Справа № 2-401 2007року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
жовтня 2007 року                                                               Городищенський
районний суд

Черкаської
області в складі:

головуючого
судді                                                                                 Черненка
В.О.

при
секретарі                                                                                        Сидоренко
О.С.

за
участю представника позивача                                                           ОСОБА_1

за
участю представника відповідача                                                       ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_3 доОСОБА_4,  третя особа відділ архітектури та
містобудування Городищенської районної державної адміністрації про захист права
власності,  не пов'язаного із
позбавленням права володіння,

ВСТАНОВИВ:

позивач
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою доОСОБА_4,  третя особа відділ архітектури та
містобудування Городищенської районної державної адміністрації,  про захист права власності,  не пов'язаного із позбавленням права
володіння.

Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги,  позивач ОСОБА_3 посилається на
те,  що вона проживає по провулку АДРЕСА_1. З нею по
сусідству проживає відповідачОСОБА_4 зі своєю сім'єю.

В
останні роки в них виник спір із-за того,
що відповідач не враховує "її проживання поруч і збудувала ряд
допоміжних приміщень без відповідних дозволів та з порушенням норм будівництва
даних приміщень.

Так,  відповідач побудувала на близькій відстані
від криниці приміщення для утримання худоби,  в результаті чого стічні води потрапляють в
криницю,  а збудовані по межі приміщення
не обладнані збором стічних вод,  що
змусило її звертатись до різних контролюючих організацій,  які не в змозі змусити відповідачаОСОБА_4
виконати їхні рішення.

Так,  у відповіді від 06.10.2006 року на її
заяву,  Городищенська
райдержадміністрація підтвердила факт того,
щоОСОБА_4,  без отримання
відповідних дозволів,  збудувала по межі
ряд господарських споруд,  при цьому
атмосферні води потрапляють на її земельну ділянку по причині не організації
збору таких вод,  чим порушується п.3.25.
ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських
поселень».

Одночасно
встановлено,  що на момент
перевірки,  відповідачем,  в приміщені,
що розташоване ближче ніж 20 метрів від її криниці,  утримувалась худоба,  що також суперечить п.3.35. вищезазначених
будівельних норм.

Аналогічний
лист вона отримала від Городищенської райдержадміністрації і від 20.03.2007
року,  згідно якого, ОСОБА_4,  повторно притягнуто до адміністративної
відповідальності,  але вона на прийняті
міри покарання не реагує.

Як видно
з вищенаведеного. ВідповідачОСОБА_4 самовільно,
без будь-яких дозволів,  збудувала
господарські приміщення,  частина з яких
знаходиться на межі між їх земельними ділянками,  а частина - ближче ніж 20 метрів від
криниці,  що зумовлює стоки від худоби в
її криницю та води від споруд на її земельну ділянку,  а на прийняті міри службовими особами,  відповідачОСОБА_4,  не реагує.

Дана обставина
змушує її звернутись до суду для захисту своїх прав.

Своїми
діями,  відповідачОСОБА_4,  завдала їй і моральну шкоду,  яку вона оцінює в розмірі 1600 гривень.

Моральна
шкода полягає в тому,  що вона змушена на
протязі тривалого часу звертатись до різних установ з заявами на діїОСОБА_4,  що відволікає її від нагальних справ,  негативно впливає на її здоров'я,  змушує витрачати час на ходіння по різних
інстанціях,  вона стала знервована та
збуджена,  втратила нормальний сон,  боїться пити воду з криниці,  оскільки в криницю,  в любий час можуть потрапити стічні води від
худоби відповідача.

Як видно
з відповідей з адміністрації, ОСОБА_4,
не бажає добровільно усунути перешкоди в обмеженні її прав володіння
своїм майном,  а тому вона змушена
просити суд зобов'язатиОСОБА_4 перенести на відповідну відстань самовільно
збудований сарай для худоби та господарські приміщення з межі відповідно до
вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських
поселень».

З
наведених вище підстав,  просила суд
зобов'язатиОСОБА_4 в місячний строк перенести сарай для утримання худоби і
стічні води від худоби на відстань від її криниці,  що має відповідати нормам ДБН 360-92
«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»,  а саме: на відстань не менше 20 метрів,  зобов'язати відповідача на забудованих
господарських спорудах,  по межі садиб її
таОСОБА_4,  в місячний строк,  організувати збір атмосферних вод,  щоб води не потрапляли на її земельну
ділянку,  а збудовані споруди відповідали
нормам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських
поселень»,  стягнути з відповідача на її
користь у відшкодування моральної шкоди 1600 гривень та судові витрати в
розмірі 47 гривень.

В
судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали повністю та
уточнили. Просили суд зобов'язати відповідача перенести господарські
приміщення,  якіАДРЕСА_1,  зазначені як курник,  навіс для скоту та сінник,  а в дійсності в них,  в літню пору року,  утримувалася корова та кінь відповідача,  чого відповідач не заперечувала,  та які побудовані на межі між домоволодіннями
сторін,  на відстань не меншу,  ніж 20 метрів від криниці позивача. Інші
вимоги залишили без змін.

