Справа № 2-8/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07      лютого 2007 року    Ріпкинський районний суд Чернігівської
області

у складі:
головуючого - судді Жовток Є.А. при секретарі Нерус Н.І. з участю позивача
ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2. прокурора Довгошей О.А. третіх осіб ОСОБА_3.,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2  третя особа - ОСОБА_3,  про стягнення винагороди за публічну її
обіцянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернулась до суду з позовом,
зазначивши,  що її батьки: ОСОБА_3
та ОСОБА_6  по взаємній домовленості з
іншими родичами,  надавали матеріальну
допомогу ОСОБА_8 та його дружині ОСОБА_9 в будівництві житлового будинку
АДРЕСА_1Оскільки подружжя ОСОБА_9від шлюбу дітей не мало,  вони,
після народження ОСОБА_1,
сповістили невизначеному колу осіб про те,  що за отриману допомогу в будівництві,  передадуть їй житловий будинок. Строк
виконання публічної винагороди був обумовлений датою смерті останнього з
подружжяОСОБА_9 Після смерті ОСОБА_9,  її
чоловік ОСОБА_8у липні 2004 року,  уклав
шлюб з ОСОБА_2.,  котра вимусила ОСОБА_8
скласти заповіт на її користь. В той же час,ОСОБА_8  виконуючи свою публічну обіцянку,  звертався до БТІ з метою виготовлення
технічної документації на будинок,  для
наступної його передачі позивачці,  однак
під психологічним тиском ОСОБА_2.,  не
завершив оформлення документації та покінчив життя самогубством у листопаді
2004 року. Посилаючись на  ст.  ст. 1230,
1231,  1144 ЦК України,  позивач просить стягнути з ОСОБА_2. житловий
будинок або його вартість,  у розмірі
38468 грн.

Під час
судового розгляду до участі у справі в якості представника відповідача був
допущений прокурор,  та в якості третіх
осіб без самостійних вимог -ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В        судовому засіданні позивач
ОСОБА_1. підтримала заявлені вимоги,

вказавши,  що померлий ОСОБА_8був
рідним братом її матері і,  після
укладення

шлюбу,  використовуючи будівельні
матеріали,  придбані близькими родичами
та за їх

безпосередньої
участі,  розпочав будівництво житлового
будинку,  яке в повному обсязі не
завершено і на час розгляду справи. Оскільки подружжя ОСОБА_9не мало власних
дітей,  вони сповістили близьких родичів
про те,  що побудований спільними
зусиллями житловий будинок,  вподальшому
залишиться у користуванні осіб,  котрі
приймали участь в його будівництві. Приблизно через один місяць після початку
будівництва народилася позивачка і,
подружжя ОСОБА_8,  усно повідомили
своїм родичам про те,  що будинок після
їх смерті залишиться ОСОБА_1. Вказана обіцянка неодноразово підтверджувалась в
усній формі подружжям ОСОБА_9на протязі їх життя. Після смерті ОСОБА_9  яка сталася в 2002 році,  ОСОБА_8
перебуваючи у хворобливому стані,
у липні 2004 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 та склав заповіт на користь
останньої. Незважаючи на наявність заповіту,
ОСОБА_8вживав заходи щодо оформлення технічної документації на житловий
будинок,  з метою наступної його передачі
Нікешиній,  однак під психологічним
тиском відповідачки та її сина,  не зміг
реалізувати своє волевиявлення,
покінчивши життя самогубством.
Таким чином,  позивач вважає,  що подружжя ОСОБА_9публічно проголосило
обіцянку винагороди за надану допомогу в будівництві та просить винести
рішення,  яким стягнути з відповідача
житловий будинок або його вартість у розмірі 38468 грн.

Відповідач
ОСОБА_2. в судовому засіданні позовних вимог не визнала,  вказавши,
що з 16.02.2003 року вона та ОСОБА_8 стали спільно проживати,  а в липні 2004 року зареєстрували шлюб,  після чого ОСОБА_8склав заповіт на її користь.
За час спільного проживання, ОСОБА_9 не повідомляв відповідачці про те,  що після його смерті житловий АДРЕСА_1,  має перейти у власність ОСОБА_1 Відповідач
зазначає,  що рішення про складення
заповіту на її користь, ОСОБА_9 прийняв добровільно,  будь-які сторонні особи не повідомляли їй про
раніше проголошену публічну обіцянку щодо переходу права власності на спірне
майно від ОСОБА_8. до ОСОБА_1

В
судовому засіданні прокурор,  як
представник відповідача,  вказав на
необґрунтованість заявлених ОСОБА_1. вимог,
оскільки позивачем не надано жодних доказів того,  що ОСОБА_8 таОСОБА_9 Валентина Миколаївна за
життя,  у встановленому діючим законодавством
порядку,  публічно обіцяли позивачеві
винагороду за передання їм певного результату або вчинення певних дій. Крім
того,  ОСОБА_1. не приймала особистої
участі в наданні матеріальної допомоги по будівництву спірного житлового
будинку.

