Справа № 2 -1696/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007 року                                                                               м.  Донецьк

Будьоннівський
райсуд м.  Донецька у складі судді Назарцевої В.О.,  при секретарі Чеботок В.В.,  за участю позивача ОСОБА_1,  представника відповідача за дорученням Лисенко В.Ю.,  адвоката ОСОБА_2 ,  розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "
Вива-Мет" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом про поновлення на роботі у якості бригадира цеху вогнестійких сумішів
ВАТ "Вива-Мет" ,  стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  стягнення моральної шкоди у
розмірі 3 тис.  грн.,
в якому указав,  що 1 жовтня 2005 року він був
прийнятий на вказане вище підприємство різноробочім,  а з 16
квітня 2006 року
став працювати там на посаді бригадира цеху. 13 квітня 2007
року ним на ім'я керівника підприємства була подана заява про надання йому
відгулу 16 квітня 2007 року за рахунок
відпустки,  яке він передав начальнику
цеху. Але 15 квітня 2007 року він
захворів і 16 квітня
звернувся за допомогою до лікарні. З цього часу він знаходився на лікарняному. 19 квітня 2007 року йому стало
відомо,  що його звільнили з роботи за
прогул. Позивач вважає,  що причиною
звільнення його з роботи є несприятливі відношення з керівництвом та
співробітників до нього. Тоді ж йому стало відомо,  що керівництво підприємства йому відмовили у
наданні відгулу 16 квітня 2007 року за рахунок відпустки. 19 квітня 2007 року він отримав
трудову книжку та був ознайомлений з наказом про його звільнення. Вважає,  що його звільнення за  ст.  40 ч.4 КЗпрП
України є незаконним,  бо він був
звільнений,  коли знаходився на
лікарняному,  та просить поновити його на
роботі на тій же посаді. Незаконним звільненням з роботи йому були спричинені
моральні переживання,  був порушений його
нормальний образ життя. Тому він просить у позові стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у
розмірі 3 тис.  грн.,
а також відмінити наказ № 9-П від 16 квітня 2007 року.

У
судовому засіданні позивач пояснив аналогічні покази,  але змінив частково свої вимоги і
просить,  щоб було змінене формулювання
його звільнення на за особистим бажанням,
а в останній частині залишив свої вимоги дійсними.

Представник
відповідача за дорученням Лисенко
В.Ю. з позовом не згоден і пояснив,  що
ним 16 квітня 2007 року був
підписаний наказ про звільнення позивача з посади бригадира цеху за
прогули,  оскільки до позивача були
постійні нарікання з приводу порушення трудової дисципліни,  він навмисно пошкодив майно арендателя,  за що шкоду не відшкодував до цього часу. Про
те,  що позивач 16 квітня 2007 року
знаходився на лікарняному,  йому стало
відомо вже значно пізніше після видання наказу,
але він зараз згоден,  щоб була
змінена причина звільнення позивача за особистим бажанням,  оскільки колектив не хоче працювати з ним і у
цеху склалися несприятливі відношення до нього. Але він не згоден
відшкодовувати позивачу моральні збитки.

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що позов підлягає частковому задоволенню з наступного.

До
матеріалів справи приєднана копія наказу №
9-П від 16 квітня 2007 року,  відповідно до якого позивач ОСОБА_1 був звільнений з
посади ВАТ "Віва-Мет" з 16
квітня 2007 року за
скоєний прогул без поважних причин та неодноразове порушення

2

трудової
дисципліни на підставі  ст. 40 п.4 КЗпрП
України,  про також зроблений запис у
трудовій книжці на ім'я позивача.

Відповідно
до копії лікарняного листа на ім'я позивача,
він хворів з 16 квітня
по 29 квітня 2007 року,  у зв'язку з чим лікарським закладом був
звільнений від роботи на вказаний час.

Тому суд
вважає,  що позивач був відсутній на
робочому місці у вказаний час з поважної причини,  а тому його звільнення за прогул без поважної
причини є незаконним.  Крім того,  у наказі вказано,  що позивач неодноразово порушував трудову
дисципліну,  але відповідачем з цього
приводу не було надано ніяких доказів. Тому суд вважає,  що ця причина звільнення позивача за п. 4  ст.  40
КЗпрП України також не є законною.

