Справа № 2-0-23-2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 жовтня 2007
року.

Березнегуватський
районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого
судді                                                                           Гапішко
В.В.

при
секретарі                                                                                   Дячук
А.А.

за
участю позивачки                                                                       ОСОБА_1

представника
позивачки адвоката                                                ОСОБА_3

відповідача                                                                                      ОСОБА_2

представника
відповідача адвоката                                              ОСОБА_4

начальника
служби у справах неповнолітніх

Березнегуватської
райдержадміністрації педагога                        Горбунова О. В.

розглянув
в відкритому судовому засіданні в залі суду в с. м. т. Березнегувате Миколаївської
області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання судом дозволу на виїзд
за кордон України неповнолітнього їх сина ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з нею, -

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2007 року,  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до свого
колишнього чоловіка ОСОБА_2 про надання судом дозволу на виїзд за кордон
України неповнолітнього їх сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  разом з нею,  в позовній заяві вказавши,  що 04 грудня 2006 року вона розірвала шлюб з
відповідачем в Березнегуватському районному суді Миколаївської області. Від
цього шлюбу вони мають двох дітей. Один з яких - ОСОБА_6- є повнолітнім та
ОСОБА_5,  який народився ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після припинення сумісного проживання з відповідачем вона з сином ОСОБА_5
залишили його будинок і перейшли проживати в будинок їх старшого сина. її мати
- ОСОБА_6 проживає в Росії в селі Новоєнісейка Бейського району Республіки
Хакасія. Вона має намір виїхати до матері на постійне проживання разом з
неповнолітньою дитиною. Для оформлення проїздного документа на дитину їй
необхідно отримати згоду відповідача на виїзд сина з України за кордон
відповідно до Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в
Україну громадян України " № 3857-ХХ ,
від 21 січня 1994 року. Для проживання сина в Росії є умови. її мама має
власне житло,  де вони зможуть проживати
з сином.  Вирішено питання її
працевлаштування за новим місцем проживання. Узгоджено прийом її на роботу
відповідно до її освіти та стажу практичної роботи. Виїзд в Росію є доцільним
для неї та неповнолітньої дитини та відповідає інтересам дитини,  оскільки в с. м. т. Березнегувате власного
житла вона не має,  за рішенням суду
відповідач позбавив її права користуватись належним йому будинком.  В Росії проживає її сестра,  яка постійно надає їй матеріальну допомогу.
Відповідач хоча і зобов"язаний сплачувати аліменти на дитину за рішенням
Березнегуватського районного суду,  від
04 листопада 2006 року,  однак жодного
разу їх не сплатив. Вона двічі з дитиною від'їзджала до місця майбутнього
проживання в гості до матері. Синові подобається місцевість,  він швидко звик до переміни місця
проживання,  вільно спілкується з
однолітками,  подружився з дітьми. Позитивно
ставиться до виїзду в Росію. Відповідач не надає згоди на виїзд неповнолітнього
сина з України. Але дитиною не цікавиться і протягом двох років не разу не
відвідав школу де він навчається. Не організовував відпочинок дитини в період
канікул. Тому вона змушена з позовом звернутись до суду. Позивачка і її
представник в судовому засіданні свої позовні вимоги викладені в позовній заяві
підтримали,

Відповідач
в судовому засіданні позов не визнав,
пояснив,  що позивачку він
позбавив права користування будинком АДРЕСА_1,
де вони проживали,  але не виписав
її в районному відділку міліції і тому вважає,
що у неї і неповнолітнього сина є місце де проживати,  вони забезпечені житлом саме в с. м. т.
Березнегувате. В школі він