ВідповідачОСОБА_4
та її представник,  посилаючись на
те,  що спірні господарські приміщення
тимчасові,  на час розгляду спору судом в
них худоба не утримується,  а позивач
давно не проживає в домоволодінні АДРЕСА_1,
негативно характеризується за місцем проживання та має скандальний характер,  позовні вимоги не визнали.

На думку
представника третьої особи позов необхідно задоволити,  оскільки спірні господарські споруди
побудовані відповідачем без відповідних дозволів та з порушенням державних
будівельних,  санітарних і протипожежних
норм.

Суд,  вислухавши позивача,  його представника,  відповідача та його представника,  представника третьої особи та дослідивши
матеріали справи,  приходить до
висновку,  що вимоги позивача недостатньо
обґрунтовані,  а тому підлягають до
часткового задоволення.

Так,  вимоги позивача в частині зобов'язати
відповідача перенести господарські приміщення,
які в АДРЕСА_1 зазначені як курник,

навіс для скоту
та сінник,  підлягають до повного
задоволення з наступних підстав.

Згідно  ст.
ст.  386,  391 ЦК
України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник,  який має підстави
передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою,  може звернутися до суду з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання такому порушенню та вимагати відшкодування
завданої йому майнової та моральної шкоди,
а в разі порушення права власності,
не пов'язаного із позбавленням володіння,  власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В
судовому засіданні встановлено,  що
дійсно господарські споруди,  а саме:
курник,  навіс для скоту та сінник,  зазначені в АДРЕСА_1,  знаходяться на відстані одного метра від
межі,  яка розділяє садиби сторін та на
відстані,  яка не перевищує шести метрів
до криниці позивача,  що суперечить
вимогам п.3.35. Державних будівельних норм (ДБН) 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських і сільських поселень»,  відповідно до якого сараї для домашньої
худоби,  кроликів,  нутрій,
лисиць і птиці треба розміщувати на відстані від житлових будинків
відповідно до протипожежних і санітарних норм,
а відстань від сараїв до джерел питного водопостачання повинна бути не
менше 20 метрів.

Окрім
того,  будівництво зазначених
господарських споруд не погоджене відповідачем з відповідними державними
органами та органами місцевого самоврядування,
чого не заперечує сам відповідач,
та що суперечить вимогам чинного законодавства України.

З огляду
на вищевикладене,  суд,  розглядаючи справу в межах заявлених
вимог,  вважає,  що вимоги позивача в частині зобов'язати
відповідача перенести господарські приміщення,
які в АДРЕСА_1,  зазначені як
курник,  навіс для скоту та сінник на
відстань не менше 20 метрів від криниці позивача,  мають бути задоволені.

Виходячи
з вищенаведеного,  суд вважає,  що вимоги позивача в частині зобов'язати
відповідача на забудованих господарських спорудах,  по межі садиб її таОСОБА_4,  в місячний строк,  організувати збір атмосферних вод,  щоб води не потрапляли на її земельну
ділянку,  а збудовані споруди відповідали
нормам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських
поселень»,  то вони задоволені бути не
можуть,  оскільки спірні господарські
споруди за рішенням суду мають бути перенесені від межі,  яка розділяє садиби сторін по справі,  на значну відстань,  що,
враховуючи те,  що інших споруд по
межі між сторонами немає,  виключає
попадання стічних атмосферних вод на земельну ділянку позивача.

Щодо
вимог позивача в частині відшкодування йому відповідачем спричиненої моральної
шкоди,  то суд приходить до
висновку,  що відповідачем,  позивачу дійсно була спричинена певна
моральна шкода,  наявність якої останній
довів в судовому засіданні та підтвердив належними доказами. Однак,  при цьому,
суд вважає,  що розмір грошової
суми у її відшкодування в розмірі 1600 гривень значно завищений,  не відповідає принципам розумності та
справедливості,  та тим моральним
стражданням,  які переніс позивач в
зв'язку з неправомірними діями відповідача,
а тому має бути зменшеним до 300 гривень.

Відповідно
до вимог  ст. 88 ЦПК України підлягають
стягненню з відповідача на користь позивача,
понесені останнім і документально підтверджені судові витрати в розмірі
16 гривень.

На
підставі вищевикладеного,  керуючись  ст.
ст.  386,  391 ЦК
України,  п.3.35. Державних
будівельних норм (ДБН) 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і
сільських поселень»,   ст.  ст.
10,  11,  13,
14,  57,  60,
73,  88,  209,
212,  214-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

позов
задоволити частково. Зобов'язати ОСОБА_4,
жительку АДРЕСА_1,  в місячний
строк з дня набрання рішенням суду законної сили,  перенести господарські споруди,  які на експлікації до плану
садибиАДРЕСА_1,  позначені цифрами 4,  5 та 6 (курник,  навіс для скоту та сінник) на відстань не
менше ніж 20 (двадцять) метрів від споруди,
яка на експлікації до плану садибАДРЕСА_1,  позначена цифрою 2 (криниця).

Стягнути
зОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 - 300
(триста) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути
зОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові
витрати у сумі 16 (шістнадцять) гривень 00 копійок.

В іншій частині
позову,  - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської
області через Городищенський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про його
оскарження чи розгляду справи апеляційним судом в разі залишення його без змін.