Справа
№2-347/07
листопада 2007 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
суддя                                      Сухоруков
секретарі                                                Постика
розглянувши у відкритому судовому засіданні у
залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про виселення та стягнення судових витрат,
та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної
січня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду
м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про виселення та стягнення судових
січня 2007 року позов було залишено без руху, після усунення недоліків 14
лютого 2007 року відкрито провадження по справі.
ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної
шкоди у сумі 44 584 грн., судових витрат у розмірі 476 грн., витрат на правову
ОСОБА_2 уточнив та доповнив свої позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_1
витрат на правову допомогу 1000 грн.
вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську. Після придбання, у квартирі
були самочинно проведено переобладнання в однокімнатну, добудована лоджія з
виходом із житлової кімнати. З 2003 року ОСОБА_1 займалася питанням виділу
земельної ділянки під лоджію, узаконення самочинного переобладнання та
прибудови. З 2005 року ОСОБА_1 почала продаж квартири, до неї за оголошенням
прийшов ОСОБА_2, який був поставлений до відома про ускладнення з виділом
земельної ділянки та узаконення переобладнання та прибудови.
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, згідно якого
сторони зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу спірної квартири до 23
оплати за придбання квартири суму в еквіваленті 3500 доларів США та до
01.05.2005 р. поселився у спірній квартирі.
року ОСОБА_1 необхідних документів не отримала, тому 06 грудня 2005 року був
укладений додатковий договір до попереднього договору, згідно якого сторони
зобов'язувалися укласти договір купівлі-продажу спірної квартири до 06.12.2006
міської ради про виділення земельної ділянки під самовільно побудовану лоджію
протягом 2006 року прийнято не було, ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 звільнити
причиною звернення до суду з таким позовом.
посилається на те, що згідно п.13 Договору в разі форс-мажорних обставин, а
саме неможливості в належний строк отримати відповідне рішення
Дніпропетровської міської ради, а також отримати витяг з реєстру прав
власників, строк пролонгується до 23.12.2005 року, і вважає, що договір
купівлі-продажу спірної квартири не може бути укладеним з форс-мажорних
обставин, а не з її вини, висловила згоду повернути ОСОБА_2 аванс у разі його
позовній заяві ОСОБА_2, не оспорюючи в цілому фактичних обставин подій щодо
спірної квартири, вважав небажання ОСОБА_1 пролонгувати вдруге Договір її відмовою
від укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, просив стягнути з
грн. (виходячи зі сплачених 3500 доларів США), 200 доларів США в еквіваленті,
отриманих на думкуОСОБА_2 в борг ОСОБА_1, 1000 доларів США в еквіваленті за
меблі - м'який куточок, спальний гарнітур, холодильник „Мінськ”, 700 грн. за
встановлення бойлера та 2474 грн., сплачених за комунальні послуги, а також
судові витрати. Щодо коштів, отриманих ОСОБА_1 в рахунок часткової оплати
вартості квартири в еквіваленті 3500 доларів США, ОСОБА_2 просив застосувати
ст. 625 ЦК України, стягнувши 3% річних та індекс інфляції за період 32
облікової ставки Національного Банку України у сумі 2631 грн. 46 коп. згідно
ст. 1048 ЦК України, вважаючи неповернення цих коштів підставою для нарахування
процентів за договором позики.
пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові документи та докази по
справі, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 підлягають
задоволенню у повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.
судовому засіданні фактичні обставини справи визнавала, проти позову ОСОБА_2
заперечувала спочатку частково, погоджуючись повернути йому одержані 3500 і 200
доларів США в еквіваленті як часткову оплату вартості квартири, потім письмово
проти додаткових позовних вимогу заперечувала, просила відмовити в задоволенні
додаткових позовних вимог у повному обсязі. Також ОСОБА_1 заперечувала проти
повернення 1000 доларів США в еквіваленті за придбані у неї ОСОБА_2 меблі -
м'який куточок, спальний гарнітур та холодильник „Мінськ”, вважаючи ці меблі проданими
окремо від квартири, а також проти повернення 700 грн. за встановлення бойлера,
оскільки вона не зобов'язувала цього робити ОСОБА_2, а також коштів, сплачених
ОСОБА_2 за комунальні послуги, тому що ОСОБА_2 сам фактично цими послугами
користувався, а вона тим часом проживає в орендованій квартирі. Також ОСОБА_1
пояснила, що займається питанням підготовки документів щодо виділення земельної
ділянки під самовільно збудовану лоджію, проте їй протягом тривалого часу не
вдається це зробити, тому що це потребує погодження з численними органами та
прийняття рішення міською радою, що вона пропонувала ОСОБА_2 самостійно
займатися цим питанням на підставі довіреності, в тому числі з правом
розпорядження спірною квартирою, за умови розрахунку за квартиру ОСОБА_2
заперечував проти виселення зі спірної квартири за умови сплати йому ОСОБА_1
куточок, спальний гарнітур та холодильник „Мінськ”, були придбані ним у зв'язку
з укладенням Договору, і ОСОБА_1 відмовлялася продавати квартиру без цих
меблів. Також наполягав на поверненні ОСОБА_1 700 грн. за встановлення бойлера
та коштів, сплачених ним за комунальні послуги у період проживання в квартирі.
