Копія                                                              _______                                           Справа
№2-484/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
березня 2007 року.    Торезький міський
суд Донецької області в складі:

Головуючого-судді                                                                         Чапланової
О.М.

При
секретарі                                                                                   Кононенко
Л. І.

За
участю: позивача                                                                       ОСОБА_1

представника
відповідача                                                             Левицького
М. М.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Торезі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк
України»,  треті особи - Торезьке міське
відділення НОМЕР_2 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк
України»,  Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб - про стягнення заощадження по вкладу,  індексації та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України»,  треті особи -
Торезьке міське відділення НОМЕР_2 Відкритого акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,  Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заощадження по вкладу,  індексації та моральної шкоди. Свої вимоги
обґрунтовує тим,  що у 1982 році вона
відкрила рахунок заНОМЕР_1у ощадної касі НОМЕР_2У вересні 1993 року на її
рахунок було перераховано 4145, 00 гривень страховою компанією „Оранта".
Крім того до перерахування „Орантою" коштів,  на її рахунку залишався залишок у розмірі
1064, 94 гривень. З 1994 року ні якого руху коштів на її рахунку не
відбувалось. На її звернення за одержанням вкладу банк ні яких коштів не
видавав. Вона є інвалідом 3-й групи 1-й категорії внаслідок аварії на
Чорнобильської АЕС,  тому у зв'язку з
лікуванням та вирішенням інших життєвих питань не мала можливості систематично
звертатися до відповідача. 06.11.2006 року у час чергового звернення до філії
Ощадбанку НОМЕР_2представник відповідача повідомила їй,  що у неї немає ні яких коштів за
вкладом,  тобто отримувати їй нічого.

З
відповіддю представника відповідача,
працівника філії Ощадбанку НОМЕР_2 м.
Тореза,  вона не згодна з наступних підстав :

1.
Дійсно на її рахунку НОМЕР_1,  відкритому у ощадної касі НОМЕР_2 м.  Тореза
станом на 1993 рік залишався залишок за вкладом „До зажадання" у сумі
5209, 94 гривні.

2.
З 01.01.1994 року вона ніяких коштів з свого рахунку не
отримувала. Відповідач не має ніяких доказів отримання нею якихось сум.

3.
Відповідач у 1994 році запропонував їй отримати
сертифікат замість коштів,  які
знаходяться на її рахунку,  але вона
відмовилась,  так як вважала,  що це було її право,  а не обов'язок. Сертифікат можливо було
застосувати тільки у разі участі у приватизації і то тільки до кінця 1997 року.

4.
Відповідно до зобов'язань банку,  банк повинен видати вклад по першої вимозі
вкладника.

5.
Відповідно до діючого законодавства банк повинен був
проіндексувати вклад на індекс 1, 05.

6.
Вона вважає,  що
відповідач,  у разі „заморозки"
вкладу,  у всякому разі повинен був
надати їй іншу ощадну книжку відповідно до директивних вказівок НБУ та ВАТ
„Державний Ощадний Банк України".

7.   Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб надавав листа усім банкам України,  щодо

відповідальності за несвоєчасну видачу заощаджень та щодо перерахування
коштів до Фонду.

Позивачка
просить зобов'язати відповідача надати їй ощадну книжку нового зразку із
залишком вкладу 7700 грн,  стягнути з
відповідача суму заощадження у розмірі 7700грн.,  стягнути з відповідача суму коштів у розмірі
1500грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди.,  стягнути з відповідача суму коштів за
індексацією заощадження станом на момент постанови рішення по справі та
подвійну ставку за весь час незаконного користування її коштами.

В
судовому засіданні 05.03.2007 р. позивачка пояснила,  що позовні вимоги,  викладені в позовній заяві,  яка оголошена в судовому засіданні вона
підтримує у повному обсязі.

