Справа №2-341/07
РІШЕННЯ

wІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22
жовтня 2007 року                     Братський
районний суд

Миколаївської області

В
складі: головуючої - судді   Кірімової
О.М.

при
секретарі-                       Москаленко
С.  Л.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу за

позовом                       ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди,   заподіяної
працівником при виконанні трудових обов'язків

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
( далі ОСОБА_1 ) звернулося до суду з позовом,
в якому просить стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди,   заподіяної останньою при виконанні нею
трудових обов'язків в сумі 7359,  81
грн.,   а також сплаченого судового збору
в сумі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
в сумі 30 грн.

Свої
позовні вимоги мотивувало тим,   що
ОСОБА_2,   виконуючи обов"язки
директора ОСОБА_1 порушувала правила оприбуткування готівки в касу. В
результаті підприємству контрольно-ревізійним відділом у Братському районі
нараховано штрафних санкцій на загальну суму 7359грн. 81 коп.

В судовому
засіданні представник позивача зменшила заявлені позовні вимоги,   та просила суд стягнути з відповідачки 5619
грн. 18 коп.,   оскільки останньою в
добровільному порядку сплачено на користь позивача 1740 грн. в рахунок
відшкодування шкоди.

Представник
позивача суду пояснила,   що
ОСОБА_2,   будучи бухгалтером,   та як виконуюча обов"язки директора
ОСОБА_1,   з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 року,   несла
відповідальність за ведення бухгалтерської документації та достовірність
обліково-статистичної звітності.

Так,   за період з ІНФОРМАЦІЯ_3 року по
ІНФОРМАЦІЯ_4року відповідачка,   згідно
Акту НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року „Про результати ревізії
фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1,
,   неодноразово допускала
порушення правил оприбуткування готівки в касу,   з розрахункового рахунку підприємства
отримувала кошти,   які не
оприбутковувала,   не звітувала по
використанню державних коштів,   грошові
операції не відображала в бухгалтерських документах. А тому загальна сума
виданих коштів без звітування про їх використання склала 1667 грн. 85
коп.,   нестача грошей в касі становила
71 грн. 76 коп. На зазначені суми контрольно-ревізійним відділом в Братському
районі нараховано штрафних санкцій на загальну суму 5619 грн. 81 коп.,   а всього завдано шкоди підприємству на суму
7359 грн. 81коп.

Оскільки
ОСОБА_2 в добровільному порядку не бажає повернути завдану нею підприємству
шкоду,   просила стягнути з останньої на
користь ОСОБА_1 5619 грн. 81 коп.,
судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Відповідачка
в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду,   що дійсно будучи головним бухгалтером та
виконуючи обов"язки директора ОСОБА_1 порушувала правила оприбуткування
готівки в касу. Однак заподіяну шкоду підприємству в сумі 1667 грн. 85 коп. та
нестачу коштів в касі,   згідно акту
ревізії,   в сумі 71 грн. 76 коп.,   нею сплачено на рахунок ОСОБА_1. Всього вона
сплатила загальну суму 1740 грн.,   а
тому вважає,   що немає підстав для
стягнення з неї на користь

позивача
штрафних санкцій в розмірі 5619 грн. 81 коп.

Вислухавши
пояснення представника позивача,
відповідача,  показання свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  дослідивши надані
суду письмові докази,  суд приходить до
висновку про те,  що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. . 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю майну юридичної особи,  відшкодовується в повному обсязі особою,  яка її завдала.

Як
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_2 згідно наказу НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року прийнята на посаду
головного бухгалтера до ОСОБА_1 (а.с. 42).

Згідно
наказу НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року на ОСОБА_2,  як головного бухгалтера,  покладено обов"язки директора ОСОБА_1
до   ІНФОРМАЦІЯ_8 року( а.с.  26, 42)

Наказом
НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_9 року відповідачка звільнена з посади головного
бухгалтера за власним бажанням (а.с.
42).

