Справа № 2-74-2007 р
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2007 р.                                                                                                        м. Апостолове

Апостолівськяй районний суд Дніпропетровської області

у складі:             головуючого
судді:                       Пензева М.М.

при секретарі:                            Десятннковій I.І

за участю представника позивача
ОСОБА_4

ОСОБА_5 представника
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення
суми позики.

В обгрунтування вимог представник позивача ОСОБА_4 пояснила, що 01 липня
2003 року до позивача ОСОБА_1 звернулася його невістка
- відповідачка ОСОБА_2 з проханням позичити гроші, для власних потреб.

На той час відповідачка і брат позивача - ОСОБА_6 вирішили придбати жилий будинок, тому позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 позичили гроші,
як відповідачці, так і ОСОБА_1

Позивач, на підставі усного договору позики, згідно розписки від 01.07.2003
року позичив відповідачці гроші в сумі 750
доларів США, що при курсі валют 5,05 грв. за 1 долар США, дорівнює сумі - 3787 грв. 50 коп. Строк повернення грошей згідно розписки
встановлювався з квітня 2005 року по квітень 2006 року.

Своїх зобов'язань за договором позики відповідачка не додержалася і на час
звернення до суду, тобто на травень місяць 2006 року, борг так і не
повернула.

Представник позивача 19.04.2006 року звернувся до відповідачки, з письмовою
претензією, в якій просила негайно повернути
суму позики. Претензію відповідачка отримала 20 квітня 2006 року, проте письмової відповіді на претензію не дала,
борг не повернула, тому представник позивача була
вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення позики.

Представник позивача вважає, що так як при укладенні договору позики
позичальник бере на себе відповідальність за
повернення позиченої суми грошей, то відповідачка повинна повернути
ОСОБА_1 суму позики повністю.

Представник позивача просить визнати дійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 липня 2003 року договір позики грошей в сумі
3787 грв. 50 коп., що еквівалентний 750 доларам США, при курсі 5,05 грв. за 1 долар США. Стягнути з відповідачки на користь позивача - ОСОБА_1 суму позики - 3787 грв, 50 коп., а беручи до
уваги те, що відповідачкою не виконано
зобов'язання по поверненні боргу, стягнути з відповідачки судові витрати
по справі у сумі 131,00 грв.

Представник позивача - ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 і пояснила, що відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України відповідачка - ОСОБА_2,
згідно укладеного договору позики взяла на
себе зобов'язання повернути суму позики у термін з квітня 2005 року по квітень 2006 року, проте свої зобов'язання не належним чином
не виконала, на письмову претензію не відповіла, суму боргу не повернула,
у зв'язку із чим позивач був

2

вимушений звернутися до неї за
наданням правової допомоги. Вважає, що укладений між позивачем та відповідачкою 01.07.2003 року договір позики, згідно письмової
розписки є дійсним, тому з відповідачки необхідно
стягнути на користь позивача ОСОБА_1 суму позики у розмірі 3787,50 грв., еквівалентній 750 доларам США, а також судові витрати по справі.

Відповідачка ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнала і пояснила, що вона разом з братом позивача - ОСОБА_6 проживали однією сім'єю і в
2003 році вирішили придбати жилий будинок.

Вона, як і
ОСОБА_6 взяли у позивача ОСОБА_1 та у його матері ОСОБА_4 гроші в позику. 01.07.2003 року вона написала розписку, згідно
якої вона позичає у ОСОБА_1 грошову
суму у розмірі 750,00 доларів США і зобов'язується повернути гроші у термін з квітня 2005 року по квітень 2006 року, а
ОСОБА_6 хоча гроші і позичав, проте ніяких розписок не писав.

02.07.2003 року вони разом з ОСОБА_6 придбали, згідно договору
купівлі-продажу жилий будинок АДРЕСА_1 за одну
тисячу доларів США, гроші на придбання будинку повністю дала вона. Відповідачка вважає, що позику
вона брала разом із ОСОБА_6 для купівлі жилого будинку,
а зважаючи на те, що в жилому будинку на даний час проживає тільки ОСОБА_6, то
і борг по договору позики повинен віддавати тільки він.

Представник відповідача - ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав і пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 на час укладення
договору позики проживала разом з ОСОБА_6 і позичала гроші для
купівлі жилого будинку, де, як планувалося, відповідачка буде проживати разом з ОСОБА_6 Проте невдовзі після купівлі жилого будинку
ОСОБА_6 вигнав відповідачку з будинку і
проживає там сам. Таким чином, зважаючи на те, що гроші були позичені для купівлі жилого будинку, а ОСОБА_2 одноосібно оплатила
вартість будинку, те що ОСОБА_6 вигнав
відповідачку і проживає в спільному жилому будинку сам з іншою жінкою,
повертати позику повинен саме він, а не відповідачка.

Суд, вислухавши позивача, представників позивача, відповідачку,
представника відповідача, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України «За договором позики одна
сторона (позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) грошові кошти..., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)»
При цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей
і на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно ст. 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника, що
посвідчує передання визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що згідно розписки від 01.07.2003 року позивачем ОСОБА_1
було передано відповідачці ОСОБА_2 грошову суму
еквівалентну 750 американським доларам, строком повернення позики
було встановлено квітень 2005-2006 року.

Згідно договору позики позивач, як позикодавець передав, а відповідачка, як
позичальник, отримала грошову суму, таким чином,
суд вважає, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є укладеним з моменту передачі грошей. Даний договір ніким не
оскаржувався, недійсним не визнавався і потреба
визнання цього договору дійсним відсутня, а тому позовні вимоги, в частині визнання договору позики укладеного 01 липня 2003 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України «Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику (гроші...) у строк та в порядку, встановлені
договором» Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму позики.

Відповідно до довідки, виданої Апостолівським відділенням №21 ВАТ КБ «Надра», за станом на 21.03.2007 року
офіціальний курс долара до гривні склав 5,05 грв. за 1 долар США

Грошова сума, згідно договору позики, відповідачкою позикодавцеві - ОСОБА_1
не повернута, тому сума позики, у розмірі 750 доларів
СІЛА, що дорівнює еквівалентній сумі 3787 грв. 50 коп., при курсі валют 5,05
грв. за 1 долар США, (750x5,05=3787,50), підлягає
стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1

3

Твердження
відповідачки ОСОБА_2, що вона не повинна повертати грошову суму, згідно договору позики, укладеного 01.07.2003 року між
нею та ОСОБА_1, так як за позичені відповідачкою гроші був
придбаний спільний жилий будинок, де на даний час проживає ОСОБА_6, судом не може бути взято до уваги, так як згідно
договору позики тільки ОСОБА_2 брала грошову суму у борг,
тобто приймала зобов'язання повернути позичену суму грошей в встановлений
договором строк, а вирішення питання визнання договору купівлі-продажу недійсним, розділу майна чи вирішення питання
встановлення порядку користування жилим будинком не є предметом спору і не
підлягає розгляду.

Разом з тим,
суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачці ОСОБА_2, що вона має право звернутися до суду з позовною
заявою, для вирішення спору пов'язаного з питанням володіння та користування жилим будинком, який був придбаний ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача - судовий збір у сумі
51,00 грв. та витрати на правову допомогу, у сумі 80,00 грв.

керуючись ст.
209, 212,213,214,215 ЩІК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за
договором позики у сумі - 3787 гривень 50 копійок.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір (державне мито) у сумі
51,00 грв. та витрати на правову допомогу у сумі 80,00 грв. Усього 131,00
гривня.

В іншій
частиш позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до Апостолівського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.