Справа №2-1912-07
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року               Уманський
міськрайонний суд Черкаської області в

складі:
головуючої - судді Ребриної К.Г. при секретарі Люльчик В.В.

представників
позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4  представника
відповідачки адвоката ОСОБА_5 розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Умані   цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, вказавши, що 07.02.2002 року з ціллю забезпечення договорів
займу від 27.12.2001 року та 07.02.2002 року був зареєстрований договір
застави. Під заставу було передано нежитлове приміщення в м.Умані по вул.
Леніна, 6.58: комп'ютерний клуб з магазином, належний йому на праві приватної
власності. У відповідності з п.5 договору займу відповідачка ОСОБА_2 не мала
права володіння вказаними приміщеннями. В порушення договору займу ОСОБА_2 в
квітні 2004 року обманним шляхом зайняла приміщення комп'ютерного клубу,
замінила замок на вхідних дверях, після чого самовільно без його відому та
узгодження з управлінням архітектури провела будівельні роботи по реконструкції
даного приміщення.

Ним було
запропоновано відповідачці привести в початковий стан приміщення комп'ютерного
клубу, але вона цього не зробила. Тому він був вимушений за свій рахунок
провести відновлювальні роботи на суму 5372 грн. та поніс матеріальну шкоду -
упущену вигоду в розмірі 70548 грн. 80 коп.3а 9 місяців (квітень - грудень)
2004 року та 7 місяців ( січень - липень ) 2005 року, а також йому була
спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 10000 грн.

Тому
просить стягнути на його користь завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 75920
грн. 80 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судові витрати по справі.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що на початку
квітня 2004 року вони з братом вирішили віддати борг по позиці ОСОБА_2, але
вона категорично відмовилась отримувати гроші, пояснивши, що претендує на
половину майна клубу, а також на половину приміщення. Щоб уникнути примусового
відбору майна йому довелося за допомогою його брата ОСОБА_6 продати частину
комп'ютерів. Він ще вірив, що все владнається, бо зі слів його брата ОСОБА_6 у
нього з сім'єю ОСОБА_2 були добрі довірчі відносини, він займався на її
об'єкті, виконував різні доручення, йому обіцяли 20 % власності зі свого
об'єкту і це можливо і компенсувало б їх прагнення заволодіти його майном.

Працівнику,
з яким він працював з 2002 по 2004 рік ОСОБА_7 він запропонував збити підлогу в
приміщенні для подальшого ремонту та запуску комп'ютерного клубу. Була збита
підлога, закуплена плитка найняті працівники для того , щоб її стелити. Оплата
ремонту проводилась ним. На прохання брата ОСОБА_6 він завіз ключ від дверей в
тамбурі та передав його ОСОБА_8 , щоб він передав ключ його працівникам , або
ОСОБА_6. Те, що в приміщенні знаходились працівники ОСОБА_2 його насторожило і
він зустрівся з братом . Дозволу на реконструкцію він не давав, порядок проведення
ремонтних робіт в його приміщенні з ОСОБА_2 не обговорювався. Проведення робіт
за участю ОСОБА_9, ОСОБА_8 він не узгоджував, оплату не планував проводити, а
також не платив за руйнування та перепланування його майна. Ввечері того

ж дня він вимкнув
світло на щитовій та перекрив воду. Ремонт, проведений ОСОБА_2 в його
приміщенні, був самовільний і самочинно зроблений без його усної і письмової
згоди і наніс йому великого матеріального та морального збитку , так як не
дозволив йому продовжувати його попередню діяльність та будь - яку іншу на
великий термін часу. Ці дії негативно вплинули на його здоров'я і він вимушений
був звертатись до лікаря. Тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 70789 грн. , в
тому числі втрачену вигоду 55417, 60 грн., моральний збиток 10000 грн.

