По справі № 2-4954/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року  Московський районний суд м.  Харкова у складі:

головуючого судді - Погасій
О.Ф.

при секретарі -  Бащук В.О. за участі представника позивача - Пащенко К.О.
та Курильської О.А.

представника відповідача -
ОСОБА_1  представників третьої особи -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.  Харкові уточнену позовну заяву ОСОБА_4 до
Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія
"ОРАНТА",  третя особа
Національний технічний Університет „Харківський політехнічний інститут» про
стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з позовною заявою про стягнення
з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія
"ОРАНТА" суми страхового відшкодування в розмірі 25111, 00 гривень та
моральної шкоди в розмірі 10000, 00 гривень. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим,  що між ним та HACK «Оранта» 12
жовтня 2005 року було укладено Договір добровільного страхування майна та
відповідальності власника (користувача) житлового приміщення серія MB № 0002211.

21 лютого 2006 року на стелі його квартири,  розташованої за адресою: АДРЕСА_1,  виступила рідина,  внаслідок чого було пошкоджено оздоблення
стелі,  стін та підлоги. Про настання
зазначеного факту позивач своєчасно повідомив відповідача,  яким у присутності представника
житлово-експлуатаційного відділу відомчого підпорядкування (НТУ ХПІ) було
проведено оглянуто квартиру та встановлено факт іі залиття. Звернувшись до відповідача
за виплатою страхового відшкодування,
позивач після тривалого листування отримав відмову у виплаті
відшкодування,  оскільки HACK "Оранта"
зазначений випадок не визнало страховим.

Позивач вважає,  що
відмова відповідача від виплати відшкодування є необґрунтованою,  оскільки він не був ознайомлений з Правилами
добровільного страхування № 97,
затвердженими рішенням Правління HACK „Оранта" від 22.02.05 № 67 якими було надано
тлумачення страхового випадку „вплив рідини". А також,  оскільки не віднесення відповідачем
потрапляння води до вищезазначеного страхового ризику є неправомірним,  оскільки мав місце «вплив рідини» на
застраховане майно. Таким чином,  позивач
вважає,  що відповідач повинен
відшкодувати позивачеві суму збитків,
спричинених впливом рідини. Посилаючись на висновок спеціаліста - ТОВ
„Стройсенс" позивач просить стягнути понесені ним збитки в сумі 25111, 00
грн.

Окрім того,
позивач вважає,  що в зв'язку з
навмисною та безпідставною невиплатою страхового відшкодування,  йому завдано моральної шкоди,  яка полягає в порушенні нормальних життєвих
зв'язків,  неможливості тривалий
нормально користуватись своєю квартирою,
відсутності домашнього комфорту та постійній напруженості,  погіршення його сімейних стосунків. Моральну
шкоду позивач оцінює в 10000, 00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_5 підтримала вимоги у повному
обсязі та додатково пояснила,  що після
придбання квартири,  позивач на

складених актів такого страхового ризику не наставало.
Також відповідач зазначає,  що висновок
ТОВ «Стройсенс» не може бути прийнято у якості доказу,  оскільки позивач не надав доказів того,  то зазначене підприємство має право
здійснювати оціночну діяльність.

Представник третьої особи ОСОБА_2 проти позову
заперечувала,  посилаючись на те,  що залив квартири стався не з вини ЖЕВ НТУ
«ХПІ»,  на балансі якого знаходиться
будинок,  а з причин природного характеру
внаслідок різкого перепаду температури і як наслідок цього танення снігу. При
цьому,  представник третьої особи
зазначила,  що перепланування і ремонт
квартири АДРЕСА_1,  в тому числі і заміна
покрівлі (даху) з обладнанням «світового ліхтаря» проводилися
позивачем-власником квартири самовільно без проекту і технічного нагляду.
Представники ЖЕВ під час проведення цих робіт присутні не були і виконані роботи
не приймали. Також представник зазначила,
що в ЖЕВ взагалі не було ключа від дверей,  що ведуть на дах.

