Справа №2-484907
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                                         УКРАЇНИ

30
жовтня 2007 року    Оболонський районний
суд м.  Києва у складі

головуючого
судді                                             Богдан
О.О.

при
секретарі                                                     Кисіль
A.M.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Державної
організації медичного автотранспорту м.
Києва «Київмедавтотранс»,  третя
особа Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,  зобов»язання надати путівку,

встановив:

У червні 2004 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до відповідача про
відшкодування шкоди.

Позивач
зазначав,  що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,  що
сталася 25.06.1981 року з вини водія ОСОБА_2.,
який знаходився в трудових відносинах з відповідачем ДО
«Київмедавтотранс» він був визнаний інвалідом 3 групи,  з квітня 2001 року - інвалідом 2 групи,  а з червня 2003 року - інвалідом 1 групи з
80% втратою професійної працездатності.

За
медичним висновком ЛКК № 6Y3119 від 07.10.2003
року потребує сторонньої допомоги та побутового догляду.

Рішенням
Мінського районного суду м.  Києва від
05.07.2001 року з відповідача на його користь стягнено щомісячно кошти по
відшкодуванню втраченого здоров»я.

Зазначив,  що у зв»язку з погіршенням стану здоров»я -
встановлення 1 групи інвалідності та збільшенням до 80 % втрати професійної
працездатності має право на перерахунок виплат по відшкодуванню шкоди,  заподіяної його здоров»ю та виплат на
постійний сторонній догляд та побутове обслуговування. Просив позов
задовольнити та крім того,  відшкодувати
завдану моральну шкоду.

В
судовому засіданні 15.10.2007р. позивач подав уточнення та доповнення до
позовних вимог,  в якому зазначив,  що з огляду на те,  що з моменту його звернення до суду минуло
декілька років і за цей час неодноразово змінювався розмір мінімальної
заробітної плати,  з якої повинні
перераховуватися суми на його догляд,  змінювався
розмір заробітної плати на посаді,  яку
він обіймав до ДТП,  з якої вираховується втрачений заробіток,  просив на підставі  ст. хт. 440,
450,  463 ЦК України в
редакції 1963 року,   ст. ст. 116,  1167,
1195 ЦК України,   ст. . 2, 34 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» затвердженого Постановою КМУ від
21.02.2001р. стягнути з відповідача з врахуванням компенсації 41496, 20 грн.
заборгованості та починаючи з жовтня 2007 року щомісячно по зарплаті 1980, 16
грн. та на звичайний догляд та побутове обслуговування 345, 00 грн. до чергової
зміни розмірів зарплати та мінімальної плати з наступним перерахуванням.  Крім того,
зазначивши про моральні страждання,
які він поніс при відмові відповідача добровільно відшкодовувати завдану
шкоду,  просив стягнути моральну шкоду в
розмірі 60.000 грн. В обґрунтування моральної шкоди заявив про те,  що після встановлення йому 1 групи
інвалідності,  він звертався до
відповідача про перерахунок виплат,  проте
відповідач не виплачував належні кошти з 02.06.2003 року на побутовий та
звичайний догляд,  з січня 2004 року
взагалі

перестав виплачувати
навіть по рішенню суду і тільки за постановою виконавчої служби щомісячні
платежі за 2004 рік були виплачені. Відповідач відсилав його до Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Києві
Оболонського району м.  Києва,  який в свою чергу направив його до
Шевченківського району,  а потім за
місцем проживання до Солом»янського районного відділення. Своїми діями,  незнанням закону,  відповідач примусив його страждати фізично і
морально,  залишив без засобів
існування,  без належної допомоги і
лікування. У нього загострились хронічні хвороби,  він був змушений шукати безплатну юридичну
допомогу,  нервувати. Цей психологічний
натиск з вимогою передати справу до Фонду,
порушував його і так нелегке життя інваліда. Доповнив позовні вимоги
проханням надати санаторно-курортну путівку до профільного лікувального закладу
з особою,  що повинна його
супроводжувати. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник
позивача в судовому засіданні позов підтримала,
просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково,  погодився,
що відповідач повинен сплачувати позивачу з жовтня 2007 року 1980, 16
грн. В решті проти позову заперечував,
суду пояснив,  що відповідач
проводив належні виплати ОСОБА_1. за умов надання ним довідок про зміну розміру
заробітної плати та пенсії. Вважає,  що
відповідно до діючого законодавства виплати ОСОБА_1. на постійний сторонній
догляд та побутове обслуговування повинен здійснювати Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України.