ОСОБА_3 підтвердив, що ОСОБА_1 порпонувала оформити на нього „генеральну”
довіреність щодо квартири, а він натомість мав повністю розрахуватися за
придбання квартири, на що він не погодився, вважаючи такі дії аферою.
У судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу від 28 листопада 1997 року (а.с. 5) та копією
технічного паспорту на квартиру (а.с. 6-8).
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, згідно якого
сторони зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу спірної квартири до 23
ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в рахунок оплати за придбання квартири суму в
еквіваленті 3500 доларів США та до 01.05.2005 р. поселився у спірній квартирі,
що передбачено п. 9 Договору. Крім того, згідно п. 3 Договору в разі
необгрунтованого без поважних причин ухилення від укладення договору
купівлі-продажу квартири зі сторони гр. ОСОБА_1, у вигляді відмови від
укладення договору купівлі-продажу, укриття факту майнового спору, арешту або
застави, недодержання терміну підготовки документів та терміну продажу, або
зміни ціни продажу квартири. гр. ОСОБА_2 має право вимагати повернення
попередньо оплаченої частки вартості квартири у подвійному розмірі та
відшкодування збитків. У п. 7 Договору зазначено, що гр. ОСОБА_1 залишає меблі
в квартирі в тому стані, в якому бачив їх ОСОБА_2 Відповідно до п. 13 Договору,
в разі форс-мажорних обставин, а саме, неможливості в належний строк до
23.09.2005 року отримати відповідне рішення Дніпропетровської міської ради, а
також отримати Витяг з реєстру прав власників, строк пролонгується до
року ОСОБА_2 поселився у спірній квартирі, того ж дня придбав у ОСОБА_1 меблі:
холодильник „Мінськ”, м'який куточок та спальний гарнітур за суму 1000 доларів
США, що підтверджується копією розписки (а.с. 37). ОСОБА_1 06.11.2005 року
одержала від ОСОБА_2 в рахунок оплати за спірну квартиру 200 доларів США, що не
заперечувалося сторонами і підтверджується копією розписки (а.с. 37).
року ОСОБА_1 необхідних документів не отримала, і 06 грудня 2005 року був
укладений додатковий договір до попереднього договору, згідно якого сторони
зобов'язувалися укласти договір купівлі-продажу спірної квартири до 06.12.2006
укладення Договору, вселення у спільну квартиру ОСОБА_2 та розрахунків за меблі
підтверджуються показами свідків.
судовому засіданні показала, що вона була присутня при укладенні попереднього
договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1, ОСОБА_2 не заперечував проти
запропонованого порядку, до того ж у нього на той час не було всієї суми для
остаточного розрахунку за квартиру. ОСОБА_1 постійно займалася підготовкою
документів, але у строки, предбачені Договором, в тому числі додатковим,
вкластися не вдалося. Невід'ємною частиною квартири була вбудована кухня, шафи
та полички, а також кондиціонер, а інші меблі - новий м'який куточок, спальний
гарнітур, якому було на час продажу близько року, холодильник, якому було
близько двох років,ОСОБА_1 продавала окремо, на них були інші покупці, але
ОСОБА_2з жінкою побажали придбати ці меблі. ОСОБА_1 не продала свій бойлер та
пральну машинку, які забрала з квартири.
свідків ОСОБА_4., яка є співмешканкою ОСОБА_2, ОСОБА_5 (матір ОСОБА_4.), у
березні 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4. дізналися про продаж квартири ОСОБА_1,
остання запропонувала купити квартиру разом з меблями, також квартира мала
самовільну прибудову, і документи у зв'язку з цим щодо продажу квартири у
повному обсязі готові не були. Терміни виготовлення документів, відтак і
укладення договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_1 визначала сама. Після
укладення попереднього Договору ОСОБА_2 та ОСОБА_4. поселилися у спірній
квартирі, гроші за меблі (м'який куточок, спальний гарнітур та холодильник)
віддавали окремо після укладення першого договору. Свідок ОСОБА_4. підтвердила
наявність у квартирі кондиціонера, кухонних меблів - довгий стіл, вбудована
мойка, піч, шафи, підвісні полички, зазначила що бойлер у ванній ОСОБА_1
забрала, а вони з ОСОБА_2 придбали новий і встановили. Свідок ОСОБА_5
підтвердила, що ОСОБА_1 говорила про існуючий самозахват землі, і що документи
для продажу квартири у повному обсязі не були готові.
