справа № 2-1532/2007 р.
РІШЕННЯ

іменем      України

10 жовтня 2007 року      Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого                              судді
Савченка С. І.

при секретарі                              Забарило
О.С,

за участю представника позивача       ОСОБА_1,

відповідача                                             ОСОБА_2 ,

адвоката                                                  ОСОБА_3,

3-ї особи                                                  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Ірпінського міського суду в м. Ірпінь справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_5,  3-ті особи ОСОБА_6,  Ірпінська держнотконтора про визнання
недійсним договору дарування,  визнання
частково недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач в червні 2007 р. звернувся до суду із даним
позовом,  який мотивував тим,  що його батьки ОСОБА_7  та ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували в
шлюбі,  в період якого отримали на
сім"ю 2-х кімнатну АДРЕСА_1. Після розлучення між батьками судовим
рішенням був визначений порядок користування вказаною квартирою і в подальшому
вони приватизували виділені їм кімнати. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. його батько помер і при
оформленні спадщини після його смерті він дізнався,  що своїм заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. батько
все належне йому майно заповідав племіннику ОСОБА_5,  а в подальшому належні йому 43/100 частини
приватизованої квартири подарував відповідачці ОСОБА_2 Вказував,  що договір дарування 43/100 частин квартири
слід визнати недійсним,  бо він укладений
батьком внаслідок збігу для нього тяжких обставин,  що виявилося в тому,  що батько з ІНФОРМАЦІЯ_4знаходився на
диспансерному обліку з приводу хвороби серця,
зловживав спиртними напоями,  йому
була встановлена ІНФОРМАЦІЯ_5 інвалідності,
потребував матеріальної допомоги. Відповідачка ОСОБА_2 використала збіг
тяжких обставин з метою заволодіти майном батька,  розуміючи,
що той фактично помирає,  а тому
змусила його оформити договір дарування,
позбавивши його житла. У зв"язку із недійсністю договору дарування
заповіт має бути визнаний частково недійсним,
бо він як єдиний неповнолітній спадкоємець першої черги за законом після
смерті батька згідно  ст. 535 ЦК УРСР має
право на обов'язкову частку в спадщині.

Просив визнати недійсним оспорюваний договір дарування
43/100 частин квартири від ІНФОРМАЦІЯ_6 p.,  визнати
частково недійсним заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. та визнати за ним право
власності на спадкове майно у вигляді 86/300 частин АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги
підтримав,  підтвердив наведені в позові
обставини,  просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 від свого імені та як представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала,  посилаючись на те,  що позов надуманий і позивач вже тривалий час
звертається з позовами про визнання недійсним договору дарування з різних
підстав. Просила в позові відмовити у зв"язку з відсутністю доказів про
наявність при укладенні договору дарування збігу тяжких обставин для брата та
його укладенння на вкрай невигідних умовах.

3-тя особа ОСОБА_8 позов
сина підтримала,  просила задоволити.

3-тя особа Ірпінська держнотконтора в судове засідання не
з»явилася,  подала заяву про розгляд
справи у відсутність її представника.

Суд,  заслухавши
доводи та заперечення учасників,  покази
свідків,  вивчивши матеріали справи,  вважає,
що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлені слідуючі обставини : батьки позивача ОСОБА_7
та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі в період якого їх сім"ї з
3-х чоловік була надана 2-х кімнатна АДРЕСА_1.

Після розлучення за рішенням Ірпінського міського суду
від ІНФОРМАЦІЯ_7 р. між батьками позивача було встановлено порядок користування
квартирою. ОСОБА_7 надано в користування жилу кімнату площею
ІНФОРМАЦІЯ_8м2,  ОСОБА_8 - кімнату площею
ІНФОРМАЦІЯ_9 м2,  підсобні приміщення
залишено у спільному користуванні мешканців,
які пізніше приватизували виділені їм у користування жилі приміщення. В
результаті приватизації ОСОБА_7 належить 43/100 частини квартири,  ОСОБА_8 - 57/100 частини квартири.

Також судом встановлено,
що ОСОБА_7  ІНФОРМАЦІЯ_3 р. в Ірпінській держнотконторі склав заповіт,  яким належні йому 43/100 частин АДРЕСА_1 заповідав
племіннику ОСОБА_5

Пізніше - ІНФОРМАЦІЯ_6 р. ОСОБА_7  уклав договір дарування в Ірпінській
держнотконторі,  згідно якого подарував
43/100 частини вказаної квартири своїй рідній сестрі ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
ОСОБА_7  помер.