Відповідачка
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що між нею та
позивачем ОСОБА_1 було укладено 2 договори позики, які завірила нотаріус
ОСОБА_10 Згідно договору застави він повинен був їй передати гроші в сумі 14000
доларів, якщо ні, то майно. Вона почала будівництво по вул.. Р.Чорного, 20 , їй
потрібні були кошти і вона звернулася з заявою, щоб віддали 9000 . Але тоді
вирішили, що передадуть частку клубу в рахунок погашення боргу. Вони вирішили
де чия буде частина, на той час ця частина коштувала 17000. Там треба було
будувати санвузол, до неї приїхав ОСОБА_9 з працівниками , вирішили зробити
реконструкцію. ОСОБА_6 і ОСОБА_1 попросили зайнятися ремонтом і щоб ОСОБА_9 був
прорабом .
ОСОБА_1 передав ОСОБА_8 ключі і вони робили ремонт без неї, робили клуб, який
не функціонує. Там норми не відповідали санстанції, їх закрили, вони розпродали
комп'ютери. Клуб закрився і дві неділі не функціонував .

Бригада
ОСОБА_9 три неділі робила санвузол. ОСОБА_1 ходив спостерігав за роботами.
Дійсно один раз було, що закінчилось світло на карточці. Ремонт йшов нормально,
будівельники спілкувались між собою, бо працювала бригада ОСОБА_9 і ще бригада
в іншій частині приміщення.

Через
деякий час їй зателефонував ОСОБА_9 і сказав , що не може зайти в приміщення,
бо поміняні замки. Вона почала телефонувати ОСОБА_1, бо вони їй були винні
гроші і ще вона вложила
в ремонт. Вона почала шукати ОСОБА_1, порадилась і звернулася до суду , бо
нотаріус була відсутня, а ОСОБА_1 не хотів повернути їй гроші. Шкоди клубу
ніякої не завдавала, вона там не була, а ОСОБА_1 були там постійно. Клуб
робився нерентабельним , доходу не було, приміщення потребувало ремонту та не
підходило для тих послуг, які він надавав, тому клуб закрився. Батько підказав
ОСОБА_1, що приміщення потрібно здати в оренду. Він здав, отримував доходи
ніким не декларовані. Коли закрив підприємницьку діяльність він повинен був
здати всі документи. Вони довіряли один одному, тому вона позичала гроші. Він
обіцяв їй передати 1/2 частину магазину в рахунок боргу, так як у нього не було
грошей. Роботи в клубі виконувала бригада, яку замовили вона і брати ОСОБА_1.
Була усна домовленість і вони спільно заключали
договір з ОСОБА_9. Гроші вона позичала і ОСОБА_1 і ОСОБА_6., документи на
спільний бізнес були з ОСОБА_1 і ОСОБА_6.

Ніяких
обманних дій і захоплення клубу вона не вчиняла, замки на вхідних дверях не
змінювала, ключів від вхідних дверей клубу не отримувала, жодних дій по
знищенню майна не вчиняла. Вважає позов надуманим та необгрунтованим.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в
судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був
укладений договір позики та договір застави. В квітні 2004 року брати ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 звернулись до неї за консультацією та домовились, що віддадуть частину
клубу та магазин в рахунок боргових зобов'язань. Хтось подав ідею, що треба
зробити окремий вихід, облаштувати і зробити туалет. Вона сказала , що не
потрібно робити розподілу, а подарувати 14 частину, а тоді вказати, що кому
належить. Тоді вони прийшли через певний час, при собі мали витяг з БТІ. Згодом
, коли вона вийшла з відпустки, 16-17 травня 2004 року її чекали батько ОСОБА_1
і ОСОБА_11 , принесли гроші та хотіли перевести їх на депозит нотаріуса . Вона
вчинила нотаріальну дію з метою повідомлення кредитора про те, що   ОСОБА_1
передає

заяву
ОСОБА_2 щоб прийти забрати гроші 01 червня . Заява була передана поштою
рекомендованим листом з повідомленням. Але більше до неї ніхто не приходив, а
за цей час ОСОБА_2 звернулася до суду. ОСОБА_2 не вимагала майна, а вимагала
гроші.

Свідок
ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що на той час ОСОБА_1 та ОСОБА_6
приїхали до її чоловіка та домовились за роботу по вул.. Леніна, приїжджали до
них додому неодноразово. Вона заходила до чоловіка, де він робив ремонт, бачила
там ОСОБА_1 та ОСОБА_6, вони не раз радились як правильно робити. Ключі
передавав ОСОБА_1, але вони були обоє. На травневі свята чоловік пішов на
роботу і повернувся, сказавши, що не можна відкрити замок. Тоді зателефонували
ОСОБА_2, виявилось, що поміняли замки. Претензій зі сторони обох братів
відносно ремонту не було, ОСОБА_6 говорив в плані дизайну, які роботи
виконувати. Ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_6
не вигонили її чоловіка з об'єкта, все було мирно, дружно .За роботу мав ОСОБА_6 заплатити, але
довго не платив.