Третя особа ОСОБА_3. в судовому засіданні показала,  що вона є матір»ю позивачки,  а померлий ОСОБА_8був її рідним братом і після
того,  як у 1972 році він одружився на
ОСОБА_10  всі родичі надавали подружжю
допомогу в будівництві житлового будинку. Вказану допомогу надавали як
будівельними матеріалами,  придбаними
раніше,  так і особистою працею,  оскільки подружжя ОСОБА_8,  потребуючи власного житла,  не мали достатньо матеріальних засобів для
його спорудження. Допомога в будівництві надавалась за умови,  що вподальшому житло залишиться у спільному користуванні
осіб,  котрі приймали участь в його
будівництві. Після того,  як у 1976 році
народилась ОСОБА_1. (дівоче прізвище ОСОБА_3),
подружжя ОСОБА_9неодноразово сповіщало родичів та знайомих про те,  що після їх смерті,  житловий будинок перейде у власність
Нікешиній. В той же час,  після укладення
шлюбу між ОСОБА_8та ОСОБА_2.,
остання,  скориставшись
хворобливим станом чоловіка та чинячи на нього психологічний тиск,  примусила скласти заповіт на свою користь.
Таким чином,  третя особа ОСОБА_3. вважає
позовні

вимоги обгрунтованими.

Третя
особа ОСОБА_9.  вважає позовні вимоги обгрунтованими,  зазначивши,
що він є батьком позивачки і,
починаючи з 1972 року,  разом з
іншими родичами надавав подружжю ОСОБА_9допомогу в будівництві житлового
будинку. Допомога надавалася як будівельними матеріалами так і особистою
працею. За отриману допомогу подружжя ОСОБА_9обіцяло залишити житловий будинок
у спільному користуванні родичів,  а
після народження в 1976 році ОСОБА_1,
Пилипенки сповістили родичам про те,
що після їх смерті житловий будинок залишиться позивачці.

В
судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 пояснила,  що вона являлася рідною сестрою померлого
ОСОБА_8. і,  починаючи з 1972 року,  разом з іншими родичами,  надавала матеріальну допомогу подружжю
ОСОБА_9в будівництві житлового будинку. Подружжя ОСОБА_8,  в свою чергу,
після народження ОСОБА_1 сповістили що житловий будинок,  після їх смерті,  залишиться позивачці.

Третя
особа ОСОБА_5,  в судовому засіданні
пояснив,  що неодноразово чув від
подружжя ОСОБА_9про те,  що за отриману
допомогу в будівництві житлового будинку,
вони залишать вказане майно ОСОБА_1.

Допитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_11,  ОСОБА_12. таОСОБА_10
підтвердили той факт,  що надавали
допомогу в будівництві житлового будинку подружжю ОСОБА_8,  котрі за отриману від родичів матеріальну
допомогу,  неодноразово висловлювали
намір залишити житловий будинок ОСОБА_1.

Свідок
ОСОБА_13 в судовому засіданні показала,
що заяву про виготовлення технічної документації на спірний будинок до
Ріпкинської виробничої дільниці Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації,  подавала ОСОБА_1.,  в той же час,
виготовлену технічну документацію отримав ОСОБА_8в присутності сина
відповідачки.

Заслухавши
пояснення учасників судового розгляду,
допитавши свідків,  дослідивши
матеріали справи,  суд приходить до
висновку,  що позовні вимоги задоволенню
не підлягають,  виходячи з наступного.

В
судовому засіданні встановлено,  що
згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.10.2003
року,  власником домоволодінняАДРЕСА_1,  був ОСОБА_8 (а/с 13).

03.07.2004
року між ОСОБА_8та відповідачкою ОСОБА_2.3ареєстровано шлюб (а/с 9-11).

Згідно
заповіту серіїНОМЕР_1 від 19.07.2004 року,
ОСОБА_8заповів все своє майно ОСОБА_2. (а/с 18).

Смерть
ОСОБА_8. настала 03.11.2004 року і ОСОБА_2.,
16.11.2004 року звернулась до Ріпкинської державної нотаріальної контори
із заявою про прийняття спадщини.

Матеріалами
справи спростовуються доводи позивача про те,
що укладення шлюбу та наступне складення заповітуОСОБА_8. на користь
ОСОБА_2. носило протиправний,
насильницький характер,  оскільки
рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.03.2006 року
у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_3. до ОСОБА_2. про визнання недійсним
шлюбу та заповіту,  в задоволенні
позовних вимог відмовлено (а/с 66-68).