Представник третьої особи ОСОБА_3  підтримала
пояснення іншого представника третьої особи. Та зазначила,  що до моменту залиття квартири скарг від
ОСОБА_4 щодо стану даху не надходило.

Допитаний як свідок ОСОБА_6 пояснив,
що працюючи у ТОВ «Стройсенс»,
він безпосередньо керував будівельними роботами у квартирі ОСОБА_4
Ремонт та перепланування квартири було проведено ліцензованою фірмою на підставі
проектної документації. Роботи було проведено якісно та з поліпшенням і
підсиленням конструкцій стелі та даху без зміни самих конструкцій,  про що свідчить Акт державної комісії про
прийняття в експлуатацію самовільно переобладнаної квартири та балкону,  затверджений Рішенням виконкому Київської
районної ради м.  Харкова від 06.03.2001
р. № 62-11. Також свідок пояснив,  що
піднімався на дах після того як стався залив квартири,  та вважає причиною заливу наявність дірок та нещільностей у даху.

Допитана як свідок ОСОБА_7  пояснила,
що вона працюючи техніком ЖЕВ НТУ ХПІ,
оглядала місця заливу
та дах. Свідок також пояснила,  що останній ремонт даху проводився у 2002
році не третьою особою,  а безпосередньо
позивачем після проведення ним ремонту у своїй квартирі. Після цього
капітальний та поточний ремонти даху третьою особою не проводились. Також
свідок повідомила,  що оскільки ремонтні
роботи даху було виконано з неналежною якістю,
то між металевими листами покрівлі даху виникли щілини у які талі води з
даху потрапили на горище та у квартиру позивача. Свідок повідомила,  що будинок утримується відповідно до правил
утримання,  затверджених Міністерством
освіти та науки України,  за якими
обов'язок третьої особи зчищати сніг з даху не передбачено,  та в штаті останнього взагалі відсутні
відповідні спеціалісти та необхідні для цього кошти.

Суд,  заслухавши
пояснення представників сторін,  третьої
особи та свідків,  дослідивши матеріали
справи,  вважає,  що позов підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Між позивачем та відповідачем 12.10.05 було укладено
Договір добровільного страхування майна та відповідальності власника житлового
приміщення . Відповідно до  ст.  20 ЗУ „Про страхування" страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з
умовами та правилами страхування. З огляду на те,  що відповідачем до суду надано копію заяви
позивача на страхування майна від 12.10.06,
яка підтверджує факт ознайомлення позивача з Правилами добровільного
страхування № 97,  затвердженими рішенням
Правління HACK „Оранта"
від 22.02.05 № 67,  суд не може прийняти
доводи позивача про те,  що йому не
відомі зазначені правила,  а відповідачем
порушено порядок укладення договору страхування.

21.02.06 стався залив квартири позивача,  розташованої за адресою: АДРЕСА_1,  а саме: на стелі виступила рідина,

