Справа
№2-668/07
Рішення

іменем України

26
червня 2007 року                                                      м.
Володимир-Волинський

Володимир-Волинський
міський суд Волинської області в складі:

головуючого:
судді Лященка О.В. при секретарі: Шафатинській О.В. з участю позивача: ОСОБА_1
відповідача: ОСОБА_2 представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,  завданої джерелом підвищеної небезпеки. В
позовній заяві посилається на ту обставину,
що 13 серпня 2006 року біля 14 год
на авто дорозі поблизу с. Когильне,
Володимир-Волинського району,
Волинської області,  відповідач
ОСОБА_2  керуючи мотоциклом марки «Ява-350»,  державний номерний знак не встановлено,  наїхав на нього,  коли він керував велосипедом.  Внаслідок наїзду було пошкоджено велосипед,  який не підлягає ремонту та завдано шкоди
його здоров»ю. Згідно акту судово-медичного обстеження № 361 від 15 серпня 2006
року позивачу було завдано тілесні ушкодження у вигляді саден спини,  голови,
правої руки,  які відносяться до
категорії легких тілесних ушкоджень. Внаслідок заподіяння шкоди його
здоров»ю,  позивач неодноразово,  з дня ушкодження та по даний час,  проходив курс лікування,  для чого за власні кошти він купував ліки на
загальну суму 381 грн.60 коп. Через вчинений наїзд він переніс не тільки
матеріальні витрати,  а й моральні
страждання та фізичний біль. Погіршився його стан здоров»я та самопочуття.
Моральну шкоду оцінює в 4 000 грн. Відповідач на неодноразові звернення
відшкодувати заподіяну шкоду не реагує. Просить стягнути з відповідача в його
користь 300 грн. майнової шкоди,
завданої пошкодженням велосипеда,
381 грн. 60 коп - витрат на лікування та 4000 грн,  моральної шкоди.

В судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 позов підтримав,  зменшив
позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди,  просить позов задовільнити з підстав,  викладених у позовній заяві та стягнути з
відповідача в його користь 300 грн. майнової шкоди,  завданої пошкодженням велосипеда,  381 грн. 60 коп - витрат на лікування та 3
000 грн,  моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали,  суду пояснили,  що відповідач дійсно мав у власності
саморобний технічний засіб типу мопед,
який він придбав незадовго до його зіткнення з позивачем та продав
невідомим у той же день. Будь якої документації на цей мопед у відповідача не
було і не має. На обліках він не перебував та державної реєстрації не проходив.
Ним він керував вільно,  оскільки на
керування таким транспортним засобом водійське посвідчення не потрібне. Прав на
керування транспортними засобами він не має. 13 серпня 2006 року біля 14 год він їхав даним
мопедом разом зі своєю дівчиною ОСОБА_5
по ґрунтовій дорозі,  яка веде з
м. Володимир-Волинський в с. Когильно,
Володимир-Волинського району,  по
якій їхали два велосипедисти - позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Він їхав по дорозі з
швидкістю близько 40 км/год,  коли між
ними була відстань близько 70-100 м,
ОСОБА_6,  який їхав біля
позивача,  прийняв вліво і став рухатись
по лівому краю дороги,  а ОСОБА_1- по
правому краю. Коли він наблизився до позивача,
то той почав змішуватись вліво,  а
тому він прийняв рішення здійснити його обгін справа,  в результаті чого відбулось зіткнення,  оскільки його мопед дугою зачепив заднє
колесо велосипеда,  на якому їхав
позивач,  в результаті чого останній впав
та одержав незначні тілесні ушкодження. Своєї вини в зіткненні не вбачає,  а тому позов не визнає взагалі. Просить
відмовити в позові повністю.

Заслухавши
пояснення позивача,  відповідача та його
представника ОСОБА_3,  допитавши
свідків,  перевіривши матеріали справи та
дослідивши зібрані докази в їх сукупності,
суд приходить до висновку,  що
позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що 13 серпня 2006 року біля
14 год на автодорозі
поблизу с. Когильно,  Володимир-Волинського
району,  Волинської області,  відповідач ОСОБА_2
не маючи права керування транспортними засобами,  керуючи мотоциклом марки «Ява-350»,  без державного номерного знаку,  здійснюючи маневр обгону справа,  зіткнувся з позивачем по справі ОСОБА_1,  який керував велосипедом.  Внаслідок зіткнення було пошкоджено велосипед
позивача «Аист»,  який не підлягає ремонту та завдано шкоди його здоров»ю.
Згідно акту судово-медичного обстеження № 361 від 15 серпня 2006 року позивачу
було завдано тілесні ушкодження у вигляді саден спини,  голови,
правої руки,  які відносяться до
категорії легких тілесних ушкоджень.