Свідок
ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що дійсно в квітні місяці 2004 року до
нього підійшов ОСОБА_6 і попросив, що на вул.. Леніна, 58 необхідно зробити
ремонт в клубі, розділити приміщення. ОСОБА_6 з ОСОБА_1 дали ключі від дверей,
ОСОБА_6 дав цеглу на простінок, а ОСОБА_2 фінансувала інше, привозила цемент,
цеглу , труби. Коли вони прийшли в приміщення все було демонтовано , підлога
зірвана, комп'ютерного клубу не було. Потрібно було розділити санвузол на дві
половини, вони зробили 70% роботи. Залишалось зробити підлогу. ОСОБА_2 завезла
плитку 30 кв.м. ОСОБА_6
та ОСОБА_1 кожен ранок приходили, контролювали свою половину, де молоді хлопці
міняли підлогу і дивилися, що роблять вони. Ніяких питань не виникало, вартість
робіт обговорювали з ОСОБА_6 , домовились, що вони з ОСОБА_2 заплатять пополам.
Ключі власноручно передав ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_6 По інформації ОСОБА_6 і
ОСОБА_2 він знав, що ОСОБА_1 за борги віддають ОСОБА_2 пів приміщення, ставлять
санвузол і витрати пополам. Ніяких перешкод під час ремонту не було. Вони
припинили роботу 10-11 травня , коли не змогли попасти в приміщення і більше
туди не заходили взагалі, навіть не забрали спецодяг.

Свідок
ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що весною 2004 року їх найняв робити
ОСОБА_6. Потрібно
було зробити санвузол, обкласти плиткою і зробити ремонт. Ключі давав ОСОБА_6, підлога в
приміщенні була зірвана. ОСОБА_6
бувало кожний день приїжджав, через день, а то і п'ять разів на день,
ОСОБА_1 заїжджав рідше, іноді заїжджала ОСОБА_2 Претензій до них не було, щоб
припинили роботу, говорили, щоб швидше робили. Дивились щоб нормально зробили
санвузол, більше ОСОБА_6
керував, він вважав його господарем. Заперечень з його сторони не було, він
був згідний з їхньою роботою. Ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_1 їх не виганяли. Якби вони
хотіли, то заборонили б роботи і вони віддали б ключі. Одного разу виключалось
світло, бо лічильник на карточці, але ОСОБА_1 сказав, що піде поповнить рахунок
і з'явилось світло. Вода була по годинах. В травні пішли з ремонту, так як не
могли попасти в приміщення.

Свідок
ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що дійсно комп'ютерний клуб на Леніна,
58 був її об'єктом і вона проводила обстеження, склавши акт обстеження
26.11.2003 року. В акті були зафіксовані порушення санітарно - гігієнічних норм
при проведенні комп'ютерних ігр, площа на 1 робоче місце 3 кв.м., відсутнє
антистатичне покриття підлоги (настелено Коврове ) , в зв'язку з чим головним
санітарним лікарем м.Умані була винесена постанова від 27.11.2003 року про
тимчасову заборону роботи комп'ютерного клубу «Караван» з 01.12.2003 року для
усунення виявлених недоліків та отримання дозволу на початок роботи держсаннагляду
міста . Акт вона складала в присутності ОСОБА_1.

Свідок
ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що в 2003 - 2004 роках він працював
системним адміністратором в комп'ютерному клубі «Караван» та дивився за
комп'ютерами. Наймав його на роботу ОСОБА_6 Комп'ютери ломалися , вичерпали
свої ресурси , те що комп'ютери давні знав від власників ОСОБА_1. та ОСОБА_6

, бізнес
був не рентабельним, не прибутковим. Комп'ютерний клуб закрився, клієнти не
грали, власники самі припинили роботу та якийсь час продавали обладнання,
комп'ютери, меблі. Комп'ютерний клуб залишився пустим приміщенням. Він
періодично навідувався, бачив , що ОСОБА_6 проводив ремонт з ОСОБА_7, який
збивав підлогу, так як мали щось міняти. Коли робили ремонт і припинив роботу
клуб, він ОСОБА_2 не бачив, щоб вона керувала ,не замічав.

