Справа № 2-336 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
листопада 2007 року                            Єланецький
районний суд

Миколаївської
області

в
складі: головуючого-судді                      ЧЕРНЯКОВІЙ
Н.В.

При
секретарі                                             КОЗАЧЕНКО
Л.М.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду с. м. т. Єланець справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2про зміну формулювання причини звільнення та стягнення
невиплаченої заробітної плати.

ВСТАНОВИВ:

23.08.2007
року позивачка звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2про зміну
формулювання причини звільнення та стягнення невиплаченої заробітної плати.
Свої вимоги мотивує тим,  що 16.05.2007
року її було прийнято на роботу до ОСОБА_2в якості підсобного працівника.
14.06.2007 року між її двоюрідним братом та її роботодавцем виник конфлікт і
вони побилися між собою. До сутички,  яка
виникла між ними вона ніякого відношення не мала. Але відповідач в цей самий
день сказав їй,  щоб вона на роботу
більше не виходила та погрожував їй фізичною розправою. Так як вона
боялася,  що відповідач дійсно поб'є
її,  то більше на роботу не виходила.
Вона вважала,  що її буде звільнено з
роботи по п.1  ст. 36 КЗпП України
"за згодою сторін",  тому не
переймалася з данного приводу.
Пізніше позивачка не одноразово зверталася до голови ОСОБА_2з проханням
повернути їй трудову книжку,  але книжку
їй повернули лише 25.07.2007 року. Запис про її звільнення з роботи було
викладено так: "звільнена з роботи згідно
ст. 40 п.4 КЗпП України за прогули". Вважає формулювання причин її
звільнення з роботи неправильним,
оскільки фактично її було звільнено з роботи за згодою сторін. Як
наслідок даний запис в трудовій книжці є перешкодою для працевлаштування на
іншу роботу. Крім того позивачці не було виплачено заробітну плату за фактично
відпрацьований час.  Посилаючись на
викладене,  просила суд змінити
формулювання причин звільнення її з роботи з ОСОБА_2із "звільнена з

роботи
згідно  ст. 40 п.4 КЗпП України за
прогули" на " звільнена за згодою сторін згідно п.1  ст. 36 КЗпП України",  і дату звільнення з 18.06.2007 року на день
вирішення справи в судді. В судовому засіданні позивачка свої вимоги
підтримала,  просила задовольнити їх
повністю.

Представник
відповідача позов не визнав,  суду
пояснив,  що дійсно ОСОБА_1була звільнена
з роботи згідно наказу НОМЕР_1 від 18.06.2007 року відповідно до п.4  ст. 40 КЗпП України за прогули. Підставою
винесення данного наказу
стали прогули позивачки та халатне і недбале ставлення до роботи. Він також
пояснив що ніяких погроз в бік позивачки з його сторони не було,  і про це він чує вперше. Затримка в видачі
трудової книжки пов'язана з тим,  що
позивачка для її отримання довго сама не зверталась особисто,  а направляла своїх дітей. З її поясненнями
він не погоджується,  а тому просив в
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши
позивачку,  представника
відповідача,  свідків,  вивчивши матеріали справи ,  суд приходить до висновку ,  що позов не підлягає задоволенню.

Як
встановлено в судовому засіданні позивачка дійсно з 16 травня 2007 року була
прийнята підсобно працівницею в ОСОБА_2,
з виплатою заробітної плати в сумі 210 грн. 14.06.2007р. позивачка була
звільнена з роботи за п.4  ст.  40 КзпП України. Трудову книжку відповідач
видав позивачці 25.07.2007 року.

Як
вбачається із матеріалів справи,  а саме
табеля обліку робочого часу,  позивачка
працювала 4 години на добу,  за що
відповідно їй нараховувалась заробітна плата. Дане нарахування заробітної плати
відображено в розрахунково - платіжній відомості.

Із
наданих суду відповідачем документів,
також вбачається,  що 04.06.2007
року позивачкою було вчинено прогул,  за
що їй згідно наказу НОМЕР_2 винесено попередження. 08.06.2007 р. та 11.06.2007
року позивачкою знову допущено прогул,
за що їй згідно наказуНОМЕР_3винесено догану. Про вчинення вказаних
порушень відповідачем здійснено відповідні відмітки і в табелі обліку робочого
часу. Суд не може задовольнити вимоги позивачки про зміну формулювання
звільнення,  оскільки відповідачем надано
докази,  які свідчать про вчинення нею
прогулів. Сама ж позивачка також підтвердила,
що з 15.06.2007 року вона перестала ходити на роботу. Крім цього,  суд вважає,
що змінити формулювання звільнення на п.1  ст. 36 КЗпП України ( за згодою сторін)
неможливо також,  оскільки звільнення з
таких підстав можливо в разі подання працівником заяви про звільнення в тому
разі,  коли була домовленість між
сторонами про

таку
підставу припинення трудовогу договору. Оскільки позивачка припинила виконання
покладених на неї трудових обов'язків саме з 15.06.2007 року,  то суд не може змінити і дату її звільнення з
18.06.2007 року на день вирішення справи в суді.

Що
стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки невиплаченої
заробітної плати,  то дані вимоги також
не підлягають задоволенню. Так під час розгляду справи встановлено,  що позивачку до ОСОБА_2було прийнято
16.05.2007 року з окладом 210 грн.,
тобто ще під час прийняття на роботу передбачалось,  що вона буде працювати неповний робочий день.
Із доказів наданих суду слідує,  що
позивачка працювала в господарстві 4 години на добу. Із розрахунково -
платіжної відомості слідує,  що заробітна
плата їй нараховувалась відповідно до встановленого окладу. Заборгованість
ОСОБА_2по заробітній платі ОСОБА_1згідно даних бухгалтерського обліку відсутня.

Враховуючи все
вищевикладене,  керуючись  ст.
ст. 15,  30,  62,
202,  202-1,  203 ЦПК України,   ст. 232 ,
233 КЗпП України суд

ВИРІШИВ:

В задоволені
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду через районний суд протягом місячного
строку з дня його проголошення.

Суддя:      Н.В.Чернякова.