Номер справи 2-297 Категорія
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                     УКРАЇНИ

10 серпня
2007 року                 Маневицький районний суд Волинської області в
складі:

головуючого -
судді             Покидюка М.В.

при секретарі                                                   Боймиструк О.Ф.

з участю позивачки                                          ОСОБА_1

відповідача                                                      ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про виселення з будинку за неможливості спільного

проживання,-

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2007 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про
виселення з будинку за неможливості спільного проживання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона після погодження про спільне
проживання з ОСОБА_3 У 2004 році дозволила його
реєстрацію в 1/2 частині АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності.

Після року спільного проживання відповідач покинув роботу, став зловживати
спиртними напоями, влаштовувати в сім"ї
сварки, які переростали в бійку. На зауваження' її та працівників міліції не реагував. За таку поведінку в сім"ї він
неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності
та піддавався заходам громадського впливу.

Так, 17 грудня 2006 року відповідач у нетверезому стані влаштував в
сім"ї дебош, який був припинений після втручання її дітей
та зверненням в райвідділ міліції. 10 січня 2007 року ОСОБА_2, у нетверезому стані, знову погрожував позивачці
розправою, але свій намір з тих же підстав до кінця не довів. По даному факту в порушенні кримінальної справи проти
відповідача відмовлено із-за відсутності в його діях реальної загрози її життю.

11 січня 2007 року ОСОБА_2, у нетверезому стані,
вибив вхідні двері в її будинок, ображав

нецензурними словами, погрожував вбивством і свої
дії припинив після втручання міліції. 7 березня

2007 року він затіяв сварку з її сином, який
намагався припинити агресивні дії відповідача проти неї.

Відповідачем було вчинено ряд інших дій спрямованих на порушення правил
спільного співжиття. Дальше спільне проживання
може привести до трагічних наслідків, на які він спроможний, так як відбував покарання за вбивство своєї першої дружини.

Добровільно звільнити квартиру
відповідач відмовляється.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд виселити
відповідача з її квартири із-за неможливості
спільного проживання без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, із підстав викладених в позовній
заяві, позовні вимоги підтримала, пояснила, що
відповідач, починаючи з 2004 року, постійно порушує правила співжиття, за що неодноразово піддавався заходам
громадського впливу та адміністративній відповідальності.
Був випадок коли він спричинив їй ножове поранення грудної клітки, за що вона його простила. Він вчиняв набагато більше порушень правил
співжиття ніж ті порушення, за які вона представила
документи в суд. Дальше спільне співжиття стало неможливим, просить виселити

2

відповідача із квартири без надання іншого житла.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, пояснив, що він дійсно вчиняв ті
порушення правил співжиття, на які вказує позивачка. Робив це тому, що хотів з
нею спільно жити. В даний час переконаний що спільне життя з нею
є неможливим, а тому не заперечує про виселення його із квартири, з тих
підстав на які вказує позивачка, без надання іншого житла.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши
матеріали справи, суд вважає, що

позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно

вимог ч. 1 ст.
116, ст. 157 ЖК України якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за призначенням, або систематичним
порушення правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтерисованих
осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні поясненнями сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 доведено,
що відповідач ОСОБА_2, починаючи з 2004 року постійно
порушує правила соціалістичного співжиття, проживаючи разом з
позивачкою ОСОБА_1 в АДРЕСА_1яка     належить     їй
на     праві     приватної     власності.

Об"єктивність показань сторін та свідків підтверджується, дослідженими
судом, постановами про відмову в порушенні кримінальної
справи від 5 серпня 2004 року, 7 листопада 2005 року, 14 березня, 23 грудня 2006 року, 19 січня, 22 січня, 15 березня 2007 року, в
яких знайшли своє закріплення факти порушення правил
соціалістичного співжиття вчинені відповідачем ОСОБА_2 Ці факти частково підтверджуються також довідкою Маневицького РВ УМВС
України у Волинській області № 1234 від 4 квітня 2006 року.

Велика кількість порушень правил соціалістичного співжиття свідчить про те,
що заходи запобігання і громадського впливу
щодо ОСОБА_2 виявились безрезультатними.

З цих підстав позов підлягає до повного задоволення, а ОСОБА_2 виселенню із
квартири, належній позивачці, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на
користь позивачки 7,50 гривень витрат на інформаційно
- технічне забезпечення розгляду справи судом та в дохід держави 8,50 гривень судового збору, від сплати якого звільнена позивачка.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.
116, 157 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Виселити ОСОБА_2з АДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення
за неможливості спільного проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 (сім) гривень 50 копійок витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи
судом та в дохід держави 8 (вісім) гривень 50 копійок судового
збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через
Маневицький районний суд шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення і поданням після цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст.
295 ЦПК України.