Справа № 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15
травня 2007 року                  Київський
районний суд м.  Харкова у складі:

судді                                                                                           Шаренко
СЛ.

при
секретарі Клочан В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.  Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1доОСОБА_2,  третя особа приватний
нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гриценко Євген Вікторович
про визнання недійним договору купівлі -продажу,  стягнення збитків та моральної шкоди,

встановив:

Позивач
ОСОБА_1 просить недійсним договір купівлі - продажу торгівельних павільйонів та
огорожі від 09 лютого 2006 року,
укладений між ним та відповідачем,
посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального
округу Гриценко Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 207,  вказуючи,
що 09 лютого 2006 року,  після
досягнення двосторонньої домовленості,
між ним та відповідачем був укладений договір купівлі -продажу
торгівельних павільйонів та огорожі,  що
знаходились на АДРЕСА_1. За взаємною згодою сторін цей договір був посвідчений
нотаріально. Зі змісту зазначеного договору купівлі - продажу вбачається,  що його предметом є рухомі речі. Вважає,  що відчужені їм за спірним договором два
павільйони (літера «А» та «Б») на торгівельному майданчику по АДРЕСА_1 є
нерухомим майном в розумінні положень статті 181 ЦК України,  у зв'язку
з чим при укладенні спірного договору купівлі - продажу не було дотримано вимог
ч. 1  ст.
203 ЦК України
та сам договір суперечить вимогам
ст.  ст.  181,
182,  640 та 657 ЦК України. ОСОБА_1
зазначив,  що спірний договір купівлі -
продажу від 09.02.2006 року є повинен бути визнаний недійним і з інших підстав.
Так відповідач по справі ОСОБА_2 є генеральним директором торгівельно
-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями
фірми «Харків - Москва» і будучи посадовою особою вказаного товариства
неодноразово погрожував йому зламати торгівельні павільйони,  які були продані ним за спірним
договором.  Зазначені обставини
підтверджуються листами,  що були
направлені на його адресу від імені ТК ТОВ з II фірми
«Харків - Москва»,  підписані ОСОБА_2
Крім листів безпосередньо ОСОБА_2 неодноразово погрожував йому в усній формі
зносом цих торгівельних павільйонів,  так
як раніше представниками ТК ТОВ фірми «Харків - Москва» за вказівкою відповідача
були зламані інші павільйони,  що
належали йому,  то такі погрози та
моральний тиск він сприймав як реальні та вимушений був укласти спірний договір
на вкрай невигідних для нього умовах.

Просив
суд також врахувати,  що він є інвалідом
другої групи з психічних захворювань і не завжди може адекватно витримувати
психологічний тиск на нього та погрози.

Представник
відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в
його задоволенні,  вказуючи,  що дійсно 09 лютого 2006 року між позивачем
та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу торгового
павільйону,  який було посвідчено
нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу
Гриценко Є.В. Зазначений договір відповідає вимогам чинного законодавства,  був укладений між позивачем та відповідачем
без будь - якого психічного,  а тим більш
фізичного тиску на позивача з боку відповідача. Доводи,  викладені позивачем у позовній заяві та
доповненнях до неї,  а також у
поясненнях,  наданих у судових засіданнях
вважає безпідставними та необгрунтованими.

Третя
особа приватний нотаріус Гриценко Є.В. у судовому засіданні пояснив,  що дійсно їм було здійснено посвідчення
спірного договору купівлі -продажу торгового павільйону 09 лютого 2006 року,  про що зроблено запис в реєстрі за № 207. При
посвідченні зазначеного договору обставин,
які б свідчили про його невідповідність вимогам закону,  що унеможливлювало його посвідчення ним
встановлено не було. Сторони при укладанні цього договору діяли вільно,  на свій розсуд.

Заслухавши
пояснення сторін,  вивчивши матеріали
справи в їх сукупності,  суд вважає
позовні вимоги такими,  що не підлягають
задоволенню,  виходячи з наступного.

