Справа №2-370-07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

29 жовтня 2007 року                             Острозький
районний суд Рівненської

області

в складі: головуючого судді
Штогуна С. Г. при секретарі: Божко Т. за участю адвокатів:

розглянувши у відкритому
судовому засідані справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю ТЗОВ"Концерн"Сімекс-Агро" с. 303ів,  вул. .Леніна,
41,  Липовецького району
Вінницької області про стягнення невиплаченої заробітної плати,  середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку,  видачу трудової книжки та стягнення моральної
шкоди

встановив:

Із позовом в суд про
стягнення невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середньомісячної
заробітної плати за час затримки розрахунку,
видачу трудової книжки та стягнення моральної шкоди  до ТЗОВ"Сімекс-Агро" с. 303ів,  вул. .Леніна,
41,  Липовецького району
Вінницької області звернувся ОСОБА_1.

Посилається на те,
що 10 травня 2005 року,  відповідно
до наказу № 148 від 04.05.2005р.,  його
було прийнято на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю «Концерн
«Сімекс-Агро»,  на посаду юриста,  на підставі трудового договору укладеного на
невизначений термін.

07 червня 2007 року ним було подано заяву про розірвання
даного трудового договору з власної ініціативи. Незважаючи на письмове
попередження про розірвання трудового договору,
адміністрація підприємства не маючи на те жодних підстав у передбачений
законодавством термін трудову книжку йому не видала,  виплату всіх сум,  які належать від підприємства не провела.

На його думку такі дії ТзОВ «Концерн «Сімекс-Агро» є
незаконними і грубо порушують норми чинного законодавства оскільки:

·
ст.  36 КЗпП
України як підставу припинення трудового договору
передбачає ініціативу працівника. Відповідно до ч. 1,   ст.
38 КЗпП України,  працівник має
право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два
тижні. Враховуючи вимоги чинного законодавства,
07.06.2007 року він подав відповідачу письмову заяву (зареєстровану
07.06.2007р. під № 92),  про розірвання з
ним трудових відносин;

·
ст.  46
КЗпП України передбачає; що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести
з ним розрахунок у строки,  зазначені в
статті 116 цього Кодексу. Незважаючи на вимоги даної статті,  а також адресований мною лист (зареєстрований
21.06.2007р за №100),  з проханням в день
звільнення,  тобто 21.06.2007р.,  виконати вимоги зазначених статей,  адміністрація підприємства,  без жодних на те підстав,  видати трудову книжку та провести розрахунок
зі мною відмовилась. Внаслідок такої відмови та невиплати належних мені сум він
не отримав заробітну плату за останніх два місяці роботи (травень та червень -
21 день,  2007 року),  а також компенсацію за невикористану
відпустку (51 день),  що складає 7 134,
56 грн..

Відповідно до
ст.  117 КЗпП України,  в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,  зазначені в
ст.  116 цього Кодексу
підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до
п. 20 Постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами законодавства про
оплату праці від 24.12.1999р. установивши при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні,  що працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства,  установи,  організації суми в день звільнення,  коли ж він у цей день не був на роботі,  - наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,  суд
на підставі  ст.  117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період затримки розрахунку,  а при непроведенні його до розгляду справи -
по день постановления
рішення,  якщо
роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином в частині стягнення середнього заробітку за
весь період затримки розрахунку просить стягнути його в сумі з розрахунку по
день винесення рішення,  що на момент
подання даної заяви складає 4299, 99 грн.

Відповідно до ч. 4
ст.  235 КзПП України,  уразі затримки видачі трудової   книжки
з   вини   власника
або   уповноваженого   ним
органу

працівникові
виплачується  середній  заробіток
за весь  час  вимушеного прогулу,  що на момент подання даної заяви становить
4299, 99 грн.

Крім цього позивач вважає,  що невидача відповідачем трудової книжки
обмежує гарантоване йому Конституцією та Законами України право на вільний
розвиток своєї особистості,  право на
працю,  що відповідно до  ст.  46
Конституції України включає можливість кожному заробляти собі на життя
працею,  яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується.

В червні 2007 року,
за результатами конкурсного відбору,
його кандидатура була затверджена на посаду начальника юридичного
відділу ТзОВ «Вест Роял Кепітал» (м.
Київ),  про що 07.06.2007р. було
письмово повідомлено та запропоновано,  в
разі його згоди,  підписати трудовий
контракт та з'явитись до 22.06.2007р. в головний офіс для надання та оформлення
необхідних документів. Враховуючи вигідніші умови роботи,  перспективу розвитку та кар'єрного
росту,  запропоновані новим
роботодавцем,  а також постійне порушення
норм трудового законодавства з боку відповідача (зокрема в частині своєчасності
виплати заробітної плати),  він вирішив
припинити трудові відносини з відповідачем та укласти трудовий контракт з ТзОВ
«Вест Роял Кепітал».

Відповідно до п. 11.2. трудового контракту № 74 від
15.06.2007р.,  укладеного між ним та ТзОВ
«Вест Роял Кепітал»,  до початку терміну
його дії (з 25.06.2007р.) він зобов'язався надати підприємству свою трудову
книжку.

