Справа №2-125307
21.06..2000р.                                                                                                    м.Рівне
міський суд Рівненської області
судді   Сидорука Є.І.
представника позивача - адвоката ОСОБА_1.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_2до Рівненського обласного народного часопису « Волинь» та
ОСОБА_3про захист честі, гідності та ділової репутації , спростування публічної
неправдивої інформації та стягнення завданої моральної шкоди в сумі 50 000
Представник відповідача редакції газети « Волинь» - адвокат ОСОБА_4. в
судове засідання не з»явився, однак подала заяву, в якій просить відкласти
розгляд справи.
В попередні судові засіданні представник редакції газети « Волинь» також
неоджноразово не зявлялась та подавала заяви про відкладення розгляду справи.
За таких підстав, суд рахує, що представник редакції газети « Волинь»
намагається затягнути розгляд справи і вважає причину неявки представника
У відповідності до вимог ст. 157 ЩІК України - суд розглядає справи
протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття
провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення
аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотання сторони, з
урахуванням обставин справи, але не більше одного місяця.
в судове засідання повторно не з»явився, хоча про час та місце судового
розгляду був повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи
У відповідності до вимог ст. 157 ЦПК України - суд розглядає справи
протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття
провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення
аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотання сторони, з
урахуванням обставин справи, але не більше одного місяця.
Так, як провадження по вказаній справі було відкрите 16 листопада 2006
року, тобто вже більше шести місяців, то суд вважає, за можливе провести розгляд
справи за наявністю матеріалів, з постановлениям
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав
та просить суд визнати факти викладені ОСОБА_3. В газеті « Волинь» № 40 ( 797)
від 13 жовтня 2006 року в рубриці« Портрет» ( на 1 ст.) в статті « Як
ОСОБА_2 і ОСОБА_5з виборами Голови Верховного Суду пролетіли» стосовно позивача
такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь позивача , гідність та
ділову репутацію, зобов2язати відповідачів опублікувати в найближчому випуску
газети « Волинь» спростування вищенаведених фактів стосовно позивача та
стягнути солідарно на користь позивача 50 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкодита 1000 грн. за послуги адвоката і судові витрати.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно дослідивши
матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що редакцією Рівненського обласного народного часопису «
Волинь» № 40 ( 797) від 13 жовтня 2006 року на першій сторінці в рубриці«
Портрет» надрукована стаття « Як ОСОБА_2 і ОСОБА_5з виборами Голови Верховного
Суду пролетіти», автором якої є головний редактор газети - відповідач по справі
У вказаній статті автор вказує, що « 28 вересня в кабінеті голови Державної
судової адміністрації України Івана Балаклицького було незвично людно, у цей
день Верховний Суд обирав нового голову. Щоб, бува не спізниться, ще зраночку
сюди підтягнулися зрадник Ющенка ОСОБА_2 та його земляк , голова Рівненського
міського суд П. Денисюк. І не з порожнімит руками, а з неосяжним букетом квітів
та бурштиновим портретом суддів Верховного Суду
в суддівській мантії, жодної секунди не сумніваючись, що головою Верховного
суду
стане саме він. Але довелося цій компанії забиратися
геть, так і не дочекавшись бажаного для них
рішення: таємним голосуванням перважною більшістю голосів
головою Верховного Суду було

обрано відомого українській громадськості правника
ОСОБА_7. Що ж тепер робити

осоромленим регіоналам та їх ручним суддям - « рішалам» -
виставити бурштиновий портрет

судді ОСОБА_6 на аукціон ? Може, кому й знадобиться. Для
історії

Але, як виявилося, цинізму й нахабства у регіоналів вистачає: позичивши в
Сірка очі, ОСОБА_2 і ОСОБА_5кинулися виправляти свій страшний прокол і вже
терміново замовили бурштиновий портрет ОСОБА_7 у суддівській мантії. Але навряд
чи спроба № 2 їм допоможе.

Відповідно до ст. 15 ЦК
України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист
свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Стаття ст. 14 Закону України « Про інформацію» визначає: « поширення
інформації» - це розповсюдження, обнародування, реалізація, у втсановленому
законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Тобто
поширення інформації - це доведення її до відома третьої особи будь-яким
способом, за умови здатності сприйняття останньою її змісту. При цьому не має
значення форма поширення інформації, головне, щоб ця інформація була сприйнята
іншими ) третіми) особами.

Згідно ст. 28
Конституції України - коже
має право на повагу до його гідності.

Згідно ст. 200 ЦК України
- інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та
явища, що мали мабо мають місце у суспільстві, державі та навколишньому
середовищі. Суб»єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень
його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими
правопорушеннями.

