Справа №2-221 2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року                                                                    смт.
Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого: судді:                                                     О.Ю.Максименко

при
секретарі:                                                        Н.П.Літвіновій

за
участю позивача-відповідача:                          ОСОБА_1

за
участю відповідача-позивача:                          ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну
запису підстав звільнення з роботи, стягнення заробітньої плати, моральною
шкоди та зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної
майнової шкоди, -

Встановив:

Позивач-відповідач ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 про зміну запису підстав звільнення з роботи, стягнення заробітньої
плати, моральною шкоди.

В обгрунтування своїх вимог позивач-відповідач указала,
що з 20.11.2006р. по 31.05.2007р. вона працювала продавцем товарів продовольчої
групи у приватного підприємця ОСОБА_2 згідно трудового договору. 31.05.2007р.
трудовий договір з нею був розірваний з ініціативи відповідача і на грунті
особистої неприязні ОСОБА_2. звільнив її за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України як за
систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором. За весь час виконання трудових обов'язків ОСОБА_1.
заходів дисциплінарного та громадського впливу не мала. Також при звільненні
ОСОБА_2. не провів з нею відповідних розрахунків, зокрема, не сплатив заробітну плату за травень 2007 року в
розмірі 420 грн. Та оскільки відповідч мав намір незаконно притягти її
до кримінальної відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого ст.191 КК України, у зв'язку з чим її неодноразово викликали до
органу міліції для допитів, вважає, що такими діями ОСОБА_2. спричинив їй
моральну шкоду, яку вона оцінює в 1500грн.. Все це змусило її звернутися до суд
і вона просить змінити запис в трудовій книжці на звільнення від займаної
посади за згодою сторін (п.1 ч.1
ст.36 КЗпП України), стягнути з відповідача на її користь заборгованість по
заробітній платі за травень 2007р. в розмірі 420 грн., та моральну шкоду в
розмірі 1500грн.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1про стягнення заподіяної майнової шкоди.

2

В обгрунтування своїх вимог позивач-відповідач указав, що
20.11.2006р. ОСОБА_1. була прийнята ним на
роботу продавцем товарів в магазин „ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований
в селі Павлівка Білокуракинського району Луганської області. 28.05.2007р.
комісією у складі ОСОБА_2., ОСОБА_1., другого продавця магазину ОСОБА_3. та
члена комісії ОСОБА_4. було проведено ревізію в магазині, в результаті якої
було виявлено недостачу грошових коштів в розмірі 4554грн. По цьому факту ним
була подана заява до органів внутрішніх справ, в якій він просив перевірити
факт вказаної недостачі та при наявності ознак злочину прийняти відповідні до
закону заходи. Вказана заява була перевірена працівниками міліції, в порушенні
кримінальної справи було відмовлено у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1та
ОСОБА_3. ознак кримінально чи адміністративно караних діянь. Однак було
встановлено, що вказана недостача в сумі 4554грн. утворилася з вини продавців
магазину. ОСОБА_3. погодилася сплатити половину недостачі в сумі 2277грн..
ОСОБА_1. взагалі відмовляється щось сплачувати. Наказом від 16.12.2006р. для
працівників магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1" було встановлено колективну
матеріальну відповідальність. 11.04.2007р. відповідач разом з другим продавцем
магазину ОСОБА_3. допустили недостачу грошових коштів в розмірі 507грн. Цю
недостачу вони погасили порівну. За вказані дії наказом від 12.04.2007р.
продавці отримали догану. Таким чином, ОСОБА_1. 28.05.2007р. допустивши
недостачу по магазину, вдруге вчинила дії, які дають ОСОБА_2. підстави для
втрати довір'я до неї. Окрім цього, вказаними діями ОСОБА_1. спричинила
ОСОБА_2. моральну шкоду, яка виразилася в порушенні нормальних життєвих
стосунків з дружиною, такяк недостача по магазину негативно вплинула на
сімейний бюджет, з якого було взіто 2200грн. для покриття недостачі придбанням
нового товару в магазин, не зважаючи на те,
що ці кошти вони планували витратити на дитину. Також був порушений
нормальний цикл товарообороту в магазині, так як товар не було придбано і
завезено в потрібний термін, чим було визвано тимчасову нестачу асортименту. В
результаті цього у нього погіршилося загальне самопочуття, виникають часті
нервові напруження та сврки з дружиною, погіршився сон та апетит. Моральну
шкоду оцінює в 1500грн. У зв'язку з цим ОСОБА_2. просить змінити запис у
трудовій книжці ОСОБА_1№ 10 від 31.05.2007р. на запис „Звільнити від займаної
роботи у зв'язку з втратою довір'я (п.2 ст.41 КЗпП України), стягнути з ОСОБА_1
на його користь 2277грн. майнової шкоди, 1500грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні
позивач-відповідач ОСОБА_1. підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, уточнивши тільки суму заборгованості по заробітній
платі, яка складає 71 грн., просила свій позов задовольнити та надала
аналогічні пояснення. Зустрічний позов не визнала та пояснила, що в магазині
дійсно була виявлена недостача, однак, вважає, що її вини в цьому немає. Звідки
взялася така велика сума недостачі, пояснити не може, тому і не згодна її
сплачувати.За весь час роботи у ОСОБА_2. до
неї не було ніяких нарікань, про накладення на неї дисциплінарного стягнення
у вигляді догани не знала і вперше про це почула в суді. Вважає, що ніякої
моральної шкоди своїми діями вона ОСОБА_2. не спричинила і просила йому в
позові відмовити.