В
судовому засіданні 05.03.2007 р. представник позивачці підтримав позовні вимоги
і пояснив,  що у зв'язку із участю в
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС,  позивачка є інвалідом 3 групи. Грошові
кошти,  які залишалися на ощадній книжки
вона планувала витратити на придбання медичних засобів,  санаторно-курортного лікування,  тобто для підтримки свого здоров'я. В 2003 р.
і в послідуючих роках,  в тому числі і в
2006 р.. при зверненні
позивачки з проханням видати їй необхідні суми на придбання ліків,  робітниками Торезького відділення 3225
Ощадбанку їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю на її рахунку грошових
коштів. Позивачка вважає,  що відповідач
в порушення норм ЗУ «Про
власність» незаконно протягом більше ніж 10 років користувався грошима
свого клієнту. Вважає вимоги позивачки обґрунтованими і просить позов
задовольнити.

Представник відповідача,  в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив,
що Банк перебуває з позивачкою у договірних відносинах з 19.12.1962 р. У
1992 р. на підставі Указу Президента України «Про реформу грошової системи
України» від 07.11.1992 p.,  згідно із яким
було припинено функціонування рубля у грошовому обігу на території
України,  заощадження ОСОБА_1 були
перераховані в карбованці в співвідношенні 1 до 1. Залишок вкладу за
рахункомНОМЕР_1на цей час склав 7 крб.41 коп. На підставі Указу Президента
України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 р. карбованці на рахунку
позивачці були перераховані у гривні у співвідношенні 100000 крб. на 1 грн.
Залишок вкладу на рахунку позивачці склав 0, 15 грн. На кошти,  розміщені на вкладі весь час нараховувались
відсотки. Компенсаційний рахунок на ім'я ОСОБА_1 по вкладуНОМЕР_1відкрито
30.04.1997 р. з залишком вкладу 7, 35 грн. Ощадна книжка по компенсаційному
рахунку вкладнику не видавалась,
оскільки вкладник за нею не звертався.
ст.  1 ЗУ «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян України» передбачає зобов'язання держави щодо
компенсації громадянам,  які внаслідок
знецінення втратили грошові заощадження,
поміщені в період до 02.01.1992р. в установи Ощадбанку колишнього
СРСР,  що діяли на території України.
Вказаний Закон визначає,  що компенсації
підлягають також грошові заощадження громадян України,  поміщені в установи Ощадбанку України та
колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і які знаходяться на рахунках
Ощадбанку України не менше одного повного календарного року в період 1992-1994
років,  але механізм такої компенсації
державою та законодавством ще не визначено. На виконання  ст.  5
ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установи
Ощадбанку протягом 1996 p.- березня 1997 р. провели одноразову компенсаційну
індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми,  що в даний час знаходяться на позабалансовому
рахунку Ощадбанку,  відкрили вкладникам
компенсаційні ощадні книжки,  на підставі
яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок
Державного бюджету. Згідно із діючим законодавством ВАТ «Ощадбанк» має право
самостійно визначати умови випуску та видачі ощадної книжки вкладнику,  як документа,
що підтверджує факт укладення договору банківського вкладу. Суми
коштів,  зафіксовані в ощадних
книжках,  які виписані Ощадбанком
громадянам відповідно до ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень
громадян України» вкладниками не вносились на зберігання Ощадбанку. Позивачка
уклала договір вкладу до січня 1992 р. Тобто правовідносини виникли між
позивачкою і Ощадбанком СРСР,
правонаступником якого є держава Україна,  яка зобов'язується забезпечити збереження та
відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у
встановленому порядку. Компенсаційний рахунок - це фактичне оформлення права на
отримання компенсації за певних умов. Відсотки на компенсаційні рахунки не  нараховуються.   Сума,
яка  знаходиться   на
компенсаційному   вкладі,    відкритому
на  ім'я

ОСОБА_1 на теперішній час грошовими коштами державою не забезпечена.
Враховуючи викладене представник відповідача просить у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Представники
третіх осіб в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.  Матеріалів
справи достатньо для розгляду справи у відсутність представників третіх
осіб,  які не повідомили про поважні
причини неявки до суду.

Вислухавши
позивача,  представника позивача,  представника відповідача,  дослідивши матеріали справи,  судом фактично встановлено,  що позивачка перебуває з Банком у договірних
відносинах з 19.12.1962р. (а.с. 35).

