Справа №2-5186/2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20
листопада 2007 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при
секретарі               Тростянчук Т.В.

з участю
позивача ОСОБА_1розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку справу
за позовом ОСОБА_1    до Підгайцівської
сільської ради Луцького району Волинській області про визнання рішення
сільської ради недійсним та зобов"язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до Підгайцівської сільської ради
Луцького району Волинській області про визнання рішення сільської ради
недійсним та зобов"язання Підгайцівської сільської ради передати у
приватну власність позивача земельну ділянку площею 0,208 га , вказавши на ті
обставини, що земельна ділянка розміром 0,12 га поАДРЕСА_1, виділена йому у
1991 році.

Відповідно до ст. 171 ЗК України зазначена земельна
ділянка відносилася до деградованих і малопродуктивних земель, оскільки мала
крутий ландшафт, похило переходила в яр, з яким межувала, а тому позивач
змушений був постійно підсипати грунт, щоб безпечно будувати будинок і
господарські споруди, внаслідок чого утворилася додатково земельна ділянка
розміром 0,08 га.

Щоб не допустити зсуву господарських будівель і поглинання яром земельної
ділянки позивач протягом 16 років постійно засипав яр і укріплював його схили,
внаслідок чого земельна ділянка збільшилася на 0,08 га.

16.07. 2007 року позивач звернувся до Підгайцівської сільської ради з
проханням приватизації вказаних 0,08 га. і 0,12 га, які йому було виділено у
1991 році. Однак, рішенням сільської ради від 17.07.2007 року № 17-7 йому було
відмовлено у передачі у приватну власність спірної земельної ділянки та
запропоновано ліквідувати само захват земельної ділянки і передати її до земель
сільської ради.

ОСОБА_1. вважає вказане рішення сільської ради незаконним, оскільки згідно
ч. 1 п. "г" ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної
власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських
будівель і споруд ( присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 га. Він протягом
16 років належним чином користується земельною ділянкою, дотримується вимог,
передбачених ст. 91 ЗУ України, на спірну земельну ділянку, що межує з його
ділянкою, яка виділена у 1991 році, протягом 16 років ніхто не претендував, а
тому позивач вважає безпідставною відмову сільської ради у передачі йому у
приватну власність земельної ділянки, яку він сам створив, засипавши яр.

В
судовому засіданні позивач вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача в судове засідання не
з"явився, хоча відповідача про час і місце розгляду справи було
повідомлено належним чином. Суд прийшов до висновку про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить
до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1було притягнуто до
адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, що підтверджується актом
перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.08.2007 року,
протоколом про адмінправопорушення № 002887 від 30.08.2007 року, приписом
держземінспекції № 003265 від 30.08.2007 року та постановою № 3 від 17.09.2007
року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170
грн. та пропозиції про сплату шкоди в розмірі 708,57 грн.

Вищезазначена постанова про накладення адміністративного стягнення за № 3
від 17.09.2007 року є протиправною скасована згідно постанови суду від 2
листопада 2007 року ( справа № 2а-709).

З пояснень позивача, показань свідків ОСОБА_2.,
ОСОБА_3, фотографій, приєднаних до документів справи, видно, що як такого
самовільного зайняття земельної ділянки загального користування не було,
оскільки дійсно поруч з земельною ділянкою позивача був яр, смітник, і ОСОБА_1.
змушений був вчиняти дії, які б забезпечили йому безпечні умови функціонування
і обслуговування житлового будинку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1. користується спірною
земельною ділянкою з 1991 року, покращив її стан. З 1991 року Підгайцівська
сільська рада не прореагувала на ті обставини, що ОСОБА_1. засипав яр,
покращував стан деградованої і малопродуктивної землі.

Відповідно до ч. 1 п. "г" ст. 121 ЗК України громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або
комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) у селах не більше 0,25
га.

У позивача на даний час у користуванні є 0,12 га земельної ділянки по
АДРЕСА_1, виділена йому у 1991 році, які йому виділено сільською радою у 1991
році, та 0,08 га, які позивач використовує після засипання яру. Розмір
земельної ділянки не перевищує встановленого ст. 121 ЗК України. Жодних причин
відмови у наданні земельної ділянки у приватну власність в рішенні сільської
ради не наведено, не наведено також перешкод, які б існували для надання
позивачу у приватну власність 0,088 га. у АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 80, 84, 215, 224, 228 ЦПК України,
ст.ст.40, 91, 118, 121 152 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області №
17-7 від 17.07.2007 року в частині відмови ОСОБА_1у передачі у приватну
власність земельної ділянки в розмірі 0,088 га для обслуговування житлового
будинку визнати недійсним.

Зобов"язати Підгайцівську сільську раду передати у приватну власність
ОСОБА_1 присадибну земельну ділянку площею 0,208 гаАДРЕСА_1

Заочне
рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача.

Заяву
про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської
області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його
проголошення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.