цікавився
сином.  Сам він до сина не приходив,  вважає,
що син сам повинен до нього приходити. Аліменти на утримання сина він на
користь позивачки не сплачує тому,  що у
нього немає коштів. Проживає він на випадкові заробітки. Він вважає,  що місце в Росії,  куди хоче поїхати позивачка,  має суворий клімат і там сину буде тяжко
проживати. - Начальник служби у справах неповнолітніх Березнегуватської райдержадміністрації,  який є одночасно начальником органу опіки і
піклування,  Горбунов О.В. заявив,  що він вважає,  щоб суд надав дозвіл позивачці виїхати з
дитиною за кордон України. Сповістив,  що
суд повинен враховувати бажання дитину туди поїхати проживати. Що клімат в
Хакасії практично не відрізняється від клімату на Україні. Неповнолітній і його
мати хоча поки що й приписані в будинку відповідача,  але юридично ,  відповідно рішення суду,  не мають права ним користуватись . Відповідач
може почати вимагати виконання рішення суду і вони примусово будуть з будинку
виселені. Відповідач сам їх виселив і добровільно не віддавав особисті речі їх
сина ОСОБА_5. За заявою позивачки він зміг їх забрати і передати позивачці щоб
ними користувалась дитина.

-Допитаний в
суді  за участю педагога Горбунова О.В. неповнолітній
ОСОБА_5,  заявив,  що бажає проживати з матір"ю і хоче
поїхати з нею проживати в Росію. В Хакасії він був влітку і взимку. Клімат йому
подобався. В тій місцевості ростуть
вишні,  абрикоси,  яблука і інші фрукти. В лісі багато грибів і
ягід. Він може спілкуватись на українській і на російській мовах. Суд,  вислухавши показання позивачки і
відповідача,  їх представників,  начальника служби у справах   неповнолітніх   Березнегуватської   райдержадміністрації   Миколаївської   області,
вивчивши матеріали справи,  з
урахуванням думки неповнолітнього сина
позивачки і відповідача,
вважає,  що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини
:

Відповідно
копії свідоцтва про народження НОМЕР_1,
виданого 16 грудня 1994 року Березнегуватським відділом РАГС
Миколаївської області,  ОСОБА_5 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. м. т. Березнегувате Миколаївської області . ОСОБА_2 вказаний
його батьком- відповідач по справі. ОСОБА_1 вказана його матір"ю-
позивачка по справі (а.с. 10).

Відповідно
копії рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області,  від 04 грудня 2006 року,  між позивачкою і відповідачем шлюб розірвано.
Дитину,  ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишено проживати з матір"ю- ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідно
копії рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області,  від 04. 11.2006 року,  ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на
користь ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі 14 частини заробітку (доходу),  але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14 вересня 2006 року до
досягнення дитиною повноліття (а.с. 13).

Відповідно
довідки відділу ДВС Березнегуватського районного управління юстиції,  відповідач по справі ОСОБА_2 аліменти на
утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_5,
на користь його матері ОСОБА_1,
не сплачує і на 01 травня 2007 року заборгував 964 грн. 80 коп. (а.с.
14).

За
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  за рішенням
Березнегуватського районного суду,  від
09 жовтня 2006 року,  ОСОБА_1 позбавлена
права користування житловим будинком АДРЕСА_1,
де вона проживала з колишнім чоловіком ОСОБА_2 і їх неповнолітнім сином
ОСОБА_5.  Березнегуватський РВ УМВС в
Миколаївській області зобов"язаний рішенням суду зняти з реєстрацій
ОСОБА_1 в вказаному будинку,  що
підтверджується копією рішення суду на а.с. 15.

Відповідно
ксерокопії і оригінала листа заступника голови адміністрації муніципальної
освіти Бейського району Республіки Хакасія Російської Федерації,  позивачці ОСОБА_1 пропонується
працевлаштування і посада фахівця відділу ветеринарної медицини управління
сільського господарства району. (а.с. 17).

Відповідно
довідки Новоєнісейської сільської ради Бейського району Республіки
Хакасія,  мати позивачки громадянка
ОСОБА_6,  проживає АДРЕСА_2 (а.с.
18,  29).