Указом
Президента України «Про реформу грошової системи України» від 07.11.1992 р. за
№ 549/92 припинено функціонування рубля в грошовому обігу на території України
і встановлено,  що єдиним законним
засобом платежу на території України стає український карбованець. При цьому
обмін рублів на українські карбованці проводився у співвідношенні 1 до 1 без
обмежень по сумах коштів. Відповідно до вказаного Указу Президента України
заощадження ОСОБА_1 були перераховані у карбованці у співвідношенні 1 до 1.
Залишок вкладу за рахунком НОМЕР_1,
відкритим 19.12.1962 р. на її ім'я,
після перерахування склав 7 крб.41 коп.(а.с. 35).

18.07.1992
р. на рахунок позивачки було внесено 1016 крб.67 коп. 02.09.1993 р. на рахунок
позивачки страховою компанією «Оранта» було перераховано 4145 крб. (а.с. 6,
25). Згідно із особистою карткою (а.с25) весь час на грошові кошти,  розміщені на вказаному рахунку,  нараховувались відсотки і на початок 1996 р.
сума вкладу на рахунку ОСОБА_1 складала 15000 крб.

Згідно
із Указом Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 р.
№ 762/96 з 02.09.1996 р. в Україні проведено грошову реформу - в обіг введено
гривню,  функціонування українського
карбованця в готівковому обігу з 16.09.1996 р. було припинено і єдиним законним
засобом платежу на території України встановлена гривня. Обмін українських
карбованців на гривні здійснювався за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.
Відповідно до вказаного Указу Президента України карбованці на рахунку
позивачці були перераховані у гривні у співвідношенні 100000 карбованців на 1
гривню. Після вказаного перерахунку залишок вкладу на рахунку НОМЕР_1,  відкритому на ім'я позивачці,  склав 0, 15 грн. З липня 1992 р. (дати
внесення на рахунок позивачки 1016 грн.67 коп.) вересня 1993 р.(дати внесення
на рахунок позивачки 4145 грн.) і до 02.09.1996 р. позивачка мала можливість отримати
грошові кошти,  які знаходились на її
рахунку і розмір яких на початок 1996 р. складав 15000 крб.

Згідно
із Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян
України» від 21.11.1996 р. з метою компенсації громадянам України втрат від
знецінення грошових заощаджень,  які було
поміщено до 02.01.1992 р.
в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР,  що діяли на території України,  а також грошових заощаджень громадян
України,  які було поміщено в установи
Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 p.,
держава прийняла на себе зобов'язання по збереженню і
відновленню реальної вартості заощаджень громадян і гарантувала їх компенсацію
у встановленому порядку. Згідно із Законом заощадження громадян,  поміщені в період до 02.01.1992 р. в установи
Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР,  що діяли на території України,  підлягають відновленню за рахунок державного
бюджету у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1, 05 гривні за станом на
01.10.1996 р. Подальша компенсаційна індексація заощаджень громадян
здійснюється при видачі вкладів,
страхових внесків,  погашення
цінних паперів відповідно до індексу інфляції. Заощадження повертаються поетапно,  залежно від віку вкладника,  суми вкладу інших обставин,  у межах коштів,  передбачених для цього Державним бюджетом
України на поточний рік. Перелік груп вкладників і черговість виплат
проіндексованих грошових заощаджень,  а
також обсяг виплат у межах коштів,
передбачених Державним бюджетом України,
встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На
виконання  ст.  5 вказаного Закону установи Ощадбанку
протягом 1996року - березня 1997 року провели одноразову компенсаційну
індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми,  що в теперішній час знаходяться на
позабалансовому рахунку Ощадбанку,
відкрили вкладникам компенсаційні ощадні книжки на підставі яких виникає
право на отримання компенсаційних сум в

майбутньому за рахунок Державного бюджету. Компенсаційний рахунок НОМЕР_3
на ім'я ОСОБА_1 по вкладу за рахункомНОМЕР_1відкрито 30.04.1997 р. з залишком
вкладу 7 грн.35 коп. (а.с. 35),
сума,  яка знаходиться на цьому
вкладі на теперішній час грошовими коштами державою не забезпечена.

