Справа
№ 22-2119
-ій інстанції - Яровенко Н.О.
Доповідач     - Карпенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18
травня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого - судді Карпенко С.О.

суддів
Наумчука М.І.,   Котули Л.Г.,

при
секретарі           Татарчук К.М.,

з участю
позивача,

представника
відповідача - Гордієнко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу

за апеляційною скаргою Державного підприємства Науково-дослідного інституту
«Квант»

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2006
року

в справі за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства Науково-дослідного інституту «Квант»,

третя особа директор Державного підприємства Науково-дослідного інституту
«Квант»

ОСОБА_2,   про зміну формулювання причин звільнення з
роботи та стягнення вихідної допомоги,

встановила:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про скасування наказу
№ 339-к від 14.08.06 року і зміну формулювання причин звільнення на
підстави,   передбачені ст.38 КЗпП
України - невиконання власником законодавства про працю та умов колективного
договору - з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього
заробітку.

Позов обґрунтовував тим,   що у
жовтні 2004 року він був незаконно звільнений з посади провідного
інженера,   що встановлено рішенням
Голосіївського районного суду міста Києва від 13.01.06 року,   а 22.02.06 року на нього незаконно накладено
дисциплінарне стягнення,   що встановлено
рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.05.06 року.

Крім того,   посилається на те,   що відповідач примусив його подати заяву про
розірвання трудового договору шляхом створення умов праці,   які ускладнювали або унеможливлювали
виконання обов'язків позивачем,   а саме:
необгрунтоване зняття допуску до державної таємниці та надбавки до посадового
окладу,   чинення перешкод у доступі на
робоче місце шляхом невидачі ключів від робочого приміщення,   втягування у судові справи,   в яких позивач вимушений захищати свої
інтереси,   спричинення психологічного та
морального тиску,   приниження гідності
та інше.

Зазначені обставини супроводжувалися порушенням відповідачем відносно нього
вимог законодавства про працю,   умов
колективного договору та Статуту.

Щодо порушення умов колективного договору,   посилався на те,   що відповідачем відносно нього були
застосовані незаконні обмеження трудових прав та свобод,   вчинення перешкод у виконанні
обов'язків,   що полягають у порушенні права
на вихід з території підприємства в

робочий
час,  відмові у наданні дозволу на вихід
з підприємства в зв'язку з обсягами робіт,
незаконному вилученні перепустки,
незаконному скасуванні допуску до державної таємниці та зняття надбавки
до посадового окладу,  Накладенні
заборони на видачу ключів від робочого місця,
забороні відлучення з роботи і використання відпустки у незручний для
позивача час з вини відповідача.

Стверджує,  що саме тривалі судові
тяжби,  в яких позивач змушений був
захищати свої права,  змусили його подати
цю заяву.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.06 року позов
задоволено частково.

Скасовано наказ від 14.08.06 року № 339-к про звільнення
ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням і зобов'язано ДП Науково-дослідний
інститут «Квант» видати наказ з зазначенням в ньому формулюванням причин
звільнення ОСОБА_1 як «звільнений з роботи за власним бажанням через
невиконання власником законодавства про працю».

Стягнуто з ДП Науково-дослідний інститут «Квант» на користь ОСОБА_1
понесені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 7 грн50
коп і на користь держави -державне мито у розмірі 51 грн.

Зобов'язано ДП Науково-дослідний інститут «Квант» виплатити ОСОБА_1 вихідну
допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку у відповідності до вимог
ст.44 КЗпП України.

У поданій апеляційній скарзі ДП Науково-дослідний інститут «Квант» просить
рішення суду в частині задоволення позову скасувати і в цій частині постановити
нове,  яким ОСОБА_1 у задоволенні позову
у цій частині відмовити.

Посилається на те,
що судом не було встановлено,  ні
в чому саме полягає невиконання підприємством законодавства про працю,  ні яким чином винесена три місяці тому догана
примусила позивача подати заяву про звільнення; не в повному обсязі досліджено
рішення суду від 18.05.06
року,  що стало основою для прийняття
оскаржуваного рішення.