Як слідує з ст. 201 ЦК України - особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним законодавством, є : здоров»я, життя , честь, гідність і
ділова репутація, ім»я ( найменування), авторство, свобода літературної,
художньої,наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються
цивільним законодавством.

Як слідує з п. З Пленуму Верховного Суду України № 7 від 28.09.1990 року «
Про застосування судами законодавства, що регулює захист, честі, гідності і
ділової репутації громадян та організацій» - при розгляді цивільних справ,
порушених у порядку ЦК України, суди повинні з»ясувати, чи поширені відомості,
про спростування яких пред»ялений позов, порочать вони честь, гідність або
ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Під пош ренням
відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо,
телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення і
характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в
публічних виступах, а також ів іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній
людині.

Як встановлено судом, народний депутат України ОСОБА_2. Та голова
Рівненського міського суду ОСОБА_5. , а також інші особи 28.09.2006 року, тобто
в день обрання Голови Верховного Суду України в кабінеті Головий Державної
судової адміністрації України не знаходились . Даний факт підтверджено
повідомлення Голови судової адміністрації України № 1-178507 від 23.03.07
року, де також вказано події викладені редакцією Рівненського обласного
народного часопису « Волинь» в номері 40 ( 797) від 13.10.06 року в статті « Як
ОСОБА_2 і ОСОБА_5з виборами Голови Верховного Суду пролетіли» не відповідають
дійсності.

Як слідує з п. 17 Пленуму Верховного суду України « Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій» від 28 вересня 1990 року № 7 з подальшими змінами - відповідач
повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача
покладається обов»язок довести лише факт поширення відомостей, які його
ганьблять, особою, до якої предъявлений
позов. Проте позивач має право подати докази невідповідності дійсності
таких відомостей.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на
підстві яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги ізаперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і відоезаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 10
Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно
до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства ,
передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною
другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права - на
підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у
демократичному суспільстві.

Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб - фігурантів
інформації. Як свідчить аналіз практики Європейського суду з прав людини,
рішення якого є одночасно тлумаченням Норм конвенції і обов»язкові для
застосування при розгляді справ національними судами, публічний статус
фігурантів інформації, хоч і робить їх більш відкритими для критики, не
заперечує права останніх звертатись до суду з позовом про захист репутації.

Суд приходить до висновку, що факти наведені у виступі ОСОБА_8. носять
образливий характер, не відповідають дійсності, порочать честь і гідність і
ділову репутацію ОСОБА_2. Як народного депутата України. Вказані відомості
поширені щоб створити негативну громадську думку про те, що позивач вчинив з
точки зору загальноприйнятих норм моралі, а тому це являється поширенням
неправдивих відомостей, наклепомта неповагою до честі, гідності, ділової
репутації позивача як публічну людину. Доказів підставності даних фактів
відповідачі до суду не надали, хоча їм надавалась можливість.

Крім того, факти викладені в промові ОСОБА_8. є відверто образливими, та
невідповідають дійсності, через що правило ч. 1 ст. 47-1 Закону України « Про
інформацію» щодо непідсудності «оціночних суджень» на нього розповсюдженими
бути не можуть. В даному випадку вказані факти
поширені з метою принизити особу.

Відповідно до ст. 5 Закону України « Про інформацію» - одним з з принципів
інформаційних відносин є об'єктивність інформації. Реалізація зазначеного
принципу стосовно оціночних суджень має мати наслідком їх підставність. За умов
підставності оціночних суджень, тобто , використання для оцінки об»єктивних і
перевірених фактів, публічна особа дійсно є більш відкритою для критики, яка за
своїм визначенням ніколи не буває позитивною. Зазначено правило, однак, не
поширюється на безпідставну критику та ще й з елементами образи, як це мало
місце в даному разі.

Зазначена позиція абсолютно узгоджується з практикою Європейського суду з
прав людини. У своєму рішенні по справі « Лінгенс проти Австрії» суд застеріг,
що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження, достовірність яких не
може бути доведеною. Одночасно суд зазначив: « у зв»язку з цим суд зауважив, що
факти, на яких пан Лінгенс ґрунтував свої оціночні судження, були
незаперечними, як і його добросовісність».

Доказів незаперечності фактів викладених у промові газеті « Волинь»
представник відповідача до суду не надав , через що суд не вважає їх дії
добросовісними і такими, що відповідають ст. 5 Закону України « Про
інформацію».

Відповідно до ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підстві своїх вимог або заперечень,
крім , випадків встановлених цим Кодексом.

До відомостей, що порочать особу і можуть спростовуватися, слід відносити
інформацію про особу або певні факти, дані, які принижують честь, гідність та
ділову репутацію особи перед громадкістю чи окремими громадянами з точки зору
додержання законів, загальновизнаних правил співжиття, принципів людської
моралі і не відповідають дійсності чи неправдиво викладені.