Зазначив,  що оскільки позивач не перебував у трудових
відносинах з ДО «Кивмедавтотранс»,
ОСОБА_1. було запропоновано надати належні документи для передання
справи до Фонду,  проте позивач не відреагував.
У зв»язку з цим справа не була передана до Фонду і саме тому позивач до цього
часу з власної вини не має змоги отримувати додаткові виплати. Розрахунки
позивача щодо відшкодування не оспорював.

Крім
того,  вимоги щодо відшкодування
моральної шкоди вважає необгрунтованими,
оскільки,  на його думку,  дії ДО «Київмедавтотранс» правомірні.

Представник
третьої особи в судовому засіданні зазначила,
що вважає вимоги ОСОБА_1. до ДО «Київмедавтотранс» обґрунтованими та
правомірними та просила їх задовольнити. У вирішенні питання про відшкодування
моральної шкоди послалась на розсуд суду.

Зазначила,  що матеріальна шкода позивачу
відшкодовувалась за вимогами ЦК
УССР 1963 року. На підставі  ст. . 441 та  ст. . 450 ЦК УССР таку відповідальність несе власник організації,  водій якої винен у ДТП. Розмір
відшкодування визначався судом відповідно до вимог  ст. . 457 ЦК УССР. Тому відшкодування шкоди ОСОБА_1
проводила ДО «Київмедавтотранс» на підставі рішення суду,  оскільки водій цього підприємства визнаний
винним у вчиненні ДТП. Оскільки
право отримання відшкодування шкоди як до Правил №483.25 та і Правил №472
позивачу не встановлено,  права на
отримання страхових виплат від Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України на підставі Закону
України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності» від
1.04.2001р. він не має.

Суд,  заслухавши осіб,  які беруть участь у справі,  дослідивши письмові докази по справі,  встановив наступне.

Рішенням
Радянського районного суду м.  Києва від
12.12.1988 року,  рішенням Мінського
районного суду м.  Києва від 05.07.2001р.
встановлено,  що 25.06.1981 року о 2.30 год. бригада у складі
лікаря ОСОБА_1. та водія Капітанця Н.В. повертаючись з виклику автомашиною РАФ
54-19 по вул. . Пушкінській на вул. . Перова в м. Києві стала учасником
ДТП,  яке сталось з вини водія Капітанця
Н.В. В результаті ДТП ОСОБА_1. отримав ушкодження здоров»я. Автомашина РАФ 54-19
належала відповідачу,  з яким ОСОБА_2.
перебував у трудових відносинах. ОСОБА_1. з відповідачем у трудових відносинах
не перебував. (а.с143-148) Дані обставини доказуванню не підлягають на підставі
ст. . 61 ЦПК України.

Відповідно
до вищезазначених судових рішень відшкодування шкоди ОСОБА_1. відбувалось
відповідачем на підставі  ст. хт.
440,  450,  457 ЦК
УССР в редакції 1963 року. За вимогами ЦК відшкодовують
шкоду у всіх випадках ушкодження здоров»я не пов»язані з виробництвом.

На час завдання шкоди були чинними і Правила відшкодування підприємствами,  установами,
організаціями шкоди,  заподіяної
робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я,  пов»язані з їх роботою,  затверджені постановою Держкомітету Ради
Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦСПС від
22.12.1961р. №483.25.

Відповідно
до п. 1 Правил №483.25,  вони
поширювалися тільки на ті нещасні випадки,
які безпосередньо пов»язані з виконанням трудових обов»язків.

Правилами
відшкодування власником підприємства,
установи,  організації або уповноваженим
ним органом шкоди,  заподіяної
працівникові ушкодженням здоров»я,
пов»язаним з виконанням ним трудових обов»язків,  затвердженими Постановою КМУ від 23.06.1993р.
№472 також передбачено,  що власник
підприємства,  тощо,  несе матеріальну відповідальність за
шкоду,  заподіяну працівникові каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров»я,
пов»язаним з виконанням ним трудових обов»зків.