В
судовому засіданні встановлено,  що
ощадна книжка по компенсаційному рахунку позивачці не видавалсь,  оскільки вона з вимогою про її видачу не
зверталась

Згідно
із  ст.
1064 ЦК України
ощадна книжка є документом,  що
підтверджує залучення банком вкладів та може застосовуватись для посвідчення
письмової форми договору банківського вкладу з фізичною особою. При цьому на
законодавчому рівні не закріплено форму ощадної книжки,  а лише визначено вимоги до інформації,  яку вона має містити. Відомості про вклад,  вказані в ощадній книжкі,  є підставою для розрахунків за вкладом між
банком і вкладником.  Згідно із
Інструкцією НБУ № 492 випуск і видача ощадних книжок,  або документів,  що їх замінює визначається згідно з
внутрішнім положенням банку.

Згідно
із письмовим поясненням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо позову
ОСОБА_1 від 30.01.2007 р. (а.с. 36-37) відповідно до п.3 Розділу 6 Закону
України „Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" дія вказаного Закону
не пощирюється на відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк
України" (до прийняття відповідного закону). Таким чином,  гарантії Фонду не поширюються на вклади
фізичних осіб,  розміщені у ВАТ
„Державний ощадний банк України". Крім того,  щодо ВАТ „Державний ощадний банк
України" не приймалося рішення про ліквідацію та призначення ліквідатора
банку,  що є умовою для виплати відшкодування
вкладникам банків - учасників (тимчасових учасників) Фонду. В письмовому
поясненні Фонд також указаує,  що не
відповідачє дійсності зазаначене в позовній заяві твердження позивачки стосовно
того що Фонд надавав листа усім банкам щодо відповідності (або
відповідальності) за несвоєчасну видачу заощаджень,  оскільки у Фонду відсутні будь-які
повноваження щодо контролю за дотриманням банком своїх зобов'язань перед
вкладниками.

Враховуючи
викладене,  суд приходить до
висновку,  що відповідач належним чином
виконував свої обов'язки перед позивачкою і підстав для задоволення позовних
вимог про зобов'язання відповідача надати позивачці ощадну книжку нового зразку
із залишком вкладу 7700 грн,  стягнення з
відповідача суми заощадження у розмірі 7700грн.,  суми коштів за індексацією заощадження станом
на момент постанови рішення по справі та подвійну ставку за весь час
незаконного користування її коштами немає.

Відповідно
до  ст.
1167 ЦК України моральна шкода,
заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю,  відшкодовуються особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Відповідно
до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по
відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 (з наступними
змінами) під моральною шкодою варто розуміти витрати немайнового характеру
внаслідок моральних або фізичних страждань,
або інших негативних явищ,  заподіяних
фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно  ст.  23
ЦК України особа
має право на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях,  яких
фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я;
у душевних стражданнях,  яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,  членів її сім"ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди,  яка підлягає відшкодуванню,  та не пов"язана з розміром цього
відшкодування.

В
судовому засіданні не встановлено,  що
незаконними,  винними діями або
бездіяльністю відповідача позивачці спричинено моральну шкоду.

Враховуючи
викладене,  суд приходить до
висновку,  що підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачці моральної шкоди
в розмірі 1500 грн. також немає і в позові необхідно відмовити.

Керуючись: Указом Президента України „Про реформування грошової системи
України" № 549/92 від 07.11.1992 p.,    Указом
Президента України „Про грошову реформу в Україні" №

762/96 від 25.08.1996 p.,
Законом України „Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України",
Законом України „Про банки і банківську діяльність",   ст.
ст. 23,  1064, 1167 ЦК
України,   ст.  ст.
10, 11, 15, 60, 79, 88, 209, 210, 212, 214, 215, 223 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства
„Державний Ощадний Банк України",
треті особи: Торезьке міське відділення НОМЕР_2 ВАТ „Державний Ощадний
Банк України",  Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб - про зобов'язання надати ощадну книжку нового зразку із
залишком вкладу 7700 грн,  стягнення суми
заощадження у розмірі 7700грн.,  суми
коштів за індексацією заощадження станом на момент постанови рішення по справі
та подвійну облікову ставку за весь час незаконного користування її
коштами,  стягнення моральної шкоди в
сумі 1500 грн. - відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було
подано,  але апеляційна скарга не була
подана в строк,  встановлений  ст. 294 ЦПК України,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги,  рішення,
якщо його не скасовано,  набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано Апеляційному
суду Донецької області через Торезький міський суд протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному
суду Донецької області через Торезький міський суд протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.