В суді апеляційної інстанції представник ДП
Науково-дослідний інститут «Квант» подану апеляційну скаргу підтримала з
підстав,  наведених у ній,  і просила скаргу задовольнити.

ОСОБА_1,  вважаючи
рішення законним,  просив у задоволенні
апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів,  перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,  заявлених у
суді першої інстанції,  дійшла
висновку,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Встановлено,  що рішенням суду від
13.01.06 року ОСОБА_1 поновлено на посаді провідного інженера НТВ Державного
підприємства Науково-дослідного інституту «Квант» з 04.10.04 року та стягнуто
на його користь заробіток за час вимушеного прогулу.

Судовим рішенням від 18.05.06 року скасоване незаконно
накладене на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення.

Частина третя ст.38 КЗпП України встановлює,  що працівник має право у визначений ним строк
розірвати трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про
працю,  умови колективного чи трудового договору.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині зміни формулювання причин його звільнення
у зв'язку з порушення власником законодавства про працю,  суд першої інстанції виходив з того,  що рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 18.05.06 року є доказом порушення власником законодавства про
працю і може розцінюватися як примус з боку власника до подачі позивачем заяви
про звільнення.

Проте з таким
висновком погодитись не можна,
враховуючи наступне. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва
від 18.05.06 року,  на яке посилається
суд в обґрунтування доведеності вимог позивача,
встановлено,  що дисциплінарне
стягнення у вигляді догани накладене на позивача наказом від 22.02.06 року
необгрунтовано,  тому наказ № 97-к від
22.02.06 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» визнано незаконним і
ДП Науково-дослідний інститут «Квант» зобов'язано цей наказ скасувати.

Вказаним рішенням від 18.05.06 року в іншій частині
позову,  зокрема у визнанні неправомірним
порушення відповідачем трудового законодавства,
яке полягало у порушенні

права на отримання
відпустки без збереження заробітної плати і у порушенні порядку розгляду заяви
ОСОБА_1 від 20.02.06 року,  відмовлено.

З матеріалів справи вбачається,  що 31.07.06 року ОСОБА_1 подав відповідачеві
заяву про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.29-30) і
на підставі цієї заяви 14.08.06 року наказом № 339-к позивача звільнено за
власним бажанням - за ст.38 КЗпП України (а.с.31).

Пленум Верховного Суду України у п.12 постанови «Про практику розгляду
судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 року з подальшими змінами
роз'яснив,  що по справах про звільнення
за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те,  що власник або уповноважений ним орган
примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Частина перша ст.60 ЦПК України встановлює,  що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Та обставина,  що
рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.05.06 року визнано
незаконним наказ про накладенням на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення,  не свідчить про подачу позивачем 31.07.06
року заяви про звільнення у зв'язку з примушенням власника.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку,  що рішення суду підлягає скасуванню з постановлениям нового,  яким позивачеві у задоволенні позову слід
відмовити,  так як у даному випадку не
встановлено в діях відповідача порушень законодавства про працю,  що могло б бути підставою для звільнення
позивача відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України.

Керуючись
ст.ст.303,  307,  309,
314,  316 ЦПК України,  колегія суддів

Вирішил а;

Апеляційну скаргу Державного підприємства
Науково-дослідного інституту «Квант» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2006
року в частині скасування наказу від 14.08.06 року № 339-к про звільнення
ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням та в частині зобов'язання Державного
підприємства Науково-дослідного інституту «Квант» видати наказ з зазначенням в
ньому формулюванням причин звільнення ОСОБА_1 як «звільнений з роботи за
власним бажанням через невиконання власником законодавства про працю» скасувати
і в цій частині постановити нове рішення,
яким ОСОБА_1 у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28
листопада 2006 року в частині стягнення з Державного підприємства
Науково-дослідного інституту «Квант» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 7 грн50 коп та в частині стягнення
на користь держави державного мита у розмірі 51 грн скасувати.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28
листопада 2006 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення,  але може бути оскаржене у
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили до
Верховного Суду України шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.