Відповідно до ч.1 ст. 47-1 Закону України « Про інформацію» ніхто не може
бути притягнутим до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Проте,
ч.2 названої статті вказаний правовий режим не розповсюджує на вислови, що
мають характер образи або наклепу.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України - кожному гарантується
судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе ч.1енів
сім»ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої
збиранням, зберганням, використанням та поширенням такої недостовірної
інформації.

Згідно ст. 277 ЦК України
- фізична особам, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення
про неї ( або) ч.1енів її сім»ї інформації, має право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має
право на відповідь , а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі
масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини
особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у
такий же спосіб, у який вона була поширена.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення
позовних вимог в частині визнання статті надрукованої в Рівненському обласному
народному часопису « Волинь» № 40 ( 797) від 13 жовтня 2006 року « Як ОСОБА_2 і
ОСОБА_5з виборами Голови Верховного Суду пролетіли» образливими та такі які
необхідно спростувати, так як не відповідають дійсності.

Згідно ст. 280 ЦК України
- якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права
завдано майнової та ( або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 23 ЦК
України та Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про
судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» -
під моральною шкодою слід розуміти втрати немайновогно характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна
шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової
репутації,моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні
права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших
цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість
продовження актимвного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відкодування
моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд рахує, що позивачу як публічній людині була завдана моральна шкода, що
виразилась у приниженні його честі та гідності як гр. України, принижено його
ділову репутацію та престиж як народного депутата України, , що завдало
позивачу моральних та душевних страждань і переживань. Відповідачі поширивши
опублікуванням в газеті вказаної статті пригнітило його і створили дисккомфорт
у спілкування з людьми, своїми виборцями.

При задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з
принципів справедливості і розумност і рахує, що з необхідно стягнути редакції
газети « Волинь» та головного редактора газети ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. 20
000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно квитанції № 37 від 25.10.06 року ОСОБА_2. Сплатив на ведення
цивільної справи адвокату ОСОБА_1. 1000 грн. , а тому вказані витрати в
солідарному порядку підлягають стягненняю з відповідачів.

На підставі ст. 32 Конституції України, ст. 15,23, 61, 200,201, 277, 280 ЦК України, ст. ст.
2, 5, 14, 47, 47-1, 49, Закону України « Про інформацію», керуючись ст. .ст.
10,57,59,60,208,209,213,214,215,218,223,294,296,88 ЦПК, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_2  задовольнити частково.

Визнати факти викладені в Рівненському обласному
народному часописі« Волинь» № 40 (

797) від 13 жовтня 2006 року на першій сторінці в рубриці
« Портрет» в статті « Як ОСОБА_2

і ОСОБА_5з виборами Голови Верховного Суду пролетіти»         такими, що не відповідають

дійсності

Зобов»язати редакцію газети « Волинь» спростувати в той же спосіб та тим же
тиражем вишенаведених фактів, а саме: що « 28 вересня в кабінеті голови
Державної судової адміністрації України Івана Балаклицького було незвично
людно, у цей день Верховний Суд обирав нового голову. Щоб, бува не спізниться,
ще зраночку сюди підтягнулися зрадник Ющенка ОСОБА_2 та його земляк , голова
Рівненського міського суд П. Денисюк. І не з порожнімит руками, а з неосяжним
букетом квітів та бурштиновим портретом суддів Верховного Суду ОСОБА_6 в
суддівській мантії, жодної секунди не сумніваючись, що головою Верховного суду
стане саме він. Але довелося цій компанії забиратися геть, так і не дочекавшись
бажаного для них рішення: таємним голосуванням перважною більшістю голосів
головою Верховного Суду було обрано

відомого українській громадськості правника ОСОБА_7. Що ж
тепер робити осоромленим

регіоналам та їх ручним суддям - « рішалам» - виставити
бурштиновий портрет судді ОСОБА_6

на аукціон ? Може, кому й знадобиться. Для історії

Але, як виявилося, цинізму й нахабства у регіоналів вистачає: позичивши в
Сірка очі, ОСОБА_2 і ОСОБА_5кинулися виправляти свій страшний прокол і вже
терміново замовили бурштиновий портрет ОСОБА_7 у суддівській мантії. Але навряд
чи спроба № 2 їм допоможе.

Стягнути в солідарному порядку з газети « Волинь» та ОСОБА_3на користь
ОСОБА_2в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. та судові витрати в
сумі 1000 грн. і витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

Стягнути в солідарному порядку з газети « Волинь» та ОСОБА_3 1000 грн. в
рахунок відшкодування витрат на адвоката.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, яке його ухвалив , за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подно
протягом десяти днів з моменту отримання його копії.