Свідок
ОСОБА_7 в судовому
засіданні пояснив, що з 2002 року він працював адміністратором в клубі
«Караван». Під тиском ОСОБА_2 частина комп'ютерів була продана, частина
залишалася в ОСОБА_6 та ОСОБА_1. Клуб не захоплювали, не перешкоджали роботі
клубу. Коли ОСОБА_6 відмовили в долі на вул.. Р.Чорного, то вони вирішували як
далі бути. Після того він уклав договір оренди він почав готуватись до
відновлення приміщення. Він як орендар разом з понятими і ОСОБА_1 відкрили приміщення
в липні 2004 року. ОСОБА_1 запросили експерта, за кошторисом відновлювальні
роботи були в районі 5 тис. грн. Він добровільно вклав свої кошти, поновлював
стяжку, клав плитку, робив проводку, пофарбував стіни, поновив амстрог .
ОСОБА_2 бачив за період своєї діяльності , вона постійно спілкувалась з
ОСОБА_6, іноді з ОСОБА_1 Він вклав в ремонт 20 - 25 тис. грн.

З 2004
року він орендував обидві частини приміщення, договір оренди був на обидва
приміщення. Фактично витрати поніс він, здійснивши ремонт за власні кошти.

Згідно
рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.09.2005 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1., ОСОБА_6 про стягнення боргу достовірно
встановлено, що домовленість про реконструкцію приміщення між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 була і що гроші на переобладнання приміщення, яке належить ОСОБА_1 по
вул.. Леніна, 58 м.Умані вкладала ОСОБА_2 . Вказані обставини підтвердили в
судовому засіданні і свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12 Проте договір про
спільну діяльність між ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмово не укладався, що
вказано і в рішенні апеляційного суду Черкаської області від 19.12.2005 року, в
зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 збитків за
перебудову приміщення в сумі 7529 грн. 25 коп. були відхилені.

Обставини
вчинення обманних дій ОСОБА_2 по захопленню нею комп'ютерного клубу , зміні
замків, спричиненню матеріальної та моральної шкоди позивач в суді не довів та
доказами не підтвердив.

В
судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до постанови головного
державного санітарного лікаря м.Умані від 27.11.2003 року робота комп'ютерного
клубу «Караван» була тимчасово заборонена з 01.12.2003 року для усунення
виявлених недоліків та отримання дозволу на початок роботи держсаннагляду міста
, про що свідчать повідомлення Уманської міськСЕС № 03/4 - 448 від 22.02.2006
року(т.1, а.с.29), акт санітарно - епідеміологічного обстеження об'єкта від
26.11.2003 року (т.1 , а.с.28) та сама постанова від 27.11.2003 року (т.1 ,
а.с.30).

В
матеріалах справи є довідка Уманського відділку ЧООБТІ № 105 від 13.02.2006
року про те, що дійсно 26.04.2004 року за даними Уманського відділку із заявою
про проведення поточної технічної інвентаризації на відчуження !4 частини
магазину по вул.. Леніна, 58 м.Умані звертався ОСОБА_1, якому була виготовлена
відповідна робота. ОСОБА_1 була також замовлена експертна оцінка вартості
нежитлових приміщень комп'ютерного клубу та магазину , про що свідчить висновок
експерта - оцінювача Грушовенка О.В. про те, що ринкова вартість нежитлових
приміщень комп'ютерного клубу та магазину площею 69,7 кв.м., розташованих в
м.Умані по вул.. Леніна, 58 , станом на 27.04.2004 року становить 96 тис.
грн..( т.1, а.с.22 - 23).

Як
слідує із довідки Уманської ОДПІ № 3914/17 від 08.02.2006 року п/п ОСОБА_1
зареєстрований як приватний підприємець 04.05.1998 року , 29.03.2004 року подав
заяву в зв'язку з припиненням підприємницької діяльності і 05.08.2004 року був
знятий з

обліку в
Уманський ОДПІ як платник податків, і 03.02.2005 року ОСОБА_1 повторно зареєстрований
як фізична особа - підприємець і здійснює підприємницьку діяльність по даний
час (т.2 а.с.21) та за 2, 3 та 4 квартали 2004 року декларації про отримані
доходи не подавав, в зв'язку зі скасування підприємницької діяльності , про що
свідчить довідка Уманської ОДПІ № 15849 /17 від 06.07.2007 року (т.2, а.с.17).

Допитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_7 підтвердили, що
клуб закрився з власної ініціативи ОСОБА_1., в зв'язку з тим, що підприємство
стало нерентабельним , комп'ютери, які були засобом здійснення підприємницької
діяльності потребували значних капіталовкладень для їх обгрейту, приміщення по
вул. Леніна, 58 внаслідок трирічної цілодобової експлуатації та вимог СЕС
м.Умані потребувало ремонту. Про те, що до ОСОБА_1. застосовувались
адміністративно - запобіжні заходи за порушення санітарно - гігієнічних вимог
по вул.. Леніна, 58 вказано і в довідці Уманської міської СЕС № 03/04 - 448 від
22.02.2006 року (т.1 а.с.90). Про виявлені недоліки в судовому засіданні
свідчила і працівник Уманської міської СЕС ОСОБА_15

З
довідки Уманської ОДПІ № 15849/17 від 06.07.2007 року видно, що валовий дохід
позивача поквартально зменшувався із 16859 грн. ( 1 квартал 2003 року) до 5000
грн. (1 квартал 2004 року) - останній квартал в роботі клубу, тобто валовий
дохід в останні місяці роботи клубу становив трохи більше 1500 грн., а після
відрахувань витрат на зарплату, податків, комунальних послуг, електроенергію та
інше стає очевидним , що клуб став нерентабельним .3 вищенаведеного слідує, що
ОСОБА_1 вирішив припинити роботу клубу задовго до того моменту, коли бригада
ОСОБА_13 приступила до роботи.

Крім
того, подавши заяву до Уманської ОДПІ 29.03.2004 року про зняття його з обліку
податків ОСОБА_1 втратив право на заняття підприємницькою діяльністю, бо
зобов'язаний був в п'ятиденний строк повернути в ОДПІ всі відповідні дозволи на
проведення підприємницької діяльності, а значить і втратив право отримувати
доходи від цієї діяльності.

Таким
чином в судовому засіданні достовірно встановлено , що ОСОБА_1 наприкінці
березня 2004 року припинив свою підприємницьку діяльність не з вини ОСОБА_2, а
з власної волі.

Виходячи
з вищевикладеного, суд вважає, що розрахунок упущеної вигоди зроблено позивачем
на припущеннях, які в дійсності належним чином нічим не підтверджено.

Так,
необгрунтованим виглядає строк нарахування упущеної вигоди. Позивач вважав за
необхідне зробити нарахування за 16 місяців, однак при цьому не вказав , які
саме події відбувалися в цей період і чому ОСОБА_2 повинна сплачувати не
отриманий позивачем дохід на протязі такого тривалого часу. Хоча в позові
ОСОБА_1 вказав, що з квітня 2004 року по липень 2005 року жодного доходу не
отримував, але в той же час 01.08.2004 року уклав угоду з підприємцем ОСОБА_7 на оренду
приміщення по вул.. Леніна, 58 м. Умані , умовами якої передбачено отримання
доходу у вигляді капітального ремонту двох приміщень за кошти орендаря в сумі
до 20000 грн. та орендної плати в сумі 150 грн. , а також самостійній оплаті
орендарем комунальних витрат . Факт проведення ремонту приміщення по вул..
Леніна, 58 м.Умані за власний рахунок підтвердив в судовому засіданні і свідок
ОСОБА_7 Одже,
ніякої упущеної вигоди фактично у позивача не було, а скориставшись одним із
шляхів уникнення від сплати податків в період з 05.08.2004 року ( дата зняття з
обліку як платника податків) продовжував утримувати на руках свідоцтво про ПП
діяльність протягом майже року та протягом цього періоду здавав в оренду свою
нерухомість ОСОБА_7, при цьому не задекларувавши свої доходи в ОДПІ ні як
приватний підприємець, ні як фізична особа.