Дана
обставина стверджується також постановою про відмову в порушенні кримінальної
справи № 1477 від 08.02.2007 року,
відмовним матеріалом № 1477 по заяві ОСОБА_1 показами допитаних в якості
свідків ОСОБА_5 ,  яка ствердила,  що була пасажиром на мотоциклі
відповідача,  коли він

2

обганяв
позивача по правому краю дороги,  на якій
вони рухались,  то дугою мотоцикла
мотоцикл зачепив ОСОБА_1,  від чого
останній впав. Показами свідка ОСОБА_6,
який підтвердив покази ОСОБА_5 ,
додатково показав суду,  що
ОСОБА_2 керував саме мотоциклом «Ява-350» без номерних знаків,  він його неодноразово бачив на цьому
мотоциклі. Після зіткнення даним мотоциклом він перестав їздити. Свідок ОСОБА_7
підтвердив,  що мотоцикл у ОСОБА_2 був
саме «Ява-350»,  він його неодноразово
бачив. 13 серпня 2006 року він бачив батька,
який був у саднах,  скаржився на
болі після зіткнення з відповідачем та розповідав йому,  що його збив мотоциклом відповідач ОСОБА_2
коли він їхав велосипедом додому з міста. Велосипед після зіткнення деформовано
і він не підлягає ремонту. Свідок ОСОБА_7 підтвердила покази даного свідка.

Пояснення
відповідача та його представника,  що він
мав право керувати даним транспортним засобом,
оскільки він саморобний,  типу
мопеда,  спростовуються зібраними по
справі доказами в їх сукупності.

Суд вважає,  що дана
дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача ОСОБА_2,
який не заперечує ту обставину,  що не має права керувати транспортними
засобами. Крім цього,  суд вважає,  що ним було грубо порушено ряд вимог Правил
дорожнього руху,  затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 p. N
1306,  зокрема п. 1.5.,  згідно якого дії або бездіяльність учасників
дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для
руху,  загрожувати життю або здоров'ю
громадян,  завдавати матеріальних
збитків; п. 2.9.,  згідно якого водієві
забороняється: в) керувати транспортним засобом,  не зареєстрованим у Державтоінспекції,  без номерного знака або талона про
проходження державного технічного огляду; ґ) передавати керування транспортним
засобом особам,  які не мають при собі
посвідчення на право керування ним,  якщо
це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил; п.
12.1.,  згідно якого під час вибору в
установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню
обстановку,  а також стан транспортного
засобу,  щоб мати змогу постійно
контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.3.,  згідно якого у разі виникнення небезпеки для
руху або перешкоди,  яку водій об'єктивно
спроможний виявити,  він повинен негайно
вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або
безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди; п. 13.3.,  згідно якого під час обгону,  випередження,
об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримувати
безпечного інтервалу,  щоб не створювати
небезпеки для дорожнього руху; 14.1.,
згідно якого здійснювати обгін нерейкових транспортних засобів
дозволяється лише ліворуч. Дані порушення знаходяться в прямому причинному
зв»язку між дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Посилання
відповідача та його представника на відсутність доказів його вини у ДТП,
оскільки він не був притягнутий до адміністративної
відповідальності за порушення ПДР України,
судом до уваги не беруться,

оскільки
по справі зібрано достатньо доказів,  які
вказують на ту обставину,  що винуватцем
у даній ДТП та її
наслідках є саме відповідач,  який
взагалі не мав права керувати транспортним засобом - мотоциклом,  а керуючи ним допустив цілий ряд грубих
порушень ПДР України,  зазначених
вище,  що призвело до ДТП.

В
заперечення своєї вини відповідач доводи позивача не спростував належними
доказами.

Згідно  ст.  22 ЦК
України,  особа,  якій завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права,  має право на їх
відшкодування. Збитками є втрати,  яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,  а також витрати,  які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у
повному обсязі,  якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу
особи,  якій завдано шкоди,  та відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший спосіб,
зокрема,  шкода,  завдана майну,  може відшкодовуватися в натурі (передання
речі того ж роду та тієї ж якості,
полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно
ч.1  ст. 1166 ЦК України,  майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,  а
також шкода,  завдана майну фізичної або
юридичної особи,  відшкодовується в
повному обсязі особою,  яка її завдала.