Відповідач-позивач ОСОБА_2. в
судовому засіданні свій позов підтримав1® повному обсязі, просив його задовольнити і надав аналогічні пояснення. Позов
ОСОБА_1не визнав та пояснив, що у зв'язку з виявленою недостачею в магазині
ОСОБА_1. була звільнена з займаної посади за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за

3

систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором, а саме, в п.1 трудового договору було
вказано, що працівник зобов'язаний виконувати роботу продавця, зокрема приймати
товар і відпускати його за гроші. Оскільки в магазині булла виявлена недостача,
ОСОБА_2. вважав, що ОСОБА_1. свої трудові обов'язки не виконувала. Змінити
запис у трудовій книжці згоден, Але не на звільненя за згодою сторін. На момент
проведення ревізії Чорну сі залишилося не сплаченим заробітна плата в розмірі
71грн., яку ОСОБА_2. зарахував в рахунок погашення недостачі. Вважає, що
моральної шкоди його діями ОСОБА_1. спричинено не було і просив в задоволенні
її позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_3.
та ОСОБА_4., дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, суд
вважає, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 20.11.2006р. по 31.05.2007р.
ОСОБА_1. працювала в магазині „ІНФОРМАЦІЯ_1", який належить ОСОБА_2,
продавцем, згідно трудового договору, укладеного 20.11.2006р. 31.05.2007р.
трудовий договір між сторонами було розірвано за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за
систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором (а.с.13). Вказана підстава для звільнення
працівника може бути застосована у разі, якщо до вказаного працівника раніше
застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як вбачається
з матеріалів справи, наказом ПП ОСОБА_2. від 12.04.2007р. ОСОБА_1. було
оголошено догану (а.с.42). Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування
дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати
від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як
встановлено в судовому засіданні, письмових поясненнь ОСОБА_1. не надавала,
наказ їй для ознайцомлення не надавався. З прикладеної копії наказу вбачається
підпис ОСОБА_2. про оголошення наказу та відмову ОСОБА_1від підпису. Акту про
відмову складено не було. Доказів про
доведення до відома працівника наказу про накладення на нього
дисциплінарного стягнення ОСОБА_2. суду не надав. У зв'язку з цим суд не може
взяти до уваги згаданий наказ і вважає у зв'язку з цим можливим змінити запис у
трудовій книжці щодо підстави звільнення ОСОБА_1..

Оскільки обидві сторони подали до суду вимоги щодо зміни
запису у трудовій книжці ОСОБА_1підстав звільнення, суд виходить з завдань
цивільного судочинства щодо справедливого розгляду цивільної справи і вважає
необхідним в цій частині позов
ОСОБА_1задовольнити, а в позові ОСОБА_2. відмовити з наступних підстав.