Відповідно
до  ст. .2 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,  які
спричинила втрату працездатності» (далі Закон) мають право на забезпечення по
страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону особи,  право яких на отримання відшкодування раніше
було встановлено згідно законодавства про відшкодування шкоди,  заподіяної працівнику внаслідок травмування
на виробництві або професійного захворювання,
пов»язаних з виконанням ним трудових обов»язків.

На
підставі викладеного суд приходить до висновку,
що оскільки право отримання відшкодування позивачу до Правил №483.25 так
і Правил №472 не встановлено,  то і права
на отримання страхових виплат від Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України він не має,  наполягання представника відповідача на
застосуванні вищезазначеного Закону є безпідставним.  Суд вважає вимоги позивача в частині
відшкодування матеріальної шкоди обґрунтованими.

Відповідно
до  ст. . 1195 ЦК України юридична особа,
яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній
особі,  зобов»язана відшкодувати
потерпілому заробіток,  втрачений ним
внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності,  а також відшкодувати додаткові витрати,  викликані необхідністю посиленого харчування,  санаторно-курортного лікування,  придбання ліків,  стороннього догляду,  тощо.

Шкода,  завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я,  відшкодовується без урахування
пенсії,  призначеної у зв»язку з втратою
здоров»я або пенсії,  яку вона одержувала
до цього ,  а також інших доходів.

Відповідно
до довідки МСЕК (а.с. 7, 8) ОСОБА_1. 02.06.2003 р. встановлена 1 група
інвалідності з зазначенням,  що він
потребує постійного стороннього догляду. Ступінь втрати працездатності - 80 %.

Розрахунок
проводиться відповідно до вимог п.4  ст.
34 Закону (інший порядок не передбачений законодавством),  відповідно до якого відповідач повинен
сплачувати на постійний сторонній догляд 50% мінімальної заробітної плати та на
побутове обслуговування 25% її розміру,
разом 75% мінімальної зарплати,
встановленої на день виплат.

Відповідно
до довідок Управління ПФУ (а.с. 4, 5, 200) та довідок станції швидкої медичної
допомоги (а.с. 6,  14,  33, 65-67, 189-199) розмір заробітної плати
лікаря та мінімальної зарплати змінювався неодноразово,  а отже позивач має право на отримання різного
розміру грошових сум на сторонній догляд та побутове обслуговування,  а саме:

2003р.:

Червень-листопад
мінімальна зарплата складала 185 грн.,
75% від неї - 138, 75 грн. х 6 міс;

Грудень
мінімальна зарплата складала 205 грн.,
75% - 153, 75 грн. Всього 986, 25 коп.

2004р:

Січень-серпень
мінімальна зарплата = 204 грн.,  75% -
153, 75 грн х 8 міс,  Вересень-грудень
мінімальна зарплата = 237 грн.,  75%
-177, 75 х 3 міс.  Всього 1941 грн.

2005 p.:

Січень-березень
мінімальна зарплата = 262 грн. 75% - 195, 50 хЗміс,  Квітень-червень мінімальна зарплата =
290грн.,  75%- 217 грн. х 2 міс,  Липень-серпень мінімальна зарплата = 310
грн.,  75% - 232 грн.х 2 міс,  Вересень-грудень мінімальна зарплата = 332
грн.,  75% = 249 грн. х4 міс,  Всього 2703 грн.

2006р.:

Січень-червень
мінімальна зарплата = 350 грн.,  75% -
262, 50 грн. х 6 міс,  Липень-листопад
мінімальна зарплата = 375 грн.,  75% -
281, 25 грн. х 5 міс,  Грудень мінімальна
зарплата = 400 грн.,  75% - 300 грн.
Всього 3281, 25 грн.

2007р.:

Січень-березень
мінімальна зарплата = 400 грн.,  75% -
300 грн. хЗміс,  Квітень-червень
мінімальна зарплата = 420 грн.,  75% -
315 грн х 3 міс,  Липень-вересень
мінімальна зарплата = 440 грн,  75% - 330
грн. х 3 міс Всього 2835 грн.

Разом з червня 2003 p. по вересень
2007р. підлягає стягненню 11746, 50 грн.,
що є заборгованістю на сторонній догляд та побутове обслуговування.