Відповідно
до  ст. . 1187 ЦК України,  джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність,  пов'язана з використанням,  зберіганням або утриманням транспортних
засобів,  тощо,  що створює підвищену небезпеку для
особи,  яка цю діяльність здійснює,  та інших осіб. Шкода,  завдана джерелом підвищеної небезпеки,  відшкодовується особою,  яка на відповідній правовій підставі (право
власності,  інше речове право,  договір підряду,  оренди тощо) володіє транспортним
засобом,  механізмом,  іншим об'єктом,  використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа,  яка неправомірно заволоділа транспортним
засобом,  механізмом,  іншим об'єктом,  завдала шкоди діяльністю щодо його
використання,  зберігання або
утримання,  зобов'язана відшкодувати її
на загальних підставах. Особа,  яка
здійснює діяльність,  що є джерелом
підвищеної небезпеки,  відповідає за
завдану шкоду,  якщо вона не доведе,  що шкоди було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого.

Оскільки
відповідач ОСОБА_2 визнав ту обставину,
що на момент зіткнення з позивачем він керував належним йому на праві
власності транспортним засобом,  в її
заперечення не подав суду будь-яких доказів,
суд приходить до висновку,  що він
зобов»язаний відшкодувати завдану позивачу внаслідок ДТП шкоду.

З
протоколу огляду транспорту,  що у
відмовному матеріалі № 1477,
вбачається,  що при огляді
велосипеда «Аист»,  що належить позивачу,
який було пошкоджено внаслідок ДТП,  виявлено деформацію рами,
заднього

4

бризко
вика,  механічні пошкодження передньої
вилки,    у вигляді тертя по
асфальті,  зігнута передня вісь колеса з
правої сторони.

Довідкою про
вартість велосипеда «Аист»
стверджується,  що він коштує 300
грн. Дана обставина відповідачем не оспорюється.

За таких
обставин справи суд приходить до висновку,
що з відповідача до стягнення в користь позивача підлягає вартість
велосипеда «Аист» в розмірі
300 грн.

Разом з
тим,  суд приходить до висновку,  що після відшкодування вартості велосипеда
відповідачем,  слід зобов»язати позивача
передати йому пошкоджений в ДТП
велосипед.

Позивач ствердив,  що внаслідок ДТП він отримав
тілесні ушкодження у вигляді саден спини,
голови,  правої руки,  які відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень,  що стверджується актом
судово-медичного обстеження № 361 від 15 серпня 2006 року,  в зв»язку з чим він по даний час лікується та
витратив на придбання ліків коштів на загальну суму 381 грн.60 коп.,  які просить стягнути з відповідача в його
користь.

Перевіривши
зібрані по справі докази,  суд
вважає,  що між отриманими внаслідок ДТП тілесними
ушкодженнями та загальними захворюваннями,
на лікування яких на протязі тривалого часу витрачав кошти позивач,  не існує причинного зв»язку,  а тому в задоволенні позову в цій частині
вимог суд відмовляє.

Разом з
тим,  суд вважає,  що внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,  та як наслідок цього
пошкодження майна позивача з вини відповідача ОСОБА_2 та отриманих в ДТП тілесних
ушкоджень,  йому також завдано і моральної
шкоди,  яка виразилась у переляку,  психологічному стресі,  внаслідок пережитої ДТП порушились його
нормальні життєві зв»язки,  йому потрібні
були додаткові зусилля для організації свого життя,  при цьому суд враховує що позивач є
пенсіонером і не працює.

У
відповідності до  ст. 23 ЦК України,  особа має право на відшкодування моральної
шкоди,  завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,  яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно
ч.1  ст. 1167 ЦК України,  моральна шкода,  завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю,  відшкодовується
особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

З
врахуванням ступеню вини відповідача ОСОБА_2,  всіх
обставин справи,  глибини та тривалості
страждань позивача,  а також вимог
розумності та справедливості,  розмір
моральної шкоди,  що підлягає до
стягнення з відповідача в його користь,
суд визначає у розмірі 1000 грн.

В решті позову
суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог. Судові витрати,  пов»язані з розглядом справи,  суд покладає на відповідача відповідно до  ст. .88 ЦПК України.

5

На підставі  ст.
ст.  22,  23,
1166,  1167,  1187   ЦК України,  керуючись
ст.  ст.  10,
60,  61,  88,
212 - 215 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Позов
задовільнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 300 грн. майнової шкоди,  1000 грн. моральної шкоди,  59 грн.50 коп витрат по сплаті судового збору
та 30 грн. витрат на ІТЗ судового процесу,
а всього стягнути в його користь 1 389 (одну тисячу триста вісімдесят
дев»ять) грн. 50 коп.3обов»язати ОСОБА_1,
після відшкодування йому ОСОБА_2 майнової шкоди в сумі 300 грн.,  передати йому у власність належний ОСОБА_1
велосипед «Аист». В решті позову відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про
апеляційне оскарження.