Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29
жовтня 2007року        Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області

в
складі: головуючого - судді
Антоняка Т.М.

секретаря                                                 Бабій
О.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Івано-Франківську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини
АДРЕСА_1 зняття з державної реєстрації зазначеної частини квартири,  стягнення матеріальних збитків та моральної
шкоди,  а також просив суд про
продовження строку позовної давності за його вимогами,  суд -

встановив:

Позивач
звернувся в суд з позовом до відповідача з вимогою про визнання недійсним
договору дарування від 28.12.1999року Ѕ частини АДРЕСА_1 зняття з державної реєстрації
зазначеної частини квартири,  стягнення
матеріальних збитків та моральної шкоди,
а також просив суд про продовження строку позовної давності за його
вимогами. На обґрунтування своїх вимог позивач вказує,  що його мати ОСОБА_3в житті була неграмотною
людиною і не могла підписуватись власноручно в документах,  зокрема в договорі дарування квартири. Крім
зазначеного мотивування позивач також вказує на те,  що законодавством,  що діяло на момент укладення договору
дарування квартири,  зокрема  ст.  113
ч. 1 ЦК УРСР здійснення права спільної часткової власності проводиться за
згодою всіх учасників (власників), а при відсутності згоди спір вирішується
судом.  Оскільки позивача,  як співвласника 1/2 частини квартири згоди
ніхто не питав,  вважає що договір слід
визнати недійсним.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1
вимоги позову підтримав з мотивів викладених в ньому,  вказавши також , що в результаті постійної
несплати протягом з 2000року по 6-й місяць 2007року за частину квартири
комунальних послуг та квартирної плати йому завдано матеріальних збитків на
суму 17тис. грн. Зазначене призвело до його психологічної травми,  через яку позивач оцінює завдану йому
моральну шкоду на суму 10тис. грн. Просив позов задоволити.

Відповідач
ОСОБА_2в судовому засіданні позовних вимоги заперечив,  суду вказавши на необґрунтованість та
безпідставність вимог позивача. Також вказав,
що рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2007року,  яке вступило в законну силу задоволено його
позов до ОСОБА_1  про сплату грошової
компенсації за часку в спірній квартирі,
а тому дані позовні вимоги вважає закладені для затягування часу. В
позові просив відмовити.

Заслухавши
пояснення позивача,  відповідача,  дослідивши докази,  які надані у розпорядження суду на обґрунтування
вимог та заперечень,  з'ясувавши таким
чином фактичні обставини справи суд приходить до висновку про недостатню
обґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення у
зв'язку з наступним.

В
судовому засіданні встановлено,  що відповідно
до свідоцтва про право на власності на житло від 26.04.1994року
АДРЕСА_1належала на праві власності ОСОБА_4,
ОСОБА_3та ОСОБА_1. 25.04.1997року ОСОБА_4 отримала за законом право на
спадщину в даному майні після смерті чоловіка,
яким розпорядилась 28.12.1999року

і

подарувавши
відповідачу ОСОБА_2 1/2 спірної квартири. Позивачем ж оформлено право власності
на свою спадщину за законом на 1/4 спірної квартири 11.10.2004року.

Посилання
позивачем на вимоги  ст. 113 ч.1 ЦК УРСР
(в редакції 1963року) є необгрунтованим,
оскільки вимогами статті врегульовано загальні правила здійснення
спільної часткової власності,  зокрема
ч.4 цієї статті вказується,  що кожний
учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне
відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні. Статтею 114 ЦК УРСР (в
редакції 1963року) визначено право привілейованої купівлі частки в спільній
власності,  за якою при продажу частки в
спільній власності сторонній особі решта учасників спільної часткової власності
має право привілеєвої купівлі частки,  що
продається по ціні,  за якою вона
продається,  і на інших рівних умовах,  крім випадку продажу з прилюдних торгів.
Вказане право не може застосовуватись до спірних правовідносин,  оскільки ОСОБА_4 було відчужено не сторонній
особі шляхом дарування належну їй частку в спірній квартирі.

Посилання позивача на неграмотність ОСОБА_4,  доказом якої є вказівка з посиланням на
неграмотність,  в тексті доручення від
14.04.2003року на ім'я ОСОБА_5  не може
бути прийнята судом як належна,  оскільки
на час укладення спірного договору дарування,
а це було 28.12.1999року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської
державної нотаріальної контори було встановлено особу дарувальника,  перевірено дієздатність,  а також належність дарителю частини
квартири,  договір був підписаний
сторонами в присутності нотаріуса. Інших доказів,  які б заперечили цей факт,  суду не представлено,  клопотання про призначення експертизи з метою
встановлення даного факту не заявлялось.

Посилання
позивача на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 березня
2007року,  що набуло законної сили,  і яким задоволено вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про сплату грошової компенсації за 1/4 частку спірної квартири в сумі
100997грн,  як на підставу недійсності
договору дарування від 28.12.1999року є суперечливим та необгрунтованим, - і
скоріше підтверджує належність та законність укладеного договору,  на підставі якого набуто відповідачем право
власності і з приводу якого постановлено рішення суду про грошову компенсацію
частки ОСОБА_2

Позивачем
заявлено вимоги позову про стягнення збитків та моральної шкоди,  однак вони не обгрунтовані доказами,  а тому не підлягають до задоволення.
Посилання на сплату квартирної плати та комунальних послуг замість відповідача
є безпідставними і не беруться судом до уваги.

Відповідно
до вимог ч.2  ст.  22 Цивільного кодексу України збитками є:
втрати,  яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі,  а також
витрати,  які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи,  які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин,  якби її право не
було порушене (упущена вигода).

Відповідно
до вимог  ст. 1167 Цивільного кодексу
України визначено підстави відшкодування моральної шкоди і встановлено що
моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
рішеннями,  діями чи бездіяльністю,  відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності її вини,  крім випадків,  встановлених частиною другою цієї статті. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,  органу влади Автономної Республіки Крим,  органу місцевого самоврядування,  фізичної або юридичної особи,  яка її завдала: 1)якщо шкоди завдано
каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я або
смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження,  незаконного притягнення до кримінальної
відповідальності,  незаконного
застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про
невиїзд,  незаконного затримання,  незаконного накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках,  встановлених законом.

2

В
контексті наведених норм ЦК
України позивачем не представлено жодних доказів завдання йому збитків чи
моральної шкоди.

Відповідно
до вимог  ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог,  або заперечень.

За таких
обставин суд вважає,  що вимоги не
обґрунтовані наданими доказами,
заперечення відповідача є обґрунтованими,  а тому позовні вимоги слід залишити без
задоволення.

На
підставі наведеного,  у відповідності
зі  ст.
ст.   ст. 113, 114 ЦК УРСР (в редакції
1963року),   ст.  ст.
22, 1167 Цивільного кодексу України,
керуючись  ст.  ст.
10,  213-215 ЦПК України, суд-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2щодо продовження строку позовної давності та за
вимогою про визнання недійсним договору дарування У2 частини АДРЕСА_1 зняття з
державної реєстрації 1Л частини АДРЕСА_1,
стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди в сумі 17000-
відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. У разі подачі заяви про апеляційне оскарження але
апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк,  рішення суду набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду
Івано-Франківської області може бути подано протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення,  апеляційна скарга
на рішення подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження,  через Івано-Франківський
міський суд.