внаслідок чого було пошкоджено оздоблення стелі,  стін,
підлоги. Відповідно до п. 2.2.З. Договору
одним зі страхових ризиків є «вплив рідини». Судом встановлено,  що залиття сталось через просочення води до
квартири позивача з горища,  до
якого,  в свою чергу,  вода потрапила через нещільності між
металевими листами покрівлі та через відчинене слухове вікно,  внаслідок танення снігу в період відлиги.
Відповідно до Правил добровільного страхування HACK «Оранта» в ред. 2005 під страховим ризиком „вплив
рідини" слід розуміти вплив рідини з водопровідних,  каналізаційних і опалювальних систем
внаслідок їх розриву або переповнення,  в
тому числі із сусідніх приміщень,  а саме
витікання рідини всупереч встановленим нормам експлуатації зі стаціонарних
систем водопостачання і каналізації; устаткування,  що безпосередньо з'єднане з трубами систем
водопостачання і каналізації; систем водяного чи парового опалення. Згідно
висновку Інституту «Укрміськбудпроект» № 09/15-502 від 02.07.2007р. Державні
будівельні норми України відносять горище до приміщень будівлі,  тобто для приміщень останнього поверху,  які розташовані безпосередньо під горищем,  горище є сусіднім приміщенням.  З викладеного виходить,  що залиття квартири позивача сталося
внаслідок просочення рідини з сусіднього приміщення,  тобто є страховим випадком,  передбаченим Договором страхування,  укладеним між сторонами. Доводи
відповідача,  що страхове відшкодування
не підлягає виплаті оскільки випадок,  що
стався не підпадає під страховий ризик «зливові дощі,  тиск снігового шару»,  передбачений п. 5.1.2.3. Правил № 97 не
можуть бути прийняті судом,  оскільки
підставою виплати страхового відшкодування є настання іншого передбаченого
правилами № 97 страхового ризику «вплив рідини». Відповідно до  ст.  8
ЗУ „Про страхування" страховий випадок - подія,  передбачена договором страхування або
законодавством,  яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми
(страхового відшкодування) страхувальнику,  застрахованій або іншій третій особі. З
викладеного виходить,  що відповідач
неправильно визначив страховий ризик,  що
настав у даному випадку,  та як
наслідок,  неправомірно відмовив
позивачеві у виплати відшкодування.

Посилання відповідача на те,  що висновок ТОВ «Стройсенс» не може бути
прийнятий як доказ розрахунку вартості шкоди,
з огляду на те,  що позивач не
надав доказів того,  що зазначене
підприємство має право проводити експертну діяльність,  не може бути прийнято судом,  оскільки Висновок № 0001 від 21.05.06 ТОВ
«Стройсенс» не є висновком експерта. Зазначений документ є письмовим доказом
вартості відновлювальних робіт,
складений будівельною організацією. Відповідно до  ст.  60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Позивачем доведено суму позовних вимог,
проте відповідачем не надано жодних доказів невідповідності зазначеної у
висновку суми матеріальної шкоди її дійсному розміру,  а заперечення ґрунтуються лише на
припущеннях.

Доводи відповідача та третьої особи,  щодо винних дій позивача,  а саме: що самовільний ремонт та
реконструкція квартири призвели до порушення конструкції перекриття стелі і
даху,  і як наслідок,  спричинили просочення талої води до квартири
позивача,  не можуть бути прийняті
судом,  оскільки Акт державної комісії
про прийняття в експлуатацію самовільно переобладнаної квартири та
балкону,  затверджений Рішенням виконкому
Київської районної ради м.  Харкова від
06.03.2001 р. № 62-11 засвідчив правомірність реконструкції та відповідність
реконструйованої квартири ДБН. Окрім того,
судом встановлено,  що відповідно
до довідки від 15.11.00,  виданої
Начальником ЖЕО НТУ ХПІ,  що є структурним
підрозділом третьої особи,  останньою
було надано позивачеві дозвіл на ремонт,
реконструкцію та перепланування квартири згідно проекту.

Відповідно до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових
територій»,  затверджених наказом
Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17
травня 2005 р. № 7 6 балансоутримувач будинку,
споруди,  житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) це власник або юридична
особа,  яка за договором з власником
утримує на балансі відповідне майно,  а
також веде бухгалтерську,  статистичну та
іншу передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів,
необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів
та утримання,  а також забезпечує
управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з
законом.  Таким чином,  саме на третій особі лежить обов'язок
утримання жилого будинку в якому мешкає позивач. Так згідно п. 4.4.1. Правил
під час експлуатації будинку необхідно забезпечувати відсутність: дефектів
металевих з'єднань у сполученнях дерев'яних конструкцій крокв,  гідроізоляції; ураження деревини
дереворуйнувальними комахами і будинковим грибком,  наднормативний прогин риштування,  крокв,
прогонів; у металевих дахах - пошкодження фарбування і корозії
металу,  особливо у вузлах з'єднання
(болти,  зварювальні шви,  косинки тощо). Відповідно до п. 4.4.19.
Правил слухові вікна повинні бути обладнані зйомними жалюзями і відкриті
протягом весняного і літнього періодів. З настанням холодів і дощів жалюзі
знімають,  а вікна закривають. У цей час
слухові вікна відкривають тільки в суху погоду для провітрювання. Проте третьою
особою не було додержано вищезазначених норм,
що підтверджується поясненнями свідків та представників третьої особи.