Невидача відповідачем трудової книжки унеможливило її
подальше надання новому роботодавцю у передбачені контрактом терміни,  що негативно вплинуло на його відношення до
нього як майбутнього працівника ТзОВ «Вест Роял Кепітал»,  викликало у нього думку про нього як про
неорганізованого,  безвідповідального
спеціаліста і в кінцевому результаті стало підставою для одностороннього
розірвання укладеного контракту.

ст.  237-1 КЗпП України передбачає відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі,  якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань,  втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя. Пленумом ВСУ у п.3 постанови «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4,  зазначено,
що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних страждань,
або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Умисне порушення відповідачем його майнових прав
нерозривно та що головне свідомо для останнього завдало йому як молодому
спеціалісту

не аби- яких втрат немайнового характеру,  що полягають в приниженні моєї гідності як
колишнього працівника ТзОВ «Концерн «Сімес-Агро»»,  приниженні ділової репутації та розірванні
життєвих і вже існуючих ділових зв'язків з новими роботодавцями. Такі негативні
наслідки порушення немайнових прав позивача істотно вплинули на його трудову
діяльність,  професійну кар'єру і навіть
життя.

При реальній можливості працювати,  внаслідок протиправних дій відповідача,  він залишився без роботи,  що позбавило позивача можливості реалізувати
себе як спеціаліста в престижній компанії на високій посаді та гідно заробляти
собі на життя.

Враховуючи умисел відповідача при порушенні його
прав,  беручи до уваги глибину шкоди
заподіяної внаслідок розірвання ділових зв'язків,  що негативно вплинуло на можливість відповідного
росту трудових стосунків та очікуваний фінансовий стан на новій роботі,  розмір заподіяної відповідачем моральної
(немайнової) шкоди він оцінює в 152 640,
00 грн.,  що складається шляхом
різниці всього доходу на період дії укладеного мною контракту,  який я отримав би у відповідача - ТзОВ
«Концерн «Сімекс-Агро»»,  від
доходу,  який би я отримав в ТзОВ «Вест
Роял Кепітал».

В
судовому засіданні позивач підтримав свій позов і просить його задоволити в
повному обсязі.

Представник відповідача позов визнав частково і в
судовому засіданні пояснив,  що вимоги
позивача є безпідставними,  а розмір
вказаних сум завищений,  оскільки згідно
даних бухгалтерського обліку ТзОВ "Концерн "Сімекс-Агро" (що
підтверджується відповідними довідками,
які є в матеріалах справи) заборгованість відповідача перед позивачем по
оплаті праці становить 2 304, 12 грн.,  а
сума заборгованої компенсації за невикористані відпустки становить 2 735, 96
грн.

Всього заборгованість перед ОСОБА_1 станом на
01.07.2007р. на його думку складає 5040, 08 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час
вимушеного прогулу то представник відповідача вважає,  що 21.06.2007р. був останнім днем роботи
позивача. Перед остаточним розрахунком його попросили повернути матеріальні
цінності,  які за ним
обліковувалися,  а саме: ноутбук Acer TravelMate 2413NLM та флеш-карту USB МРЗ 512 Мб на
загальну суму 4 260, 00 грн.

Проте,  позивач не
повернув дані матеріальні цінності та покинув підприємство.

На неодноразові телефонні прохання з'явитися на
підприємство для одержання розрахункових коштів,  трудової книжки та повернення матеріальних
цінностей він не реагував.

Враховуючи вказане,
22.08.2007р. позивачу було направлено лист за номером 130,  в якому було вказане прохання з'явитися на
підприємство однак докази направлення даного листа не збереглися.

13.09.2007р. позивачу в черговий раз направили лист від
12.09.2007р. з проханням прибути на підприємство для отримання трудової книжки
та розрахункових коштів,  а також
повернути матеріальні цінності. Згідно повідомлення про вручення № 4890 даний
лист позивачем було отримано 17.09.2007р. однак він не прибув на підприємство.

Також представник позивача вважає,  що у несвоєчасному врученні трудової
книжки,  проведення розрахунків вини
відповідача немає,  а тому позивачу
ніякої моральної шкоди не нанесено і просить в решті позовних вимог відмовити.

Суд
перевіривши матеріали справи,  вислухавши
пояснення сторін,  вважає,  що позов підлягає до задоволення частково.

Так в судовому засіданні встановлено,  що дійсно 10 травня 2005 року,  відповідно до наказу № 148 від
04.05.2005р.,  ОСОБА_1 було прийнято на
роботу в товариство з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро»,  на посаду юриста,  на підставі трудового договору укладеного на
невизначений термін. 07 червня 2007 року ним було подано заяву про розірвання
даного трудового договору з власної ініціативи і 21 червня 2007 року у
відповідності до наказу №22 він був звільнений із даної посади.

Трудова книжка позивачу була вручена представником
відповідача лише 4 жовтня 2007 року. Належні йому при розрахунку платежі по
даний час не виплачені.