Вказані обставини встановлені судовим рішенням
Ірпінського міського суду від ІНФОРМАЦІЯ_10 р. (а.с. 30-31) і відповідно до
ч.3  ст. 61 ЦПК України доказуванню не
підлягають.

Наведеним рішенням суду,
яке набрало законної сили,
відмовленов в позові ОСОБА_4 про визнання оспорюваного договору
дарування недійсним з передбачених  ст.
55 ЦК
УРСР підстав,  що при
його укладенні ОСОБА_7  не розумів
значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вирішуючи вимоги про
визнання договору дарування недійсним суд керується наступним.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. вказаний Кодекс застосовується до
цивільних правовідносин,  що виникли
після набрання ним чинності. Поскільки в даній справі оспорюваний договір
дарування укладений під час дії ЦК УРСР 1963 р.,  то суд
застосовує норми цього Кодексу для вирішення даного спору.

Відповідно до  ст.
57 ЦК
УРСР угода,  яку
громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок
збігу тяжких обставин,  може бути визнана
недійсною за позовом потерпілого.

Згідно  ст.  60 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини,  на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає,  що
вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору дарування не підлягають до
задоволення,  поскільки відсутні
докази,  що договір дарування
ОСОБА_7  був змушений укласти на вкрай
невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Так зі змісту  ст.
57 ЦК
УРСР слідує,  що для
визнання угоди недійсною з підстав заявлених позивачем,  необхідна наявність двох умов,  а саме - збігу тяжких обставин,  які змусили укласти угоду,  а також вкрай невигідні умови угоди для
особи,  яка її уклала.

Суд вважає,  що
позивач не довів суду наявність збігу тяжких обставин,  які змусили його батька укласти угоду.
Зокрема на думку суду стан здоров"я та матеріальний стан позивача не
вплинули і не могли вплинути на волевиявлення ОСОБА_7  щодо укладення договору дарування. Наведене
підтверджується тим,  що ще перед
укладенням договору дарування частини квартири своїй сестрі,  ОСОБА_7
в ІНФОРМАЦІЯ_3. заповідав цю частину квартири своєму племіннику
ОСОБА_5,  сину обдарованої ОСОБА_2 ,  що на думку
суду свідчить про цілеспрямоване волевиявлення позивача щодо долі свого
майна,  яке не пов"язане та не
містить причинного зв"язку між станом здоров"я позивача та його
матеріальним станом.

Крім того,  суд
вважає,  що відсутня інша обов»язкова
умова визнання угоди недійсною -вкрай невигідні умови угоди для особи,  яка її уклала. Такі доводи позивача
спростовуються тим,  що подарувавши свою
частину квартири сестрі,  ОСОБА_7  зберіг за собою право проживання в
квартирі,  бо в тексті договору дарування
відсутня умова про його виселення. Також після дарування,  хоча ОСОБА_7
залишався проживати і мешкати в квартирі,  всі витрати по її утриманню та проведенню
ремонту,  оплаті комунальних послуг,  зобов"язалася нести обдарована ОСОБА_2
,  що звільнило ОСОБА_7  від матеріальних витрат.

Крім того,  суд
враховує особливість такої угоди як дарування,
яка за своєю суттю є безоплатною передачею майна і при її укладенні
даритель не отримує ніякого матеріального задоволення від обдарованого,  тобто у випадку дарування мова не йде про
якісь невигідні для дарителя умови (ціна майна,
його кількість,  якість тощо).

Поскільки суд відмовляє позивачу у визнанні недійсним
договору дарування,  то відповідно не
підлягають до задоволення вимоги про визнання частково недійсним заповіту
померлого ОСОБА_7  та визнання права
власності на спадкове майно у вигляді 86/300 частин квартири,  як похідні від вимоги про визнання недійсним
договору дарування.

На підставі  ст. 57
ЦК
УРСР 1963 p.,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  209,  212-215 ЦПК України,  суд, -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2,  ОСОБА_5,
3-ті особи ОСОБА_6,  Ірпінська
держнотконтора про визнання недійсним договору дарування,  визнання частково недійсним заповіту та
визнання права власності на спадкове майно.

Рішення в повному обсязі
буде виготовлене 15.10.2007 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів та наступного подання апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву не було подано,  а у
випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної
скарги,  якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги рішення суду,
якщо його не скасовано,  набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.