В магазині „ІНФОРМАЦІЯ_1" працювали два продавця:
ОСОБА_1. та ОСОБА_3. При своїй праці ОСОБА_1. поставила до відома ОСОБА_2. про
своє звільнення. Він був згоден її звільнити, однак просив її попрацювати доки
не знайде людину на її місце. При
проведенні ревізії була виявлена недостача в розмірі 4554грн. До
виявлення недостачі у ОСОБА_2. до ОСОБА_1ніяких претензій не було. Окрім цього, звільнення з підстав втрати довір'я
можно визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує
грошові або товарні цінності вчине умисно або необережно такі дії, які дають
власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати довір'я.
Також, враховуючи, що другий продавець, ОСОБА_3. за цих же обставин була
звільнена з роботи за згодою сторін, як вона сама пояснила в судовому

4

засіданні, будучи допитаною в якості свідка, суд вважає, що у ОСОБА_2.
немає підстав для вимагання зміни запису у трудовій книжці причини звільнення
на звільнення з підстав втрати довір'я і вважає можливим змінити підставу
звільнення ОСОБА_1на звільнення за угодою сторін п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

При вирішенні питання про звільнення продавців з магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1" приватним підприємцем ОСОБА_2. було проведено ревізію, в
ході якої було виявлено недостачу в розмірі 4696грн., про що було складено акт
звірки від 28.05.2007р. ОСОБА_1. від підписання вказаного акту відмовилася. В
рахунок погашення виявленої недостачі ОСОБА_2. зарахував невиплачену заробітну
плату в розмірі 142грн., тобто по 71грн. з кожного продавця (а.с.38). Щодо
виявленої недостачі ОСОБА_2. було подано
заяву до органів Внутрішніх справ. Перевіркою було встановлено, що
доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3. та ОСОБА_1. скоїли розтрату чи
привласнення вказаних грошових коштів здобуто не було. В діях продавців відсутні ознаки кримінально чи
адміністративно караних діянь (а.с.11). Як пояснила допитана в судовому
засіданні свідок ОСОБА_3., вона одразу погодилася
погашати половину суми виявленої недостачі. ОСОБА_1. від покриття недостачі
відмовилася, оскільки не визнала своїє вини у створенні недостачі. Виходячи з
викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1в частині стягнення заборгованості по
заробітній платі у сумі 71 грн. підлягає задоволенню, оскільки відповідно до
ст.136 КЗпП України відрахування заробітної плати в рахунок відшкодування шкоди можло тільки за згодою
працівника, який спричинив шкоду. Як пояснили сторони, згоди на покриття
недостачі шляхом утримання заробітної плати ОСОБА_2. у ОСОБА_1не питав, тому
невиплачена заробітна плата в розмірі 71 грн. підлягає стягненню з ПП ОСОБА_2.
на користь ОСОБА_1.

Позов ОСОБА_2. в частині стягнення
майнової шкоди підлягає частковому задоволенню,
оскільки відповідно до п.5 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підпрриємству,
установі, організації зокрема у випадку якщо шкоди завдано недостачею майна чи
інших цінностей. Відповідно до вимог КЗпП України договір про повну матеріальну
відповідальність укладений не був. Оскільки в магазині сумісно працювали два
продавця і індивідувальну матеріальну відповідальність встановити було
неможливо, наказом від 16.12.2006р. обом продавцям було встановлено колективну матеріальну відповідальність (а.с.41).
Відповідно до ст.135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками
окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпустком),
перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей,
коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і
укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може
запроваджуватися колективна (бригадна) матеріаьна відповідальність. Письмовий
договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між
підприємством, установою, організацією і
всіма членами колективу (бригади). Всупереч цього письмовий договір між
ПП ОСОБА_2. та продавцями магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_3. та ОСОБА_1
укладено не було. Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійної шкоди, але не більш свого середнього місячного заробітку.
На підставі цього суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1на користь ПП ОСОБА_5 в

5

рахунок вішкодування майнової шкоди її средньомісячний
заробіток, що згідно довідки складає 420 грн. (а.с.8).

Доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди
діями іншої сторони ні ОСОБА_1., ні ОСОБА_2. суду не надали, у зв'язку з чим
позови ОСОБА_1та ОСОБА_2. у частині стягнення моральної шкоди задоволенню не
підлягають.

Судові витрати сторонами були понесені при зверненні ними
до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36, 40, 132,
134, 135-2, 136, 149 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215   ЦГЖ України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити запис № 10 у трудовій книжці ОСОБА_1 „Звільнена з
роботи п.3 ст.40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без
поважних причин покладених на нього трудовим договором)" на запис
„Звільнена з роботи п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (угода сторін).

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 задоргованість по заробітній платі в розмірі 71 (сімдесят одна) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємця
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди 420 (чотиреста двадцять) грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду
Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги протягом
10 днів з дня проголошення рішення, а також апеляційної скарги в строк 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.