Оскільки
у судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги і просить змінити
причину звільнення його з підприємства за власним бажанням,  суд не має права виходити за межи його
вимог,  а вказана вимога позивача
відповідає чинному законодавству і тому підлягає задоволенню у відповідності
до  ст.
235 КЗпрП
України.

Але суд
вважає,  що позивач може бути звільнений
за особистим бажанням з 29
квітня 2007 року на
підставі  ст.  38 КЗпрП України,  коли він повинен був вийти на роботу після
закінчення лікування на підставі лікарського листка непрацездатності,  оскільки він не поставив відповідача
своєчасно про поважність відсутності його на роботі і вважав себе звільненим
від роботи 16 квітня 2007 року у якості відгулу за рахунок відпустки,  не маючи на це дозволу керівника
підприємства.

Суд
приходить до висновку,  що ці
обставини,  давали відповідачу право
вважати відсутність позивача на роботі з неповажних причин.

Оскільки
позивач ОСОБА_1 був
звільнений з роботи за  ст. 40 п.4 КЗпрП
України незаконно,  то на підставі  ст. 335 КЗпрП України,  відповідач повинен сплатити йому
середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу,  тобто з 16
квітня по 28 квітня 2007 року
включно,  що складає 13 днів.

До
матеріалів справи приєднана довідка,
відповідно до якої середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 за останні 3 місяці на час
його звільнення складав 57,
30 грн.

Тому
відповідач повинен сплатити позивачу 744,
90 грн. /57, 30x13=744,
90/за час вимушеного прогулу.

Відповідно
до  ст. .237-1 КЗпрП
України,  відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,  якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань,  втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

Але суд
вважає,  що вимоги позивача ОСОБА_1 в цій
частині значно завищені,  хоча суд
визнає,  що йому з причини незаконного
звільнення були спричинені моральні переживання та був порушений його
нормальний уклад життя,  що вимагає від
нього додаткових зусиль для організації свого життя,  а моральна шкода може бути оцінена у розмірі,  еквівалентної втраті заробітку за час
вимушеного прогулу,  тобто у 750 грн.

На
підставі ч.3  ст.  88
ЦПК України,  відповідач повинен
перерахувати на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн. та 30 грн. судового
збору на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь
Донецької судової адміністрації,  бона
підставі діючого законодавства позивач звільнений від сплати цих судових витрат
при поданні позову до суду.

На
підставі  ст.  ст.  38, 40 ч.1,  ч.3,  233,
235,  237-1 КЗпрП України та
керуючись  ст.  ст. 88,
208-223 ЦПК
України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1  до   ВАТ
"Віва-Мет"
задовольнити частково.

3

Визнати звільнення ОСОБА_116
квітня 2007 року
за  ст. 40 ч.4 КЗпрП України незаконним
та відмінити наказ ВАТ "Віва-Мет" за № 9-П від 16
квітня 2007 року
відмінити.

Вважати
ОСОБА_1 звільненим з ВАТ "Віва-Мет" 29 квітня 2007
року за власним бажанням на підставі
ст. 38 КЗпрП України за зобов'язати ВАТ "Віва-Мет провести зміни у
трудовій книжці ОСОБА_1 у відповідність.

Стягнути
з ВАТ "Віва-Мет" на користь ОСОБА_1 744, 90 грн./ сімсот сорок чотири грн. 90 коп./ за час
вимушено прогулу та 750 грн./
сімсот п'ятдесят грн./ за моральну шкоду.

Стягнути
з ВАТ "Віва-Мет" на користь держави 51 грн. /
п'ятдесят одна/,  перерахувавши кошти
на рахунок 0003
МФО 834016,  ОКПО 24166633,  КОД 22090100-
місцевий бюджет Будьоннівської райради м.
Донецька,  на користь Донецької
Державної судової адміністрації 30 грн. / тридцять/,  перерахувавши кошти на рахунок
0004,  МФО 834016,  ЕДРПОУ 34686537,  банк ГУ ДКУ в Донецькій області - Державний
бюджет Ворошиловського р-ну м.  Донецька.

Рішення
може бути оскаржене до Донецького Апеляційного суду. Заява про апеляційне
оскарження може бути подане до Будьоннівського райсуду м.  Донецька
протягом 10 днів з
дня оголошення даного рішення,  а
апеляційна скарга у тому ж порядку протягом 20 днів з дня подання заяви про це.