Відповідно до
ст.  979 ЦК України та
ст.  16 ЗУ „Про страхування" страхування - це письмова угода між
страхувальником та страховиком,  згідно
якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у передбачений договором строк страхувальнику або
іншій особі,  визначеній у договорі
страхування страхувальником,  на користь
якої укладено договір страхування,  а
страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі. Свої зобов'язання щодо
своєчасної оплати платежу позивач виконав у повному обсязі. Відповідач свої
зобов'язання за договором не виконав,
так,  відповідно до  ст.  12
Правил страхування в ред.
2005 року виплата страхового відшкодування здійснюється
страховиком на підставі заяви страхувальника і страхового акта. Страховий акт
складається страховиком або уповноваженою ним особою протягом ЗО днів після
отримання Страховиком усіх необхідних документів,  що підтверджують причини настання страхового
випадку і розмір збитку. Страхове відшкодування виплачується протягом 10-ти
робочих днів з дати складання страхового акта. Проте на момент розгляду справи
відповідач не сплатив позивачеві страхове відшкодування. Відповідно до  ст.
526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог,  що звичайно
ставляться. Стаття 610 ЦК України визначає,
що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням
умов,  визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). З огляду на те,
що відповідач відмовився від виплати страхового відшкодування
позивачеві,  він є таким,  що порушив прийняте на себе зобов'язання за
Договором страхування. Статтею 611 ЦК України,
як один з наслідків порушення зобов'язання передбачено відшкодування
збитків та моральної шкоди. Суд встановив,
що порушення відповідачем строків розгляду питання про виплату
страхового відшкодування,  та відмова в
його виплати завдали позивачеві моральної шкоди. Відповідно до п. 23 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 12.04.96 № 12 „Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист прав споживачів",  при вирішенні вимог споживачів про
відшкодування моральної шкоди на підставі
ст.  24 ЗУ „Про захист прав споживачів" ( ст.

22 в
нов. ред. Закону) суди повинні виходити з
роз'яснень,  які Пленум Верховного суду
України дав у Постанові від 31.03.95 № 4 „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового характеру,
яких споживач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших
негативних явищ,  що настали через
незаконні винні дії продавця,  виконавця
чи їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом
і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної
шкоди,  а має ґрунтуватися на характері й
обсязі моральних і фізичних страждань,
заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Суд вважає,  що позивачем доведено факт спричинення йому
відповідачем моральної шкоди,  та вважає
заявлену позивачем вимогу спів розмірною з матеріальними збитками та душевними
стражданнями позивача.

З врахуванням встановлених фактів,
суд доходить висновку,  що
викладені у позові ОСОБА_4 такими,  що
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись  ст.  ст. 209,
213,  214,  215 ЦПК України,   ст.
ст.  526,  610, 611 ЦК України,   ст.  22 ЗУ «Про захист прав споживачів»,   ст.
ст. .16,  20,  ЗУ «Про страхування» суд,  -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити
частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на користь ОСОБА_4 суму
страхового відшкодування в розмірі 25111, 00 гривень,  моральної шкоди в розмірі 5000, 00
гривень,  витрати на сплату послуг
адвоката у розмірі 5000, 00 гривень та витрати на сплату послуг спеціаліста в
сумі 2200, 00 гривень,  а всього 37311
/тридцять сім тисяч триста одинадцять гривень/.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Харківського Апеляційного суду,  через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст. 295 ЦПК України.