У відповідності до ч.3  ст. 61 ЦПК
України,  обставини,  встановлені судовим рішенням  у
цивільній,    господарській  або
адміністративній  справі,    що
набрало

законної
сили,  не доказуються при розгляді інших
справ,  у яких беруть участь ті самі
особи або особа,  щодо якої встановлено
ці обставини.

27.07.2006
року Ріпкинським районним судом відмовлено в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5,  ОСОБА_3. та ОСОБА_4 до ОСОБА_2.
про визнання за кожним з них права власності на 1/4 частину спірного житлового
будинку та визнання заповіту,  складеного
на користь ОСОБА_2.,  частково недійсним
(а/с 69-70). Вказані судові рішення набрали чинності.

Дослідженими
в судовому засіданні матеріалами підтверджується участь третіх осіб
ОСОБА_3.,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у будівництві житлового
будинкуАДРЕСА_1В той же час,  жодного
документально підтвердженого доказу проголошенняОСОБА_8 таОСОБА_9 публічної
обіцянки про винагороду ОСОБА_1. за вчинення нею певних дій або за передання
певного результату,  по справі не надано.

У
відповідності до ч. 1  ст. 60 ЦПК
України,  кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно  ст. 1144 Цивільного кодексу України,  особа має право публічно пообіцяти винагороду
(нагороду) за передання їй відповідного результату (передання інформації,  знайдення речі,  знайдення фізичної особи,  тощо). Обіцянка винагороди є публічною,  якщо вона сповіщена у засобах масової
інформації або іншим чином невизначеному колу осіб. У сповіщенні публічної обіцянки
винагороди мають бути визначені завдання,
строк та місце його виконання,
строк та місце винагороди.

Таким
чином,  зі змісту вказаної норми
вбачається,  що публічна обіцянка може
бути адресована невизначеному колу осіб за вчинення певних дій або за передання
певних результатів в обумовлений строк.

З копії
свідоцтва про народження позивачки вбачається,
що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1

В той же
час,  по справі встановлено,  що будівництво спірного житлового будинку
було розпочато в 1972 році,  тобто за
чотири роки до народження позивачки,
котра жодним чином не приймала участі у переданні подружжю
ОСОБА_9відповідних результатів,  в тому
числі результатів роботи по будівництву житлового будинку.

З копії
свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається,  що власником домоволодіння АДРЕСА_1  є ОСОБА_8 з 22.10.2003 року.

Таким
чином,  суд приходить до висновку,  що станом на 22.10.2003 року всі роботи по
будівництву житлового будинку були закінчені і,
саме з цієї дати,  згідно  ст. 1146 ЦК України (редакції 2003
року),  у особи,  котра проголосила публічну обіцянку,  має виникнути обов»язок винагородити особу,  котра виконала умови публічної обіцянки.

В той же
час,  у відповідності до п.4 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного кодексу України редакції 2003 року,  ЦК
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Отже,  суд приходить до висновку,  що посилання позивача на  ст. 1144 ЦК України (редакції 2003) року,  яка регулює відносини публічної обіцянки винагороди,  є безпідставними.

Статтею 435 ЦК України
(редакції 1963 року) передбачено,  що
публічна обіцянка   спеціальної   винагороди
(премії)   за   краще
виконання   певної  роботи

(оголошення
конкурсу),  проголошена державною,  кооперативною чи іншою громадською
організацією,  зобов»язує цю організацію
сплатити винагороду особі,  робота якої
визнана кращою згідно з умовами конкурсу. Конкурс може бути оголошений
організаціями,  котрим це право надано їх
статутами (положеннями), законодавством Союзу РСР або Української СРСР.

Таким
чином,  на час будівництва спірного
житлового будинку,  діюче законодавство
не передбачало можливості надання фізичній особі права проголошувати публічну
обіцянку за надання їй відповідного результату.

Крім
того,  суд також вважає заявлені до
відповідача вимоги про стягнення майна або його вартості безпідставними з
огляду на те,  що у відповідності до
ч.4  ст. 334 ЦК України,  право власності у набувача на нерухоме майно
виникає з моменту державної реєстрації.

В
судовому засіданні встановлено,  що
ОСОБА_2. не набула права власності на спірний житловий будинок.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст. 10,  57,  209,
212,  215,  218 ЦПК України,  суд-

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення винагороди за публічну її обіцянку - відмовити.

Арешт,  накладений на житловий АДРЕСА_1 Чернігівської
області - зняти,  після набрання рішенням
чинності.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано до апеляційного суду
Чернігівської області,  через Ріпкинський
районний суд,  протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Чернігівської
області,  через Ріпкинський районний
суд,  протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 12.02.2007 року.