Причиною несвоєчасного вручення трудової книжки та
невиплату належних платежів представник відповідача вважає неповернення
позивачем матеріальних цінностей,  які за
ним обліковувалися,  а саме: ноутбук Acer TravelMate 2413NLM та флеш-карту USB
MP3
512 Мб на загальну
суму 4 260, 00 грн. та небажання самого позивача отримати трудову книжку та
належні йому розрахункові платежі.

Однак даний факт спростовується матеріалами справи,  а саме тим,
представник відповідача надав документи які підтверджують,  те що лише 17 вересня 2007 року позивачу
стало відомо про те,  що йому нараховані
розрахункові платежі і він може отримати трудову книжку.

Тому на думку суду час вимушеного прогулу слід рахувати з
21 червня 2007 року по 17 вересня 2007 року

Суд враховує і той факт,
що відповідач направив лист про необхідність отримання трудової книжки
та розрахункових сум відповідачем позивачу ,
лише після його звернення до суду,
що і свідчить про наявність прямої вини

відповідача у затримці видачі трудової книжки та виплати
розрахункових сум.

При цьому суд вважає що такими незаконними відповідачем було
завдано моральної шкоди позивачу. Так в червні 2007 року,  за результатами конкурсного відбору,  кандидатура позивача була затверджена на
посаду начальника юридичного відділу ТзОВ «Вест Роял Кепітал» (м.  Київ),
про що 07.06.2007р. було письмово повідомлено та запропоновано,  в разі його згоди,  підписати трудовий контракт та з'явитись до
22.06.2007р. в головний офіс для надання та оформлення необхідних документів.
Враховуючи вигідніші умови роботи,
перспективу розвитку та кар'єрного росту,  запропоновані новим роботодавцем,  а також постійне порушення норм трудового
законодавства з боку відповідача (зокрема в частині своєчасності виплати
заробітної плати),  позивач вирішив припинити
трудові відносини з відповідачем та укласти трудовий контракт з ТзОВ «Вест Роял
Кепітал».

Відповідно до п. 11.2. трудового контракту № 74 від
15.06.2007р.,  укладеного між ним та ТзОВ
«Вест Роял Кепітал»,  до початку терміну
його дії (з 25.06.2007р.) він зобов'язався надати підприємству свою трудову
книжку.

Невидача відповідачем трудової книжки унеможливило її
подальше надання новому роботодавцю у передбачені контрактом терміни,  що негативно вплинуло на його відношення до
нього як майбутнього працівника ТзОВ «Вест Роял Кепітал»,  викликало у нього думку про нього як про
неорганізованого,  безвідповідального
спеціаліста і в кінцевому результаті стало підставою для одностороннього
розірвання укладеного контракту.

Відповідно до п. 11.2. трудового контракту № 74 від
15.06.2007р.,  укладеного між ним та ТзОВ
«Вест Роял Кепітал»,  до початку терміну
його дії (з 25.06.2007р.) він зобов'язався надати підприємству свою трудову
книжку.

Такі дії відповідача завдали значних моральних страждань
позивачу,  а  ст.
237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим
ним органом моральної шкоди працівнику у разі,
якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленумом ВСУ
у п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4,
зазначено,  що під моральною
шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань,  або інших негативних
явищ,  заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Умисне порушення відповідачем його прав завдало йому як
молодому спеціалісту не аби - яких втрат немайнового характеру,  що полягають в

приниженні гідності як колишнього працівника ТзОВ
«Концерн «Сімес-Агро»»,  приниженні
ділової репутації та розірванні життєвих і вже існуючих ділових зв'язків з
новими роботодавцями. Такі негативні наслідки порушення немайнових прав
позивача істотно вплинули на його трудову діяльність,  професійну кар'єру і навіть життя.

При реальній можливості працювати,  внаслідок протиправних дій відповідача,  він залишився без роботи,  що позбавило позивача можливості реалізувати
себе як спеціаліста в престижній компанії на високій посаді та гідно заробляти
собі на життя.

За
вказаних обставин суд вважає за доцільне стягнути із відповідача в користь
позивача 70000 грн. моральної шкоди.

Керуючись  ст. 30, 47,
116,  117,  232,
233,  235,  237-1,
238 КЗпП України,   ст.   ст.  З,  84,
110,  122,  137,
ЦПК України,

вирішив:

Позов
задоволити частково. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю ТЗОВ
"Концерн"Сімекс-Агро" с. 303ів,
вул. .Леніна,  41,  Липовецького району Вінницької області в
користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 2 924грн.;

·
компенсацію за
невикористані відпустки в сумі 4 128 грн.;

·
середній
заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової
книжки 5 655 грн.;

-    моральну шкоду - 70 000 грн. та
3500 грн. держмита в користь

держави.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду
Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження цього рішення протягом десяти днів з дня проголошення
рішення з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження якщо вона буде подана
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

В разі неподання заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.

Якщо таку заяву буде подано,  але апеляційна скарга не надійде протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження -рішення набуває
законної сили після закінчення цього строку.