Відповідно
листа начальника служби у справах неповнолітніх Березнегуватської
райдержадміністрації,  ОСОБА_1,  жителька с. м. т. Березнегувате,  зверталась з проханням допомогти забрати
особисті речі неповнолітнього сина ОСОБА_5,
з місця де вони проживали АДРЕСА_1,
по причині,  що її колишній
чоловік,  батько неповнолітнього
ОСОБА_5,  вказані речі їй не віддавав. За
його допомогою речі були вилучені і передані ОСОБА_1 (а.с. ЗЗ).

Відповідно
довідки Березнегуватської ЦРЛ,
неповнолітній ОСОБА_5 стоїть на обліку в дитячій консультації з 1994
року Хворів: ІРВ (1995, 1997р.),
пневмонією(1998р.),
краснухою(2000р.),  scabies(2004p.),
туб. Інфікований і пролікований в 2004 році,  вітряна віспа (2006р.) (а.с. 34).

Відповідно
ксерокопії Будинкової книги,  позивачка
зареєстрована в будинку відповідача АДРЕСА_1 (а.с. 35-39).

Відповідно
характеристики з школи неповнолітнього ОСОБА_5,
він має проблеми зі здоров"ям.
Проживає з матір"ю. Батько ОСОБА_2 цікавиться життям сина (а.с.
49).

Відповідно
листа первинного обстеження дітей Березнегуватської Центральної районної
лікарні,  від 24.09.2007 року,  ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  пройшов огляд у
лікарів ,  які надали висновок,  що він здоровий.(а.с. 50).

Відповідно
рішення суду про розірвання шлюбу між позивачкою і відповідачем,  що набрало законної сили,  неповнолітній ОСОБА_5 повинен проживати з
матір"ю.

Обставини,  встановлені судовим рішенням у цивільній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлені ці
обставини,  ч.3  ст. 61 ЦПК України.

Таким чином
неповнолітній ОСОБА_5 повинен проживати з матір"ю,  а не з батьком.

Згідно  ст.  33
Конституції України,  кожному,  хто на законних підставах перебуває на
території України,  гарантується свобода
пересування,  вільний вибір місця
проживання,  право вільно залишати
територію України,  за винятком
обмежень,  які встанавлюються законом.

Предметом
спору по справі є право виїзду за кордон неповнолітнього ОСОБА_5 з його
матір"ю. Таким чином очевидно,  що
вона не має вказаних обмежень і неповнолітній її син,  відповідно рішення суду,  повинен жити з нею і їхати з нею за кордон
України.

При
вирішенні справи суд враховує думку неповнолітнього ОСОБА_5,  який в суді заявив,  що не бажає проживати ,  спілкуватись з батьком і хоче поїхати з
матір"ю проживати в Хакасію,  що
відповідає вимогам ч.2  ст.  160 СК України. Враховує вимоги ч.1  ст.
141 СК України,  що мати,  батько мають рівні права та обов'язки щодо
дитини,  незалежно від того,  чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до частин 1-2  ст.  155 СК України,  здійснення батьківських прав та виконання
обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідач
належним чином не виконує свої батьківські права,  не сплачує аліменти на утримання свого
неповнолітнього сина. Матір вказаного сина і практично його самого позбавив
житла,  права користуватись будинком в
якому вони проживали. Суд в діях відповідача вбачає в відносинах до свого
неповнолітнього сина ОСОБА_5 очевидну непослідовність.

Суд не знаходить підстав для задоволення вимог відповідача.

Відповідно  ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян України" №3857-ХХ ,  від 21 січня 1994 року,  передбачено,
що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Справа
судом розглянута в межах позовних вимог і наданих сторонами по справі доказів.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  19,  141,
155, 160 СК України,   ст.  33 Конституції України,  Законом України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян України" № 38-57-ХХ,  від 21 січня 1994 року,   ст.
ст. 10,  11,  60, 61, 209, 212-215 ЦПК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Дозволити виїзд за
кордон    України    неповнолітньому ОСОБА_5,  народження ІНФОРМАЦІЯ_1,  разом з його матір"ю ОСОБА_1 на постійне
місце проживання.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  або
в порядку ч.4  ст.  295 ЦПК України.