З жовтня
2007 року мінімальна зарплата встановлена - 460 грн.,  75% - 345 грн.,  які підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача на сторонній догляд та побутове обслуговування щомісячно,  починаючи з жовтня 2007р. до наступного
підвищення мінімальної заробітної плати.

Крім
того,  відповідно до зазначений довідок
та талонів (а.с. 63-64) відповідач перераховує ОСОБА_1. суми з відрахуванням
пенсії та без врахування зміни розміру зарплати.

В
січні-лютому відповідач виплатив ОСОБА_1. за втрату працездатності 80% по 294,
28 грн. замість 454, 24 грн. Недоплата складає 159, 96 грн. щомісячно. З
березня 2004 р. по вересень 2007р. виплачує 461, 64грн. щомісячно. Залежно від
різного розміру зарплати за цей час недоплата з березня 2004 р. по вересень
2007 р. складає:

2004р.: Березень-серпень заробітна плата 777грн.,  80% =621, 60грн. ,  щомісячна недоплата -159, 96грн.

Вересень-грудень
заробітна плата 1027, 20 грн.,  80% =
821, 76 грн,  щомісячна недоплата = 360,
12 грн. Всього заборгованість 2720, 16 грн.

2005р.:

Січень-березень
заробітна плата 1027, 20 грн.,  80% =
821, 76 грн. Щомісячна недоплата

=360, 12грн.

Квітень-червень
заробітна плата 1100 грн.,  80% = 880, 32
грн. Щомісячна недоплата 418, 68

грн.

Липень-серпень
зарплата 1176 грн.,  80% = 940, 80
грн.,  щомісячна недоплата = 479, 16 рн.,

Вересень-грудень
зарплата 1260 грн.,  80% =1008грн.,  щомісячна недоплата =546, 36 грн.

Всього 5480, 16
грн.

2006р.:

Січень-червень
зарплата 1260, 00 грн.,  80% = 1008, 00
грн.,  Щомісячна недоплата 546, 36 грн.,

Липень-грудень
зарплата 1515, 75 грн.,  80%= 1212, 60
грн. щомісячна недоплата 750, 96 грн.,
Всього 7783, 92грн.

2007р.

Січень-травень
зарплата 1515, 75грн.,  80%= 1212, 60
грн. щомісячна недоплата 750, 96 грн.,

Червень зарплата
1824, 90 грн.80% = 1459, 92 грн,
щомісячна недоплата 998, 28грн.

Липень-вересень
зарплата 1913, 10 грн. 80% = 1530, 48 грн. щомісячна недоплата = 1968, 84

грн.

Всього 7959, 60
грн.

За весь
період з січня 2004 року по вересень 2007 року заборгованість по втраченому
заробітку складає 23.943, 84 грн.

З жовтня
2007 року при заробітній платі лікаря 2475, 20 грн 80% = 1980, 16 грн.,  які повинні виплачуватись позивачу
відповідачем щомісячно до наступного підвищення зарплати.

Загальна
сума,  яка підлягає одноразовому
стягненню з відповідача складає 35690, 34 грн. і складається з суми на
сторонній догляд та побутове обслуговування та відшкодування втраченого
заробітку.

При
розрахунку компенсації позивачу сум втраченого грошових доходів суд виходить з
індексів приросту споживчих цін для індексації,
визначених Мінпраці України та опублікованих відповідно до Постанов КМУ
від 21.02.2001р. №3159 та від 17.07.2003р. №1078 (крім того на а.с. 231-232).

Таким
чином заборгованість ДО «Київмедавтотранс» по відшкодуванню шкоди по зарплаті
та на звичайний догляд і побутове обслуговування з врахуванням компенсації
становить:

По зарплаті з
січня 2004р. по вересень 2007р.

За 2004р.-3850,
85 грн.,

За 2005р.-6883,
51 грн.,

За 2006р. - 7965, 22 грн.,

За2007р.
-8329, 21грн.,                          Всього-   27028, 79 грн.

На
звичайний догляд та побутове обслуговування з червня 2003р. по вересень 2007р.