09
лютого 2006 року між позивачем ОСОБА_1,
та відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір купівлі - продажу торгового павільйону,  що був посвідчений нотаріально приватним
нотаріусом Гриценко Є.В. (а.с. 4).

Згідно
п.п. 1,  2 договору продавець (позивач)
продав,  а покупець (відповідач) купив
два торгівельні павільйони та бетонну огорожу,
розташовані на торгівельному майданчику по АДРЕСА_1. Відповідно до
технічних паспортів,  виданих державним
комунальним підприємством Харківським міським бюро технічної інвентаризації ці
павільйони мають літери «А» та «Б» та загальну площу 32 кв.м.  Вказане майно належить продавцеві на
підставі: павільйони - договору купівлі - продажу від 04.01.1991 року в простій
письмовій формі; огорожа,  яка
складається з 92 бетонних плит - накладної на відпуск товарно - матеріальних цінностей
серії НОМЕР_1,  виданої ТОВ «ЛЛД» 12
вересня 1999 року.

Пунктом
3 договору визначено,  що продаж вказаних
павільйонів та огорожі вчинено за суму 15000 грн,  які покупець фактично передав продавцеві ще
до підписання договору.

Відповідно
до п. 4 договору майно,  що відчужується
не визнане об'єктом (об'єктами) нерухомості у встановленому законодавством
порядку та не піддягає державній реєстрації. Відтак спірний договір є
договором,  що нотаріально посвідчується
лише на вимогу сторін.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 придбав
торгівельні павільйони,  які він в
подальшому продав відповідачу за спірним договором.  Договір від 04.01.1991 року укладений у
простій письмовій формі та не містить жодних вказівок на те,  що його предмет,  а саме торгівельні павільйони,  які знаходяться уАДРЕСА_1 є об'єктом
нерухомості. Ці павільйони не були зареєстровані як об"єкти нерухомості в
реєстрі власників нерухомих об"єктів.

За таких
обставин посилання позивача та його представника на ті обставини,  що предметом спірного договору є об'єкти
нерухомого майна є необгрунтованими та такими,
що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно
статті 181 ЦК України
до нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні ділянки,
а також об'єкти,  розташовані на
земельній ділянці,  переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

ст.  182 ЦК України
встановлено,  що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,  обмеження
цих прав,  їх виникнення,  перехід і припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна
реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною,  здійснюється відповідним органом,  який зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Доказів
наявності документів,  зокрема
правовстановлюючих,  які б свідчили,  що торгівельні павільйони,  які є предметом спірного договору купівлі -
продажу від 09.02.2006 року,  є нерухомим
майном,  право власності на яке
відповідним чином зареєстровані за позивачем суду не надано,  та про наявність таких доказів позивачем та
його представником не зазначалось.

Щодо
посилань позивача на недійсність спірного договору на підставі  ст.
231 ЦК України
з причин погроз та морального тиску на нього з боку відповідача суд зазначає
наступне.

Відповідно
до  ст.
231 ЦК України
правочин,  вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з
боку другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Винна
сторона (інша особа),  яка застосувала
фізичний або психічний тиск до другої сторони,
зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну
шкоду,  що завдані у зв'язку з вчиненням
цього правочину.

Не
знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи позивача щодо погроз та
морального тиску на нього зі сторони відповідача до укладання договору
купівлі-продажу,  оскільки за змісту
листів,  що долучені до матеріалів справи
вбачається,  що відповідач попереджав
позивача про наявність рішенням Харківської міської ради про передачу
товариству земельної ділянки,  на якій
розташовані павільйони позивача,  для
будівництва торгівельно - житлового комплексу та попереджалось про те,  що у разі відмови добровільно звільнити цю
займану територію підприємство буде вимушено звернутися до суду задля її
звільнення у примусовому порядку,  зі
стягненням відповідних витрат та моральної шкоди.