Відповідно
до п.п. 5.3,  6.3 Статуту ОСОБА_1
ОСОБА_2,  як головний бухгалтер,  та як виконуюча обов'язки директора
ОСОБА_1,  несла персональну,  повну відповідальність за стан і діяльність
підприємства,  відповідала за порядок
ведення і достовірність обліково-статистичної звітності (а.с.  37-41).

Згідно
Акту НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року „Про результати ревізії
фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 за 2005 - 2006 роки та 1 півріччя
2007 року" (а.с.  11-17),  були виявленні порушення,  які допустила ОСОБА_2 в період виконання нею
обов'язків директора ОСОБА_1,  загальна
сума виданих коштів без звітування про їх використання склала 1667, 85 грн.
Нестача грошей в касі склала 71 грн. 76 коп. Дані порушення призвели до
нарахування контрольно-ревізійним відділом у Братському районі Миколаївської
області на ОСОБА_1 штрафних санкцій,  чим
завдано підприємству матеріальної шкоди на суму 7359 грн. 81 коп.

Із
зазначеного акту ревізії випливає,  що
пряма дійсна шкода,  завдана ОСОБА_2
ОСОБА_1,  становить 1667 грн. 85 коп. та
нестача коштів в касі підприємства в сумі 71 грн. 76 коп.,  а всього 1739 грн. 61 коп.

Свідок
ОСОБА_4,  начальник
контрольно-ревізійного відділу в Братському районі Миколаївської області в
судовому засіданні підтвердила,  що сума
прямих збитків,  завданих позивачу
ОСОБА_2,  складає 1740 грн. Дана сума
останньою була внесена на рахунок підприємства ОСОБА_1 в відшкодування шкоди.
Сума позовних вимог в розмірі 7359 грн. 81 коп. складається із нарахованих
штрафних санкцій та збитків,  завданих
позивачу відповідачкою.

Свідок
ОСОБА_3,  голова профспілки ОСОБА_1 в
судовому засіданні пояснив,  що з вини
ОСОБА_2,  працівники підприємства
тривалий час не можуть отримати заробітну плату. Якщо в позові буде
відмовлено,  то ОСОБА_1 вимушене буде
перебувати в скрутному становищі.

В силу
ст. . 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду,  заподіяну
підприємству,  установі,  організації внаслідок порушення покладених на
них трудових обов"язків. Така відповідальність настає тільки за пряму
дійсну шкоду,  лише в межах і в
порядку,  передбачених
законодавством,  і за умови,  коли така шкода заподіяна підприємству,  установі,
організації винними протиправними діями ( бездіяльністю) працівника в
межах певної частини заробітку працівника і не повинна перевищувати повного
розміру заподіяної шкоди.

Відповідно
до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14
"Про судову практику в справах про відшкодування шкоди,  заподіяної підприємствам,  установам,
організаціям їх працівниками",
керівники підприємств,
установ,  організацій,  а також керівники (їх заступники) будь-яких
структурних підрозділів,  передбачених
статутом підприємства,  установи,  організації,
у разі заподіяння ними матеріальної шкоди підприємству,  або з їх вини не було своєчасно вжито заходів
до стягнення із заподіювачів такої шкоди,
несуть матеріальну відповідальність у межах свого середнього місячного
заробітку. При цьому загальна сума,  що
підлягає стягненню,  не повинна
перевищувати заподіяну шкоду.

Не
одержані або списані в доход держави прибутки з підстав пов'язаних з неналежним
виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші не одержані
прибутки) не можуть включатися до шкоди,
яка підлягає відшкодуванню.

Згідно
копії квитанції (а.с. 36) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_10 року перерахувала на рахунок
ОСОБА_1 1740 грн. Дана сума відповідає розміру заподіяної дійсної шкоди,  що сторонами в судовому засіданні не
оспорювалося.

А
тому,  на підставі вищевикладеного,  суд вважає,
що немає підстав для задоволення вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди,
оскільки дійсну шкоду нею відшкодовано,
а штрафні санкції стягненню не підлягають.

Керуючись  ст.
ст.  60, 209,  213, 215,
218 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

В     задоволенні     позовної     заяви                     ОСОБА_1
до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,  заподіяної працівником при виконанні трудових
обов'язків - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення Братського районного суду Миколаївської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.