За 2003р. -1527, 70 грн.,

За 2004р.-2772, 79 грн.,

За 2005р. - 3400, 41 грн.,

За 2006р. - 3788, 75 грн.,

За 2007р. -2977, 76 грн.,                           Всього
- 14 467, 41 грн.

Загальна
сума заборгованості складає 41496 грн. 20 коп. і підлягає стягненню з
відповідача.

Суд не
приймає до уваги доводи відповідача,  що
перерахунок не робився з вини позивача,
т.я. останнім не надавались довідки про зміну заробітної плати,  оскільки сам представник відповідача
пояснив,  що ДО намагалось передати
справу позивача до Фонду,  а не виплачувати
кошти самостійно.

Вирішуючи
питання про відшкодування моральної шкоди,
завданої позивачу,  суд враховує
стан здоров»я позивача,  те що він
інвалід 1 групи,  і будь-яка нервова
ситуація може спричинити негативні наслідки для нього. Судом встановлено,  що дійсно відповідач не відносився з
розумінням та увагою до людини,  яка
потерпіла внаслідок його вини,  що
підтверджується листом ДВС Оболонського району,
численними зверненнями позивача (а.с. 68-70) та висловлюваннями
представника відповідача (а.с. 35). Безапеляційне наполягання відповідача на
передачі справи ОСОБА_3.  до Фонду без
спроби з»ясувати вимоги законодавства щодо цього питання також говорить про
упереджене ставлення до нього. Обгрунтування своїх заперечень тим,  що відповідач - державна організація і не має
зайвих коштів для виплат,  є ображаючим
для позивача. Враховуючи викладене та виходячи з загальнолюдських засад
моральності та справедливості,  суд
рахує,  що позивачу завдана моральна
шкода та вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім
того,  судом встановлено,  що відповідачем жодного разу не виконана
вимога Закону про надання інваліду 1 групи путівки до профільного санаторію з
особою,  що

повинна
її супроводжувати,  отже і ця вимога
позивача підлягає задоволенню. Відповідно

до  ст. .34
Закону потерпілому,  який став
інвалідом,  періодично,  але не рідше

одного разу на три роки,  а інвалідам І групи щорічно безоплатно за

медичним   висновком         надається         путівка          для          санаторно-курортного

лікування.

Відповідно
до  ст. .88 ЦПК України державне мито
підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись  ст. хт. 440,
450,  463 ЦК України в
редакції 1963 року,   ст. хт. 116,  1167,
1195 ЦК України,   ст. . 2, 34 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності»,
ст. . ст.   ст.  ст.
88,  208,  209,
212-215 ЦПК України

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної організації медичного автотранспорту м.  Києва «Київмедавтотранс» на користь ОСОБА_1
за період з з січня 2004р. по вересень 2007р. заборгованість по виплаті
заробітної плати 27.028,  79 коп.,  за період з червня 2003р. по вересень 2007р.
по виплаті на звичайний догляд та побутове обслуговування 14.467 грн.,  а всього 41496, 20 коп.

З жовтня
2007 року щомісячно стягувати з Державної організації медичного автотранспорту
м.  Києва «Київмедавтотранс» на користь
ОСОБА_1 за втрату професійної працездатності 1980, 16 грн. та 345 грн. на
сторонній догляд та побутове обслуговування до наступної зміни розміру
мінімальної заробітної плати.

Зобов»язати
Державну організацію медичного автотранспорту м.  Києва «Київмедавтотранс» надати ОСОБА_1  путівку в санаторій профільного захворювання
з одночасним перебуванням особи по його догляду,  за 2007 рік.

Стягнути
з Державної організації медичного автотранспорту м.  Києва «Київмедавтотранс» моральну шкоду на
користь ОСОБА_1 в розмірі 6.000 гривень.

Стягнути              Державної    організації    медичного
автотранспорту    м.     Києва

«Київмедавтотранс»
державне мито в розмірі 430 грн. на користь держави.

Стягнути
негайно з Державної організації медичного автотранспорту м.  Києва «Київмедавтотранс» на користь ОСОБА_1.
1980, 16 грн за втрату працездатності та 345 грн. на сторонній догляд та
побутове обслуговування в межах стягнення за один місяць.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
(підпис) З оригіналом згідну. Станом на 05.11.07 р рішення законної сили не
набрало.