Справа №2 - 464
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року                                                         Рівненський
міський суд

в особі
головуючого

судді                                                                                    Кухарця
В.М.

за
участю секретаря                                                           Трет'якової
Т.В.

позивача                                                                             ОСОБА_1

її
представника - адвоката                                                 ОСОБА_2

відповідача                                                                         ОСОБА_3

та її
представника - адвоката                                            ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за
заповітом,  встановлення факту належності
правовстановлюючого документа,  третя
особа на стороні відповідача,  яка не
заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша Рівненська державна
нотаріальна контора,  -

ВСТАНОВИВ:

В
судовому засіданні відповідач позов не визнала та пояснила,  що заповіт №3 - 1045 від 28 листопада 2000
року,  посвідчений державним нотаріусом
Першої Рівненської державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_1,  належить не позивачці,  а іншій особі,  оскільки прізвище "ОСОБА_1" не є
ідентичним прізвищу "ОСОБА_5",
як зазначено в заповіті. Із заявою про встановлення факту належності їй
заповіту позивач звернулася до суду 30 липня 2007 року,  під час збільшення в судовому засіданні
розміру позовних вимог,  в той час як про
порушення свого права дізналася 08 червня 2001 року,  коли по закінченню шестимісячного строку
після відкриття спадщини (ОСОБА_6
померла ІНФОРМАЦІЯ_1) їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом.  Тому,  виходячи з положень  ст.
ст. 256,  257,  ч.3
ст. 267 ЦК України,  ОСОБА_3 просить суд застосувати позовну давність.

Позивач
в судовому засіданні свої вимоги підтримала,
просить задовольнити позов у повному обсязі.

Представник
третьої особи суду пояснив,  що в межах
строку,  передбаченого  ст. 549 ЦК
України 1963 року,  ОСОБА_1 звернулася
до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6. Однак,  у
видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено у
зв'язку з невідповідністю написання її прізвища у заповіті від 28.11.2000 р. із
прізвищем,  що зазначене в паспорті чи
свідоцтві про народження,  а також у
зв'язку з наявністю заповіту від 01.11.1995 р. від імені ОСОБА_6  на користь ОСОБА_3 Пізніше,  на підставі рішення Рівненського міського
суду від 18 травня 2005 року,  ухваленого
в цивільній справі №2 - 76/05 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
заповіту недійсним,  нотаріальною
конторою 27 грудня 2005 року було видане ОСОБА_3 свідоцтво про
право на спадщину за заповітом,  на
підставі її заяви від 25 липня 2005 року.

2

З'ясувавши
обставини по справі та перевіривши їх доказами,
суд дійшов висновку,  що позов
слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно
до ч.2  ст. 544 ЦК України 1963
року,  ч.ч.2,  3  ст.
1254 ЦК України
2003 року заповіт,  складений
пізніше,  скасовує попередній заповіт
повністю або в частині,  в якій він йому
суперечить.

Заповідач
має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт,  який було складено пізніше,  скасовує попередній заповіт повністю або у
тій частині,  в якій він йому суперечить.

Кожний
новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту,  який заповідач склав перед ним.

З
пояснень сторін по справі,  представника
третьої особи,  а також з досліджених
судом матеріалів спадкової справи №520 від 12.12.2000 p.,
заведеної Першою Рівненською державною нотаріальною
конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вбачається,  що 01 листопада 1995 року ОСОБА_6  склала у м. Рівне заповіт,  яким належну їй на праві приватної власності
квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 - відповідачеві по справі. 28 листопада 2000
року ОСОБА_6  склала у м. Рівне новий
заповіт,  яким все своє майно,  де б воно не було і з чого б не
складалося,  заповіла ОСОБА_1. Та
обставина,  що заповіт від 28.11.2000 р.
належить саме позивачу по справі підтверджується ідентичністю написання її
імені й по-батькові,  вказаним у заповіті
та у паспорті,  інших важливих особистих
документах,  зокрема,  в свідоцтві про укладення шлюбу від 09 червня
1995 року. Крім того,  державний нотаріус
суду пояснив,  що заповіт від посвідчував
у приміщенні Рівненської обласної клінічної лікарні,  де була присутня заповідач ОСОБА_6  та інші хворі у палаті,  тому прізвище "ОСОБА_5" він записав
зі слів заповідача,  як його почув.
Також,  через декілька днів після смерті
ОСОБА_6 ,  - 12 грудня 2000 року саме
позивач звернулася до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини,  що видно
з тієї ж спадкової справи.

Таким
чином,  новий заповіт від 28.11.2000 р.
повністю скасував попередній -від 01.11.1995 p.,  а рішення Рівненського міського суду від
18.05.2005 р. котре,  як пояснив
представник третьої особи,  було
підставою для видачі ОСОБА_3 оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за
заповітом,  за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Рівненської області від 27 грудня 2006 року було скасоване,  в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним заповіту - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно
до ч.ч.1,  2  ст. 549 ЦК України 1963 року визнається,  що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він
фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені
в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Зі
згадуваної спадкової справи видно,  що
заяву про прийняття спадщини позивач подала державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини (м. Рівне) протягом шести місяців з дня її
відкриття,  а також і фактично вступила у
володіння спадковим майном,  про що
свідчить наявна в неї ощадна книжка на ім'я ОСОБА_6.

Про
порушення свого права на здійснення спадкування ОСОБА_1 довідалася лише у
лютому 2006 року,  коли їй стало відомо
про наявність виданого ОСОБА_3
свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 грудня 2005 року,  тому заява відповідачки про застосування
позовної давності не заслуговує на увагу.

3

Позивач
документально підтвердила понесені нею судові витрати у виді судового збору в
розмірі 08 грн. 50 коп.,  тому ці витрати
підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Керуючись  ст. 15,
ч.1,  п.4 ч.2  ст. 16,
абзацом 2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,   ст.
ст. 10,  11,  60,
88,  212 - 215 ЦПК України,  п."е" ч.1  ст. 3 Декрету KM України
від 21 січня 1993 року "Про державне мито",  постановою KM України
№1258 від 21 грудня 2005 року "Про затвердження Порядку оплати витрат з
інформаційного-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх
розмірів",  суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Встановити
факт належності ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2,  заповіту від імені
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1,  посвідченого
28 листопада 2000 року в м. Рівне державним нотаріусом Першої Рівненської
державної нотаріальної контори Філіповим М. М. ,  зареєстровано в реєстрі за №3 - 1045.

Визнати
недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 грудня 2005
року,  видане Першою Рівненською
державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3,  зареєстровано в реєстрі за №3 - 1240.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 08 грн. 50 коп.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 08 грн. 50 коп.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України,  банк одержувача: ГУДК України в Рівненській
області,  розрахунковий рахунок:
0002,  МФО 833017,  код ЗКПО 22586331,  код пдатежу: 22050000,  витрати в розмірі 15 грн. на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана у
строк,  встановлений статтею 294
Цивільного процесуального Кодексу,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення цього рішення; апеляційна скарга на рішення подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський міський суд.