду Чернігівської
області протягом десяти днів з дня проголошення рішення та шляхом подачі
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.