Справа  №  2-251/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

20
червня 2007 року              Ріпкинський
районний суд Чернігівської області

у складі:
головуючого - судді Жовток Є.А. при секретарі Нерус Н.І. з участю позивача
ОСОБА_1.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства "Чернігівоблпаливо" про стягнення
заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки
розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся
до суду з позовом до ВАТ "Чернігівоблпаливо", зазначивши, що
13.03.2007 року він був звільнений з підприємства-відповідача на підставі п.1
ч.1  ст. 40 КЗпП України, однак
розрахунок по заробітній платі за період з грудня 2006 року по день звільнення,
з позивачем проведений не був. Крім того, позивачу не були виплачені вихідна
допомога та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки. Таким чином
ОСОБА_1. просить стягнути з ВАТ "Чернігівоблпаливо" нараховану, але
не виплачену заробітну плату за період з грудня 2006 по 13.03.2007 року, з
урахуванням компенсації та індексації; вихідну допомогу у розмірі 537 грн. 56
коп.; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки; середній заробіток
за період затримки розрахунку з 14.03.2007 по 08.05.2007 року в розмірі 997
грн., а також моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В судовому
засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по 31.05.2007 року,
тобто по день фактичного розрахунку, в розмірі 1125 грн. 90 коп., а також в якості
відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Представник
відповідача в судове засідання не з"явився, будучи своєчасно та у
встановленому порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, від нього
не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Матеріалів про права
та обов'язки сторін, котрі містяться у справі, достатньо для її розгляду у
відсутність представника відповідача.

З відзиву на
позовну заяву, надісланого до суду відповідачем, вбачається, що ВАТ
"Чернігівоблпаливо", посилаючись на ч.3  ст. 117 КЗпП України, просить при вирішенні
питання про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільнені ОСОБА_1., зменшити суму
відшкодування на розмір заробітної плати, яку позивач міг отримати за новим
місцем роботи.

Заслухавши
пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що
уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових
правовідносинах з відповідачем з 08.02.1996 по13.03.2007 року і був звільнений
на підставі п. 1 ч. 1  ст. 40 КЗпП
України.

З матеріалів
справи вбачається, що ВАТ "Чернігівоблпаливо" виплатило ОСОБА_1.
заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу, компенсацію за додаткову
відпустку, а також компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки
31.05.2007 року, тобто лише після звернення з позовом до суду.

Згідно ч.7  ст. 43 Конституції України, право на
своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до
ч.1  ст. 21 закону України "Про
оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до
актів законодавства і колективного договору.

Відповідно до
ч.1  ст. 116 КЗпП України, при звільненні
працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,
організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до
ч.1  ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При вирішенні
питання про наявність вини відповідача у затримці розрахунку з позивачем, суд
виходить з того, що відсутність коштів на підприємстві, сама по собі не може
бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

Будь-яких
доказів про неможливість виплатити позивачеві належних сум з поважних причин, в
тому числі у зв»язку з ухиленням ОСОБА_1.
від отримання належних йому сум, відповідач суду не надав.

Таким чином, в
судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заробітна плата ОСОБА_1.
не виплачувалась з вини відповідача.

Враховуючи
викладене, суд вважає обгрунтованими доводи позивача про необхідність стягнення
з ВАТ "Чернігівоблпаливо" середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Оскільки
фактичний розрахунок з ОСОБА_1. проведено 31.05.2007 року, суд вважає
необхідним стягнути на користь позивача середній заробіток за період по
30.05.2007 року включно.

При визначенні
среднього заробітку позивача, котрий підлягає стягненню, суд виходить з
наступного.

Розмір середньої
заробітної плати ОСОБА_1.,
обрахований у відповідності до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про
затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» становить 21 грн.
13 коп. (середньоденна заробітна плата) х 52 (кількість робочих днів з дня
звільнення по день фактичного розрахунку) = 1098 грн. 76 коп.

Суд вважає
необгрунтованими доводи відповідача про те, що з розміру середньої заробітної
плати ОСОБА_1. підлягають
виключенню суми, котрі позивач міг отримати за новим місцем роботи, оскільки
ч.3  ст. 117 КЗпП України, яка
передбачала відповідний механізм обрахування, виключена згідно Закону України
«Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 20.12.2005 року.

Суд вважає, що
позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, оскільки тривала
невиплата заробітної плати з вини відповідача, викликала у позивача душевні
страждання, втрату нормальних життєвих зв"язків та потребувала додаткових
зусиль для організації власного життя, а також життя сім»ї ОСОБА_1.

Відповідно до  ст.  237-1
КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

В той же час суд
вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в
розмірі 2000 грн., підлягає зменшенню до 525 грн., тобто до розміру
прожиткового мінімуму на одну особу, який буде розумною та справедливою
компенсацією за перенесені моральні страждання.

У відповідності
до  ст. 88 ЦПК України, з відповідача
підлягають стягненню судовий збір, а також витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

На підставі
викладеного, керуючись  ст.  ст. 10, 57, 209, 212, 215, 218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з
Відкритого акціонерного товариства "Чернігівоблпаливо" на користь ОСОБА_1 1098 грн. 76
коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 525 грн. в якості
відшкодування моральної шкоди, а всього -1623 грн. 76 коп.

Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства "Чернігівоблпаливо" судовий збір в доход
держави у розмірі 51 грн.

Стягнути з
Відкритого акціонерного товариства "Чернігівоблпаливо" в рахунок
відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної
справи, 30 грн. на користь Державного бюджету Ріпкинського району, Банк
одержувача ГУДКУ у Чернігівській області, МФО
одержувача 853592; ЄДРПОУ одержувача код 21409644; р/р 0421.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано до апеляційного суду
Чернігівської області через Ріпкинський районний суд протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області
через Ріпкинський районний суд протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.