РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Справа № 2-415/2007 р.

22 жовтня 2007 року Славутицький
міський суд Київської області в складі: головуючого: Малишенко Т.О. при
секретарі: Журавській Л.Ф. за участі
сторін: позивача: ОСОБА_1, представника відповідача Прокопенко О.П.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Фортіс - ВКТ" - про зміну
формулювання причин звільнення з роботи,

встановив:

Позивач
звернувся до суду із вимогами про зміну формулювання причин звільнення з
роботи. Посилається на те, що його необгрунтовано звільнено за ст. 40 п.4 КЗпП
України. Тому просить змінити причини
звільнення з роботи, вважати його звільненим з роботи за ст. 38 КЗпП України,
за власним бажанням, внести відповідні записи до його трудової книжки, стягнути
з відповідачів заробіток за червень, липень 2007 року та середній заробіток за
час затримки розрахунку. Крім того вважає, що діями відповідача йому спричинено
моральну шкоду, яку він оцінює у грошовому еквіваленті у розмірі 5000 гривень.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнав, вважає, що позивач звільнений за ст. 40
п.4 КЗпП України правомірно, так як 27.06.2007 року був відсутній на робочому
місці, посилання позивача на те, що він написав заяву на звільнення за власним
бажанням 27.06.2007 року і його повинні були звільнити в той же день,
безпідставні, оскільки адміністрація дану заяву отримала 02.07.2007 року.
27.06.2007 року позивачу ніхто не надавав дозволу на звільнення. Відсутність позивача
на робочому місці більше трьох годин дала право відповідачам звільнити позивача
за прогули. Вимоги в частині стягнення середнього заробітку також вважають
безпідставними, так як затримка розрахунку перед позивачем сталася не з вини
відповідача, на час завільнення позивача на рахунку підприємства були відсутні
гроші на рахунку підприємства, при отриманні коштів підприємство в той же день
провело розрахунок з позивачем, про що свідчить виписка з його рахунку. Також
позивач не надав жодних доказів того, що йому діями відповідачів спричинено
моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 5 000 гривень і тому ця вимога також
не підлягає задоволенню.

У судовому
засіданні було встановлено, що відповідно до заяви позивача від 14.02.2006
року, його згідно наказу номер 12-К від 15.02.2006 року було прийнято слюсарем
з ремонту реакторно-турбінного обладнання 2-го розряду на дільницю з ремонту
обладнання ЧАЕС (ДР ЧАЕС) по переводу з ДП „ІНТЕХ" ВАТ ПТЕМ з 16 лютого
2006 року з оплатою праці 495 гривень в місяць з особливо шкідливими умовами
праці. З даним наказом позивач ознайомлений особисто, про що свідчить його
підпис. Згідно п.1.5. кваліфікаційної характеристики слюсаря 2-го розряду по
ремонту реакторно - турбінного обладнання, слюсар по ремонту РРО 2 розряду
призначається і звільняється від посади наказом директора підприємства. Крім
того, відповідно до п.1.7. даної характеристики, робоче місце слюсаря 2-го
розряду визначається нарядом-допуском
на проведення робіт, або розпорядженням майстра або старшого майстра (при виконанні
робіт, які не вимагають оформлення наряду-допуску).
Відповідно листа ознайомлення, з даною кваліфікаційною характеристикою
ОСОБА_1 28.02.2006 року ознайомлений під розпис. Наказом номер 28-К від
02.07.2007 року ОСОБА_1 звільнений за
прогули без поважних причин у зв.язку з відсутністю на  робочому місці

2

27.06.2007 року з 26.06.2007 року на підставі п.4 ст.40
КЗпП України за прогули без поважних причин.

Заслухавши
сторони, свідка, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Допитаний у суді
свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що позивач працював у бригаді, відповідно наряду,
який був відкритий 14.06.2007 року позивач разом із бригадою повинен був кожен
день виконувати роботу, але 27.06.2007 року позивач відмовився виконувати
роботу і на робочому місці був відсутній. Наданий позивачем наряд-допуск не може бути
підтвердженням того, що позивач був на робочому місті, так як наряд-допуск оформляється у
відповідності до Положення про порядок провадження радіаційно-небезпечних робіт
і застосування єдиної нарядно-допускної системи на ДСП „ЧАЕС". Наряд
видається на виконання роботи, і роботу може бути виконано за декілька робочих
днів, за оформлення наряду-допуску
відповідає працівник станції, згідно Положення його називають
„наблюдаючим". Склад бригади по цьому наряду складався із трьох осіб,
керівник робіт був ОСОБА_3, кожен день з 14.06 по 26.06.2007 року бригада із
трьох чоловік, в тому числі і позивач, виконували роботи на АСК-2 ВК-15, про що
свідчать записи в наряді допуску і в ці дні наряд-допуск був відкритий.
27.06.2007 року ОСОБА_3 був відсутній, і наряд-допуск цією датою не був
відкритий, тому згідно Положення, він як старший майстер повинен був направити
на роботу інших членів бригади, в тому числі і ОСОБА_1, але не згідно даного
наряду - допуску, а відповідно Журналу обліку робіт по нарядам і розпорядженням
СІВС ЦЕГКіВС, так як без Струцинського бригаду на виконання робіт не
допускають. Член бригади ОСОБА_4 27.06.2007 року був направлений з іншою
бригадою, про що записано у Журналі, виконували роботу по дефектам УРВ-15, а
позивач відмовився виконувати роботу і пішов від нього, сказав що хоче
звільнятись, йому було роз'яснено, що він права звільнення не має, з письмовою
заявою про звільнення необхідно звертатись до директора. ОСОБА_1 був відсутній
на робочому місці 27.06.2007 року, ніяких робіт не виконував і не звертався про
направлення на іншу роботу.