Суд не
знаходить зміст вказаних листів таким,
що містить погрози застосування фізичного або психічного впливу з боку
відповідача по відношенню до позивача. Крім того,  вказані листи не містять вимоги саме
відповідача по відношенню до позивача щодо укладення з ним договору купівлі -
продажу належних позивачу павільйонів,
або інших вимог,  по спонуканню до
укладення такої угоди.

Вимоги
про визнання недійною угоди з підставі визначених  ст.
231 ЦК України
можуть бути задоволені при доведеності фактів насильства,  погрози,
однієї сторони по відношенню до другої сторони або і наявності їх
безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай
невигідних для неї умовах. Під насильством розуміється фізичний або
психологічний вплив на особу учасника угоди або його близьких з метою
спонукання його до укладення угоди.

Погроза
може бути підставою для визнання угоди недійсною,  коли з обставин,  які мали місце на момент укладення
угоди,  були підстави вважати,  що відмова учасника угоди від її укладення
могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Згідно
довідки,  надісланій на запит суду від
слідчого відділу Київського РВ ГУМВС України в Харківській області від
26.12.2006 року № 6106 21.09.2000 року кримінальна справа № 61001509 порушена
слідчим відділом Київського РВ м.
Харкова по факту навмисного пошкодження майна,  що належить ОСОБА_1 31.12.2000 року
досудове слідство по справі було зупинено. Згідно довідки слідчого відділу
Київського РВ м.  Харкова від 02.07.2007
року № 6107 на цей час особа,  що скоїла
злочин,  а саме навмисно пошкодила
майно,  що належало ОСОБА_1,  не встановлена та обвинувачення по факту
навмисного пошкодження майна за заявою ОСОБА_1 нікому не пред'явлене.

Інших
доказів,  які б свідчили про наявність
обставин,  з якими закон пов"язує
можливість визнання угоди недійсною з підстав,
передбачених  ст.  231 ЦК
України з боку позивача та його представника суду не надано та не зазначено
про їх існування.

Крім
того,  оскаржувана угода купівлі-продажу
була нотаріально посвідчена. Як зазначив нотаріус,  до посвідчення угоди він з"ясував дійне
волевиявлення сторін,  яке відповідало
змісту угоди. Як позивач,  так і
відповідач погодилися з цими поясненнями приватного нотаріуса Харківського
нотаріального округу Гриценка Є.В.

Вище
приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити
висновок про те,  що в ході судового
розгляду справи позивачем та його представником не було обґрунтовано доведені
ті обставини,  на які вони посилались як
на підстави своїх позовних вимог щодо визнання недійним спірного договору
купівлі - продажу торгового павільйону від 09.02.2006 року у зв'язку і
здійсненням погроз та морального тиску відповідача щодо примушення укласти
зазначений договір.

Відтак,  суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору купівлі - продажу,
стягнення збитків та моральної шкоди безпідставними та такими що
задоволенню не піддягають.

Зважаючи
на вищевикладене,  відповідно до  ст.
ст.  З,  4,
5,  10,  60,
212-215 ЦПК України,   ст.   ст.
203, 231, 181, 182, 640, 657 ЦК України,
суд,  -

вирішив:

Відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1про визнання недійсним договору купівлі -
продажу торгівельних павільйонів від 09 лютого 2006 року,  укладеного між ОСОБА_1та ОСОБА_2; стягнення
зОСОБА_2 22 095 грн.; зобов"язанніОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 92 плити
бетонної огорожі,  96 бетонних стаканів;
відшкодуванні моральної шкоди.

Рішення
може бути оскаржене шляхом подачі протягом 10 днів з моменту виготовлення
повного тексту рішення,  заяви про його
апеляційне оскарження,  а далі шляхом
подачі протягом наступних 20 днів апеляційної скарги до апеляційного суду
Харківської області через Київський районний суд м. Харкова.