Справа
№2-8193-2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2007
року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого
судді - Р.В. Кузнецова,

при секретарі -
О.В. Оганянц, розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Слов'янського
міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1, з позовом до ОСОБА_2, про визнання права
власності, обґрунтувавши свій позов тим, що відповідно свідоцтва про право
власності на житло - була приватизована квартира АДРЕСА_1. Квартира
приватизована у рівних долях на ОСОБА_3 і відповідачку. 16.03.1994 року ОСОБА_3
оформила на його ім'я заповіт на 1/2 частину квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
його бабуся ОСОБА_3. Після смерті бабусі він не подавав заяви до нотаріальної
контори про прийняття спадщини за заповітом, так як не знав, що йому необхідно
переоформити 1/2 частину квартири на своє ім'я. Він вважав, що 1/2 частина
вказаної квартири належить йому за законом, так як мається заповіт. 1.10.2007
року між ним та відповідачкою була укладена мовна угода договору
купівлі-продажу 1/2 частини вищевказаної квартири. За вказаною домовленістю він
передав відповідачці 10000 грн. в рахунок купівлі 1/2 частини спірної квартир.
1.10.2007 року відповідачка написала розписку у якій вказала, що отримала від
нього 10000 грн., в рахунок здійснення угоди договору купівлі-продажу 1/2
частими квартири та домовилися, що 1.12.2007 року здійснять угоду
купівлі-продажу квартири. 1.12.2007 року він зустрівся з відповідачкою, щоб
домовитись про час здійснення нотаріальної угоди купівлі-продажу, але
відповідачка пояснила, що вона загубила документи на квартиру та без вказаних
документів неможливо укласти договір купівлі-продажу. Відповідачка не проти
здійснити угоду купівлі-продажу 1/2 частини квартири, але з-за непередбачених
обставин угода не може бути здійснена нотаріально. У спірній квартирі він
зареєстрований та проживає з 18 травня 1994 року, за цей період часу він
здійснював комунальні платежі, користувався та розпоряджався квартирою, але
документально квартира за ним не рахується. Тому, просить суд, визнати за ним
право власності на 1/2 частину вказаної квартири, як на майно, отримане в
порядку спадкування після смерті його бабусі, ОСОБА_3 та визнати угоду дійсною,
укладену між ним та ОСОБА_2, про купівлю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та
визнати за ним право власності на вищевказану квартиру.

Позивач в
судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на
обставини вказані в позові та просив суд їх задовольнити.

Відповідачка в
судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі та не
заперечувала проти їх задоволення.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії
заповіту від 16.03.1994 року посвідченого державним нотаріусом Першої
Горлівської державної нотаріальної контори 16.03.1994 року за реєстровим
номером 2-1339, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження:
належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 заповіла онуку ОСОБА_1(а.с. 7).

Згідно копії
свідоцтва № 360 про право власності на житло наданої 3 лютого 1994 року на
праві приватної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються власниками
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно з наданою
копією свідоцтва про смерть - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відповідно ч.3
ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не
заявив про відмову від неї.

Позивач проживав
разом з померлою бабусею на час її смерті та це не оспорює відповідачка (а.с.
4).

Згідно ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позивач являється
правонабувачем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, шляхом прийняття спадщини, після
її смерті придбав право власності на спадкове майно - 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, суд вважає можливим визнати за
позивачем право власності
на 1/2 частину вказаної квартири, як на майно, отримане в порядку спадкування
після смерті його бабусі, ОСОБА_3.

Як встановлено в
судовому засіданні і підтверджується розпискою наданою відповідачкою ОСОБА_2
позивачу ОСОБА_1, ОСОБА_2, продала ОСОБА_1 належну їй 1/2 частину квартиру
АДРЕСА_1, позивач передав відповідачці встановлену суму у рахунок купівлі 1/2
частини квартири, а відповідачка передала у користування позивачу вищевказану
1/2  частину квартири, але даний договір
купівлі-продажу не відповідає вимогам ст. 657 ЦК України, тобто він не був нотаріально посвідчений, а тому
позивач не може зареєструвати своє право на дану квартиру.

Згідно ст. 220
п. 2 ЦК України,
якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна з сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним.

Тому, суд, вважає
за необхідне визнати даний договір купівлі-продажу дійсним, та визнати право
власності на 1/2 частину квартири належну ОСОБА_2, розташовану АДРЕСА_1 за
позивачем - ОСОБА_1.

Згідно ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або
незаконності набуття права власності не встановлена судом.

Правомірність
володіння, користування та розпорядження вищевказаною квартирою ніким і ніколи
не заперечувалась.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 220,328,1216,1268 ЦК України, ст.ст.
10,131, 169, 213, 215,221 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на майно, отримане
в порядку спадкування після смерті його бабусі, ОСОБА_3.

Визнати, договір
купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, з одного
боку, та ОСОБА_1, з другого боку, дійсним.

Визнати, за
ОСОБА_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі ст.
221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у
справі, а також державному виконавцю, який виконує рішення, вони мають право
звернутися до суду с заявою
про роз'яснення рішення суду протягом десяти днів, якщо воно не виконане або не
закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового
виконання.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження
до Апеляційного суду Донецької області, через Слов'янський міськрайонний суд.