Відповідно до
вимог ст.40 п.4 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк,
може бути розірваний власником у випадку прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Суд
вважає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач був відсутній
на робочому місці цілий робочий день.

Відповідно
„Положення про порядок провадження радіаційно-небезпечних робіт і застосування
єдиної нарядно-допускної системи на ДСП
„ЧАЕС", це Положення повинен знати не тільки персонал ДСП „ЧАЕС" а і персонал
сторонніх організацій, як вбачається з листа ознайомлення, ОСОБА_1 19.10.2006
року був ознайомлений з даним Положенням. У даному Положенні виписаний порядок
проведення радіаційно-небезпечних робіт, порядок організації допуску персоналу,
оформлення наряду допуску і інші вимоги по виконанню радіаційно-небезпечних
робіт. Відповідно до п.3.1.4. даного Положення Єдиний наряд-допуск складається
на спеціальному бланку розпорядження на безпечне виконання роботи, визначає її
зміст, місце, час початку і закінчення і умови її провадження, склад бригади і
осіб, відповідальних за безпеку виконання роботи.

Із оглянутого у
судовому засіданні Наряду - допуску номер 364 вбачається, що він був виписаний
14.06.2007 року. З 14.06.2007 року по 26.06.2007 року бригада працівників в
тому числі і позивач виконували роботу, але запис від 27.06.2007 року в наряді
відсутній, тобто бригада, в тому числі і позивач, не виконувала роботи
відповідно даного наряду.

Із оглянутого
Журналу обліку робіт по нарядам і розпорядженням СІВС ЦЕГКіВС, вбачається, що
один із членів бригади - ОСОБА_4 27.06.2007 року виконував іншу роботу у складі
іншої бригади, а записи про направлення позивача на іншу роботу або на інше
робоче місце відсутні.

Згідно п.1.5. кваліфікаційної характеристики слюсаря 2-го розряду по
ремонту реакторно

3

- турбінного обладнання, слюсар по ремонту РРО 2 розряду
призначається і звільняється з посади наказом директора підприємства. Крім
того, відповідно до п.1.7. даної характеристики, робоче місце слюсаря 2-го
розряду визначається нарядом-допуском
на провадження робіт, або розпорядженням майстра або старшого майстра (при
виконанні робіт, які не вимагають оформлення наряду-допуску). Відповідно листа ознайомлення з
даною кваліфікаційною характеристикою ОСОБА_1 28.02.2006 року ознайомлений під
розпис. Тобто судом зроблено висновок, що позивач дійсно був відсутній на
робочому місті більше трьох годин без поважних причин і його правомірно
звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Вимоги позивача
в частині стягнення заробітної плати за червень, липень 2007 року і стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку також не підлягають задоволенню.

Відповідно до
вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що
належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП
України передбачає, що в разі невиплати з вини власника належних звільненому
працівникові сум у строки визначені ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно
сплатити його середній заробіток за час затримки. Як з'ясовано у судовому
засіданні, на день звільнення позивача на рахунку підприємства були відсутні
кошти, це підтверджується виписками з особового рахунку підприємства. В той же
час, в день надходження коштів на рахунок підприємства, на картрахунок позивача
було перераховано кошти і проведено повний розрахунок. Оскільки в даному
випадку затримка повного розрахунку з позивачем була не з вини підприємства, то
і підстав для задоволення вимог позивача немає. Вимоги позивача щодо стягнення
заборгованості з заробітної плати за липень 2007 року задоволенню не
підлягають, оскільки в цьому місяці він на
підприємстві не працював, що підтверджено у суді табелем обліку робочого часу
і особистими поясненнями позивача.

Статтею 237-1
КЗпП України на власника покладено обов'язок відшкодовувати моральну шкоду, як
з'ясовано у судовому засіданні позивач до суду не надав жодних доказів того, що
діями відповідача йому спричинено моральну шкоду і тому ця вимога також
задоволенню не підлягає. Позивач не надав суду доказів порушення відповідачем
його трудових прав, в зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення вимог
ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди.

На підставі
наведеного і керуючись ст.ст. 10,11,212,214,215,218 ЦПК України, ст.ст. 232,
40,116,117,237-1 КЗпП України, суд

вирішив:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фортіс -
ВКТ" - про зміну формулювання причин звільнення з роботи відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_1, витрати за інформайно-технічне забезпечення у сумі 7 гривень 50
копійок.

Рішення суду
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської
області через Славутицький міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.