вирішення ОСОБА_1 питання підготовки та одержання документів на виділення
земельної ділянки під самовільно прибудовану лоджію підтверджуються письмовими
доказами та документами: формуляром щодо погодження місця розташування об'єкта
самовільного будівництва (дати погоджень з контролюючими органами за період
січень-травень 2005 року) (а.с. 18), копією відповідей Головного
архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 20.01.2005
р. та відповіді Державного управління екології та природних ресурсів у
Дніпропетровській області від 21.03.2005 р. (а.с. а.с. 19, 20), постановами про
накладення штрафів за самовільний захват земельної ділянки від 27 квітня 2005
року та від 20 травня 2007 року (а.с. а.с. 21, 22), формуляром щодо погодження
місця розташування об'єкта самовільного будівництва (дати погоджень з
контролюючими органами за період липень-листопад 2006 року) (а.с. 24),
відповіддю ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради з доданими копіями
матеріалів щодо підготовки документів на розміщення об'єкта самовільного
будівництва ОСОБА_1 (а.с. 79-89), договором на проведення робіт з підготовки
висновку з передачі земельних ділянок у користування від 07.06.2007 р.
№118-07/Ш-ф між ОСОБА_1 та Дніпропетровським міським управлінням земельних
ресурсів (а.с. 97-98) та актом видачі-отримання висновку до нього (а.с. 99),
квитанціями про оплату ОСОБА_1 послуг за укладеним договором (а.с. а.с. 102,
103). Зазначені документи підтверджують, що ОСОБА_1 вирішувала питання
виділення земельної ділянки під самовільно прибудовану лоджію та її введення в
експлуатацію, проте внаслідок громіздкої та тривалої процедури погоджень з
численними контролюючими органами це питання вирішено не було не з її вини, що
на думку суду виключає відповідальність ОСОБА_1 за ухилення від укладення
договору купівлі-продажу квартири і повернення нею коштів, одержаних згідно
попереднього Договору, у подвійному розмірі.
слід виходити з положень ч. 3 ст. 635 ЦК України, згідно якої зобов'язання,
встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не
укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або
якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Як видно з доказів та документів, досліджених судом, строк попереднього
договору закінчився 06.12.2006 р. і не був продовжений, основний договір не був
укладений з незалежних від волі сторін причин. Отже сторони повинні бути
повернуті у первісний стан - ОСОБА_1 повинна повернути ОСОБА_2 3700 доларів США
в еквіваленті (3500 дол. США в еквіваленті були одержані при укладенні
попереднього Договору, ще 200 дол. США - 06.11.2006 р.), що згідно офіційного
курсу НБУ 5,05 грн. за 1 долар США складає 18 685 грн., а ОСОБА_3 повинен
звільнити спірну квартиру.
підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, які передбачають
відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а також за договором
позики - статті 625 та 1048 ЦК України, на які посилається ОСОБА_2 як на
підставу стягнення з ОСОБА_1 3% річних та індекс інфляції за період 32 місяців,
облікової ставки Національного Банку України у сумі 2631 грн. 46 коп., оскільки
договору позики між сторонами укладено не було.
Суд також вважає
за необхідне вдмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з
ОСОБА_1 сум оплати за комунальні послуги, оскільки вони нележним чином не
підтверджені, а крім того, ОСОБА_2 мешкаючи у спірній квартирі, фактично
користувався цими послугами.
стягненню з ОСОБА_1 1000 доларів США в еквіваленті за меблі та 700 грн. за
встановлення бойлера, оскільки меблі - м'який куточок, спальний гарнітур та
холодильник „Мінськ” придбані ОСОБА_2 у ОСОБА_1 за окремою домовленістю, а
разом з квартирою продавалася вбудована кухня та кондиціонер, які повинні
залишитися у спірній квартирі. Бойлер був встановлений ОСОБА_2 після вселення в
квартиру за власною ініціативою, будь-якої домовленості про його встановлення
між сторонами не було.
про виселення ОСОБА_2 підлягає задоволенню на тих підставах, що ОСОБА_1 є
власником спірної квартири, дія попереднього Договору купівлі-продажу квартири
закінчилася 06.12.2006 р. і договір продовжений не був, у сторін немає
можливості укласти договір купівлі-продажу спірної квартири. Згідно положень
ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном
на власний розсуд, ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його
питання про стягнення судових витрат, суд виходить із правомірності вимог за
первісним позовом та із часткового задоволення вимог за зустрічним позовом, і
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 15 грн, які складаються з судового збору та
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 186 грн. 85 коп. державного мита і 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи, а також 1000 грн.
витрат на юридичну допомогу (а.с. 38).
ст.ст. 319, 321, 635 ЦК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та стягнення судових витрат задовольнити.
ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську без надання іншого житлового
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 15 грн.
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди та судових витрат
сплачених в рахунок вартості квартири, 186 грн. 85 коп. державного мита і 30
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи,
задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може
бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський
районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя            (підпис)                     А.О. Сухоруков

З оригіналом
згідно.

Суддя                                                А.О.
Сухоруков

Рішення в
законну силу не вступило.