Суд
розцінює розрахунок упущеної вигоди згідно до наданого аудиторського висновку
приватної аудиторської фірми «Атлантида»  від 24.07.2007 року
про упущену

вигоду
приватного підприємця ОСОБА_1 за період з квітня 2004 року по липень 2005 року
в сумі 55417, 60 грн., яку в судовому засіданні просять стягнути представники
позивача на його користь , як неналежний доказ, виходячи з того , що вихідні
дані, використані аудиторською фірмою для розрахунку упущеної вигоди, не
відповідають вимогам чинного податкового законодавства, як такий, що являється
власною думкою аудиторської фірми, складеної на підставі документів, наданих
замовником, тобто ОСОБА_1, адже документи надані позивачем для обчислення
чистого доходу є недостатніми , виходячи із Указу Президента України від
03.07.1998 року за № 746/99 , що для організації бухгалтерського обліку та
звітності для платників єдиного податку, яким являвся ОСОБА_1, є книга обліку
доходів та витрат.

В
розпорядження суду позивач оригіналу свідоцтва про підприємницьку діяльність і
Книги обліку за період з квітня 2004 року по липень 2005 року не надав. На
копії свідоцтва про підприємницьку діяльність від 04.05.1998 року , приєднаній
до матеріалів справи (т.2, а.с.18), відсутні відмітки про припинення державної
реєстрації або про заміну бланка старого зразка на новий , як того вимагає ст.
50 п.17 Закону України «Про реєстрацію господарських суб'єктів» від 15.05.2003
року № 756 - IV та про видачу книги обліку , згідно наказу ОДПІ від
06.05.2000 року за № 6304/7/17.

До того
ж розрахунок аудиторської фірми спростовується дослідженою в суді угодою оренди
від 01.08.2004 року, укладеною між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , якою встановлено
отримання доходу позивачем від здачі в оренду приміщення по вул.. Леніна, 58   п/п ОСОБА_7.

В
судовому засіданні також встановлено, що ремонтні роботи комп'ютерного клубу в
квітні - травні 2004 року були проведені бригадою ОСОБА_13, яку спільно найняли
за усною домовленістю позивач ОСОБА_1, його брат ОСОБА_6 та відповідачка
ОСОБА_2, що підтверджується як показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, так
і матеріалами справи, зокрема і постановами про відмову в порушення
кримінальної справи за ст. 185 КК України від 07.08.2004 року, 20.10.2004 року,
03.02.2005 року та 22.04.2005 року.

В судовому
засіданні достовірно встановлено, що роботи бригада ОСОБА_13 зупинила 10-11
травня 2004 року та доступу до приміщення не мала як відповідачка , так як
працівники бригади. Проте акт обстеження комп'ютерного клубу по вул.. Леніна,
58 м.Умані був складений 13.07.2004 року , тобто майже через 2 місяці після
припинення робіт. З цих підстав суд критично оцінює даний акт та вважає, що він
не може бути належним та допустимим доказом по справі. В акті не вказано
відомостей про час та осіб неправомірного заволодіння клубом, його складено без
участі протилежної сторони, не вказано органу влади та рішення, яким
уповноважено ч.1енів так званої комісії на обстеження даного приміщення та
складання акту.

Суд
вважає, що витрати по ремонту комп'ютерного клубу в розмірі 5372 грн. не може
бути покладено на відповідачку ОСОБА_2 з наступних підстав.

Так,
позивач в судовому засіданні не довів протиправності дій позивачки , що
призвели б до необхідності відшкодування йому шкоди у вказаному розмірі. Також
залишилась недоведеною та не підтвердженою доказами сума понесених ним витрат в
розмірі 5372 грн. Суд критично оцінює наданий позивачем кошторис № 2-1 від
30.03.2005 року , оскільки позивач не надав доказів виконання робіт в переліку
даного кошторису, вартості придбаних матеріалів та оплати вартості виконаних
робіт.

Суд
вважає також неможливим стягнення моральної шкоди з підстав, вказаних в
позовній заяві, оскільки позивачем в суді не доведено неправомірність дій
ОСОБА_2, не надано жодних доказів, зокрема рішень правоохоронних органів чи
суду, які б визнавали її дії неправомірними та вказували б на наявність
причинно - наслідкового зв'язку , що негативно вплинуло б на здоров'я позивача.

Покази
свідка ОСОБА_6, дані ним в судовому засіданні, суд розцінює критично, як особи,
яка зацікавлена в розглядах розгляду справи.

Виходячи
із вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 11, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. 50
п.17 Закону України «Про реєстрацію господарських суб'єктів» від 15.05.2003
року № 756 - IV , Указом Президента України від 03.07.1998 року за №
746/99 ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської
області через Уманський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.