УКРАЇНА МАГДАЛИНІВСЬКИЙ      РАЙОННИЙ СУД Дніпропетровської області
РІШЕННЯ
ЇМ'ЯМ       УКРАЇНИ

12
березня 2007р. Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова М.І., при секретарі Пугачу В.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про стягнення боргу   за договором позики

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007р. до
Магдалинівського районного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором позики.

Посилаючись на те, що 15
грудня 2006р. на прохання відповідача у справі, передав у борг, по договору позики за письмовою розпискою 31000 грн., з
зобов'язанням повернення до 25-28 грудня 2006р. Проте, у зазначений
термін, відповідач гроші не повернув. Після
неодноразових вимог, останній борг не повертає, тому звернувся до суду і прохає
стягнути на його користь суму
основного боргу, з урахуванням індексу інфляції в сумі 31182 грн., сплатити 3%
річних від простроченої суми в розмірі 127 грн. 50 коп., а також моральну шкоду
15000 грн.

Відповідач
до суду не з'явився.

Дослідивши
докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Стаття
1046 Цивільного Кодексу України, (Договір позики) вказує, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) у власність
другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інши речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття
1047 Цивільного Кодексу України, (Форма договору позики) вимагає, щоб договір позики укладався у письмовій формі, якщо його сума не менш у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На
виконання вимог ЦК України, сторони уклали договір позики у письмовій
формі, посвідчив його 15 грудня 2006р. /а.с. З/.

У справі (а. с. 3) є копія
договору позики грошових коштів від 15 грудня 2006р. згідно якого, відповідач
по справі ОСОБА_2, вказавши місце
роботи - директор ЧП "Агрофірма Хлібодар" та проживання АДРЕСА_1, отримав від позивача ОСОБА_1 31000
(тридцять одну тисячу ) гривен.

Відповідач зобов'язався при цьому
повернути   отриману суму   до 25-28 грудня   2006р. По
умові  договору,   відповідач
наголосив,   що  він
зобов'язується   повернути     гроші
тільки ОСОБА_1.

Оригінал договору знаходиться у позивача.

Договір підтверджує факт, що на підставі взаємної згоди
сторін по даній справі, позивач

і
відповідач уклали договір позики грошей у позивача у письмовій формі. Цей договір

між сторонами належить до реальних договорів. Кредитор
через договір не зобов'язуються

передати гроші, а передає гроші. І у цей момент - момент
передачі - договір вважається

укладеним. Передача грошей позивачем є не тільки
виконанням договору, але і його укладенням.

Договір
позики    укладений        між        позивачем,    з
одного    боку,    та
відповідачем,

з іншого, є одностороннім, оскільки
обов'язок виникає лише на стороні позичальника - повернути кредитору одержану
суму грошей.

У
Договору позики грошових коштів вказано, що договір укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1   і гроші будуть повернуті до 25-28 грудня
2006р.

У
зв'язку з не поверненням грошей, у позивача виникло право на звернення в суд із
заявою про примусове стягнення суми грошей.

Позичальник
згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій сумі, що були передані йому) у
строк та в порядку, що встановлені договором, тобто до 25-28 грудня   2006р.

Але
на день розгляду цивільної справи гроші не повернуто. На постійні дзвінки
відповідач відповідає неохоче, постійно обіцяє, призначає
дати, але жодного разу своїх обіцянок не виконав, і
навіть не вибачився за досить напружену ситуацію, яка склалася при виконанні
договору позики. В зв'язку з такими обставинами, позивач
знаходиться у нервовому стані, адже не має ні дня, ні ночі, щоб не
згадував про цей борг, оскільки для нього це велика сума грошей, яку заробляв не один день. Хвилювання, негативні
емоції і очікування певних дій від відповідача досить погано
відображаються на його стані здоров'я та спокою. Почали мучити головні болі, підвищується тиск, болить серце, не спить в
ночі. Тому позивач оцінив моральну шкоду у 15000 грн., яку наполягає
стягнути на його користь.

Термін повернення боргу
25-28 грудня 2006р. Позивач звернувся до суду з позовом вже 16 лютого 2007р.,
тобто через два місяця після закінчення строку повернення боргу. Суд дійшов до висновку, що сума моральної шкоди
15000 грн., це занадто велика сума за вказаний термін, є половиною від суми основного боргу. І тому можливо стягнути
тільки 1000 грн., відмовивши в решті /14000 грн./ позову в частині
моральної шкоди.

По
даній справі договір позики був укладений у письмовій формі.

Тому
при таких обставинах, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором. Про це вказує ч. 2 ст. 1051 ЦК України.

Доказів,
що договір між сторонами був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини по
справі нема.

Відповідач
повертати гроші не мав наміру, на що вказує його поведінка.

При таких обставинах, з
відповідача необхідно стягнути в примусовому порядку 31000 грн., з урахуванням індексу інфляції 31182 грн., а також 3%
річних від простроченої суми в розмірі 127 грн. 50 коп.

Позивач,
як позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, у розмірі
3 % річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1048 ЦК України).
Позивач у позовній заяві наполягає на стягненні з відповідача 3% річних.

Відповідач прострочив
виконання свого зобов'язання починаючи з 25-28 грудня 2006р. Тому він  як боржник, який  прострочив виконання грошового зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,
а також три проценти річних від простроченої суми, якщо   інший розмір процентів не встановлений договором
або законом (ст. 625 ЦК України).

Крім
цього, з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь держави мито та технічне
забезпечення.

Досліджені
в судовому засіданні об'єктивні докази, а також поведінка відповідача, привело суд до переконання, що останній умисно порушив умови письмового договору
позики, не виконав свого обов'язку по поверненню суми
позики в добровільному порядку. Борг по поверненню грошей, отриманих    за договором позики є, поза сумнівом,
боргом.

При
таких обставинах з відповідача необхідно стягнути примусово загальну суму боргу
за письмовим договором позики: 31182 грн борг з
урахуванням індексу інфляції, 3 відсотка річних - 127 грн. 50 коп., моральної
шкоди - 1000 грн., судових витрат: - 323 грн. 10 коп. мита та ЗО грн.
технічне забезпечення.

У
стягненні моральної шкоді 14000 грн. - відмовити

Керуючись
ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, п. 2 ст. 367 ЦПК України, ст.ст. 625,
1046, 1047, 1048, 1050-1052 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу    задовольнити частково.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 працюючого директором ЧП "Агрофірма
Хлібодар", мешканця АДРЕСА_1: 32309 грн. 50 коп. / 31000
грн. основний борг, індекс інфляції 182 грн., 3% річних проценти на рівні облікової ставки Національного банку
України 127 грн. 50 коп., 1000 грн. моральної шкоди/.

В
решті позову про стягнення 14000 грн моральної шкоді ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір /держмито - 323 грн. 10 коп., технічне
забезпечення - ЗО грн./.

Накласти
арешт на майно вартістю 33000 грн., що належать ОСОБА_2.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду у Дніпропетровській області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Справа№2-338-2007р.