Справа№2-о-121 2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                                                               УКРАЇНИ

1 жовтня 2007
року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області в складі:

головуючого -
судді Любчич Л.В.

при секретарі -
Орловій І.С.

народних
засідателів: Бардакової О.В.,  Калюги М.
К.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою

ОСОБА_1

Зацікавлена
особа: Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради

про визнання
фізичної особи безвісно відсутньою

встановив:

Заявник
ОСОБА_1  звернулася до суду з заявою про
визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2. В заяві зазначила,  що шлюб з ОСОБА_2 був зареєстрований 19
квітня 1960 року в м.  Бєговат
Ташкентської області Узбекистану,
актовий запис №183. 25 липня 1983 року ОСОБА_2 виїхав до республіки
Латвія. З того часу минуло 23 роки. До сьогоднішнього дня за місцем постійного
проживання за адресою: АДРЕСА_1останній не з'явився. З постійного місця
проживання ОСОБА_2 знятий з реєстрації 25 липня 1983 року. Про місце його
перебування на даний час нічого не відомо,
проведені пошуки жодних результатів не дали. Звернення до органів
міліції не допомогло встановити місце перебування ОСОБА_2

Визнання
безвісно відсутнім її чоловіка ОСОБА_2. заявниця обґрунтовує тим,  що їй необхідно оформити субсидію.

В судове
засідання заявник ОСОБА_1  не
з'явилася,  про місце та час розгляду
справи повідомлена належним чином,  але
надала до суду письмову заяву з проханням справу розглядати за її відсутності в
зв'язку зі станом здоров'я та задовольнити заявлені вимоги.

Представник
зацікавленої особи в судовому засіданні заперечень проти визнання ОСОБА_2.
безвісно відсутним не надав.

Суд,  вивчивши матеріали справи,  встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини:

·
25 липня 1983 року ОСОБА_2 виїхав до республіки Латвія,

·
станом на день пред'явлення заяви до суду за місцем
постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1ОСОБА_3 не з'явився.

·
відповідно до довідки,
наданої ВГІР ФО Ізюмського МРВ УМВСУ в Харківській області з постійного
місця проживання ОСОБА_2 знятий з реєстрації 20 липня 1983 року.

З
урахуванням наведеного,  у суду не має
підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів,  наданих заявником.

Відповідно
до ч.1  ст. 43 ЦК України фізична
особа може бути визнана судом безвісно відсутньою,  якщо протягом одного року в місці її
постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Факт
відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_2. в місці його постійного
проживання за адресою: АДРЕСА_1протягом одного року підтверджується зібраними у
справі доказами.

Відповідно
до ч.2  ст. 43 ЦК України у разі
неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце
перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число
місяця,  що йде за тим,  у якому були одержані такі відомості,  а в разі неможливості встановити цей місяць -
перше січня наступного року.

Оскільки
матеріали справи свідчать про те,  що
останні відомості про ОСОБА_2. були у липні 1983 року,  то початком його безвісної відсутності слід
вважати 1 серпня 1983 року.

Таким
чином,  зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_2. безвісно
відсутнім.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 88, 209, 212, 214,
215, 248, 249 ЦПК України,   ст.
ст.  43 ЦК України,  суд

вирішив:

заяву
ОСОБА_1задовольнити.

Визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1народження,  уродженця Самаркандської області Узбекистану.

Початком
безвісної відсутності ОСОБА_2 вважати 1 серпня 1983 року.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.