Справа №2-1013/2007р.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ      УКРАЇНИ

1 листопада
2007  року       Красноградський районний суд Харківської
області у складі:

судді                                        Болотової
Л.І.

при
секретарі                          Кузнецовій
О.М.,

за
участю адвоката                 ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Краснограді цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок
завдання тяжких тілесних ушкоджень,

встановив:

31 липня 2005
року біля 22 години ОСОБА_3 у м. Краснограді на Дослідній станції на неосвітленій
ділянці біля гаражів, діючи зі злочинною недбалістю, не забезпечивши безпеку
при провадженні розвантажувальних робіт, виконував розвантажування зерна, що
знаходилося у причепі трактора, піднімаючи платформу, внаслідок чого причеп
перекинувся на лівий бік, й сталося травмування ОСОБА_2, що підійшов до місця
виконання робіт - він був придавлений причепом, внаслідок чого отримав тяжкі
тілесні ушкодження.

Вироком
Красноградського районного суду від 30.05.2007 року ОСОБА_3 був визнаний винним
та засуджений за ст. 128 КК України за необережне завдання потерпілому тяжких
тілесних ушкоджень до двох років обмеження волі умовно.

Позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди
внаслідок завдання йому тяжких тілесних ушкоджень, вказавши, що в результаті
необережних дій відповідача позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження у
вигляді закритого перелому правої половини костей тазу з порушенням цілісності
тазового кільця та пошкодженням уретри у простатичному відділі, у зв'язку з чим
він знаходився з 31.07.2005 року на стаціонарному лікуванні у Красноградський
ЦРЛ, де був прооперований, а потім переведений для лікування до Харківської
обласної клінічної травматологічної лікарні, де був з 8.08.2005 року по
22.09.2005 року, й де йому зробили ще дві складні й важкі операції; він
визнаний інвалідом 2 групи, втратив працездатність. Крім того, йому ще має бути
зроблена операція, вартість якої 6000 гривень. Таким чином позивач вважає, що у
період його лікування на медикаменти, операції, лікування, судові витрати він
поніс й ще понесе матеріальних збитків на загальну суму 16490 гривень з вини
відповідача, а також відповідачем йому завдано моральної шкоди на суму 45000
гривень, так як він визнаний інвалідом 2 групи, переніс важкі операції, із
здорової людини перетворився у каліку, втратив нормальне життя, переніс сильний
біль та моральні страждання через травмування й його наслідки, продовжує
хворіти, чекає операцію, втратив можливість працювати.

В судовому
засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі й пояснив, що документально
позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди він може підтвердити тільки
аптечними чеками, що додані до справи, та квитанцією про оплату юридичної
послуги на суму 350 гривень, інших доказів він подати суду не має можливості,
так як за операції лікарям він платив поза лікарняної каси, як „подяку",
квитанцій не має й, не бажає, щоб лікарі були викликані до суду у якості
свідків, понесені матеріальні витрати він не фіксував та документи не збирав. Довести
належність йому аптечних чеків, прилучених до позову, він не має можливості, бо
документів, що підтверджують

призначення йому цих ліків у нього немає, але насправді
витрачено набагато більше коштів на його лікування, ніж заявлено ним у позові.

Відповідач
ОСОБА_3, позов про стягнення матеріальної шкоди не визнав взагалі,

рахуючи його
недоведеним, а позов про стягнення моральної шкоди визнав частково у

сумі
5000гривень, не заперечуючи своєї вини у необережному завданні позивачу тяжких

тілесних
ушкоджень, але просив врахувати, що тяжкі для позивача наслідки сталися через

грубу
необережність самого позивача, який сам підійшов до причепу й поставив себе у

небезпечне
становище, його ніхто не кликав на допомогу й не передбачав можливість

настання тяжких
наслідків. Він, відповідач, надавав матеріальну допомогу для лікування

потерпілого,
купував медичні препарати та ліки, продукти, про що є квитанції та

розписка матері
позивача.    Відповідач не визнає за
докази надані позивачем чеки

на купівлю
ліків, так як відсутні документи, що підтверджують, що ці ліки призначалися
позивачу, що саме ті ліки, що йому були потрібні, він купував, крім того він
звернув увагу суду на те, що чеки свідчать, що ліки купувалися неодноразово на
протязі одного дня з проміжками у декілька хвилин, чого ніяк не зміг пояснити
позивач.

Вислухавши
сторони, учасників процесу, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов про
стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, так як не доведений
належним чином позивачем: позивач не надав документів, що підтверджують його
вимоги про стягнення грошей за операції, придбання ліків та інші витрати, а
надані чеки аптеки є сумнівними бо відсутні документи, що підтверджують, що
саме ці ліки призначалися позивачу, що купував їх саме позивач або його рідні за
його дорученням, крім того чеки свідчать про те, що ліки купувалися
неодноразово на протязі одного дня з проміжками у декілька хвилин, що викликає
у відповідача обгрунтовані сумніви. Вимоги про стягнення з відповідача сум,
заплачених позивачем у якості „подяки" хірургам та анестезіологу, а також
6000 гривень, які треба буде заплатити за наступну операцію, нічим не
підтверджені й не ґрунтуються на законі.

Згідно
до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання
доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок
доказів, наданих сторонами, у їх сукупності.

Суд вважає, що
позов про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у сумі
9000гривень, з урахуванням того, що злочин відносно потерпілого - позивача по
справі - є необережним, тяжкі для позивача наслідки сталися через грубу
необережність самого позивача, який підійшов до причепу й поставив себе у
небезпечне становище.

Моральна
шкода підтверджена копією вироку суду щодо відповідача, копіями медичних
документів: довідок МСЕК, консультативного висновку, історії хвороби, згідно
яких позивач був тяжко травмований, за два роки переніс три важких операції,
терпів сильний біль, втратив можливість вести нормальне здорове життя та
працювати, ставши інвалідом 2 групи, продовжує хворіти на потребує ще операції
та лікування.

З урахуванням
задоволений позовних вимог на користь позивача необхідно частково стягнути
понесені ним судові витрати за надання юридичної допомоги. В іншій частині
позовних вимог позивачу необхідно відмовити на підставі вищевикладеного.

Також з
відповідача необхідно відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути державне мито та
судові витрати, передбачені законом, пропорційно до розміру задоволених вимог,
у дохід держави.

На основі
викладеного, та керуючись ст.ст.1166,1167,1187,1193 ЦК України,
ст..ст.3,10, 58, 59, 84, 88, 208,209,212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок завдання тяжких
тілесних ушкоджень задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок
вчинення злочину з необережним завданням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень
- дев'ять тисяч гривень та судові витрати у сумі 51 гривня.  В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок завдання тяжких тілесних
ушкоджень відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь держави державне мито у сумі 90 гривень 51 копійка та 30
гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження
в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд