Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30   жовтня 2007 року Києво-Святошинський
районний суд в складі головуючого

судді    Дубае
Т.В.       при секретарі
Паламарчук І.І.,      розглянувши позовну
заяву

ОСОБА_1
до ОСОБА_2,  третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального округу Авдієнко Віталій Вікторович про
визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та
визнання удаваним договору доручення,  -

встановив:

У   липні 2007 року  позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В
позовній заяві посилався на те,  що на
підставі Державного акта на право приватної власності на землю,  виданого на підставі рішення Чабанівської
сільської ради від 15 грудня 1996 року,
йому на праві приватної власності належала земельна ділянка для
обслуговування жилого будинку і господарських будівель розміром 0, 0956 га по
АДРЕСА_1

20
червня 2006 року він продав вказану земельну ділянку за 398950 грн. відповідачу
ОСОБА_2

Проте на
підставі ч.1  ст. 230 та  ст. 216 ЦК України позивач просить визнати
недійсним вказаний договір купівлі-продажу в частині 0, 030 га земельної
ділянки,  з тих підстав,  що в договорі не зазначено право позивача
довічно користуватися 1/3 частиною цієї земельної ділянки,  про що він домовлявся з відповідачем.  Про наявність такої домовленості свідчить
те,  що в день укладення договору
купівлі-продажу відповідач видав йому нотаріально посвідчену довіреність на
розпорядження 1/3 частиною земельної ділянки. Але так як в договорі
купівлі-продажу цієї обставини не зазначено,
відповідач ввів його в оману,
позивач просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки,  та зобов"язати
відповідача повернути позивачеві 0, 030 га земельної ділянки,  щоб він міг обслуговувати споруду з вуликами.

У жовтні
2007 року позивач доповнив свої вимоги вимогами про визнання договору
дорученння удаваним правочином на підставі
ст. 235 ЦК України
та зобов»язання відповідача письмово укласти договір про право постійного
користування позивача земельною ділянкою розміром 0, 030 га,  оскільки саме така домовленість була
досягнута сторонами при укладенні 20 червня 2006 року договору купівлі-продажу
земельної ділянки та договору доручення на розпорядження земельною ділянкою.

В
судовому засіданні представник позивач та його представник підтримали позовні
вимоги.

Відповідач
та його представник позов не визнали ,
посилається на правомірність укладеного договору,  що домовленість була про продаж всієї
земельної ділянки,  саме за всю земельну
ділянку позивачеві було сплачено її вартість у сумі 398950 грн. ,  а довіреність відповідач дійсно видавав
позивачеві,  оскільки той попросив,  щоб його вулики постояли на земельній ділянці
до осені,  поки він їх продасть. Через
рік після продажу земельної ділянки ціни зросли,  тому позивач вирішив затіяти вказаний спір.

Третя
особа в судове засідання не з «явилася направила суду лист про слухання справи
в їх відсутності.

Вислухавши
пояснення сторін,  дослідивши письмові
докази,  суд вважає,  що позов не підлягає до задоволення,  виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень.

2

Згідно  ст. 230 ЦК
України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин,  які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього Кодексу),  такий правочин визнається судом
недійсним.  Обман має місце,  якщо сторона заперечує наявність
обставин,  які можуть перешкодити
вчиненню правочину,  або якщо вона замовчує
їх існування.

За
правилами  ст.  638 ЦК
України договір є укладеним,  якщо
сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно
до  ст. 655 цього Кодексу за договором
купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві),  а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і зобов'язується сплатити за нього певну грошову Суму.

Отже
,  істотними умовами договору
купівлі-продажу є ціна та предмет купівлі-продажу. Судом встановлено,  що до підписання договору купівлі-продажу
сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору: розміру земельної
ділянки,  що продається,  та її ціни.

З
матеріалів справи вбачається,  що 20
червня 2006 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 належну йому на праві приватної
власності на підставі Державного акта на право приватної власності на
землю,  виданого на підставі рішення
Чабанівської сільської ради від 15 грудня 1996 року,  земельну ділянку для обслуговування жилого
будинку і господарських будівель розміром 0, 0956 га пАДРЕСА_1за 398950
грн.,  уклавши нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу. Гроші за вказану земельну ділянку продавець отримав
від покупця повністю до підписання договору,
що стверджується п.4 вказаного договору.

Відповідно
до вимог  ст. 60 ЦПК України позивач не
довів,  що вказаний договір
купівлі-продажу укладений ним внаслідок обману з боку відповідача. Сторонами
досягнуто всіх істотних умов договору,
зокрема щодо предмета,  його
кількості та вартості,  тобто ціни. А
згідно  ст. 229 ЦК України помилка
щодо мотивів правочину не має істотного значення. Посилання на позивача на
довіреність,  видану відповідачем в день
підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки,  не спростовує доводів відповідача про
те,  що він видав довіреність,  оскільки на земельній ділянці тимчасово
залишалися вулики позивача. Ніяких домовленостей про довічне користування
частиною земельної ділянки не було. Ту обставину,  що продано було всю земельну ділянку і саме
за всю земельну ділянку позивач отримав гроші свідчить і той факт,  що у позовній заяві позивач посилається на
те,  що він згоден повернути позивачеві
вартість 1/3 частини земельної ділянки. Ці обставини свідчать про те,  що через рік після продажу земельної ділянки,  коли ціни на землю зросли,  позивач намагається частково визнати
недійсним договір купівлі-продажу. Проте доказів обману з боку відповідача
позивач у суді не довів. Тому суд відмовляє у позові.

Не
доведеними суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання удаваним правочином
договору доручення від 20 червня 2006 року,
оскільки підстав,
передбачених  ст.  235 ЦК
України,  позивач як того
вимагає  ст. 60 ЦПК України,  не довів. Тому суд не вбачає підстав для
зобов»язання відповідача укласти з позивачем договір про його право постійного
користування проданою ним земельною ділянкою.

На підставі
викладеного,   ст. 215,  230ЦК
України,    керуючись  ст.
ст.  60,  212 - 215,
218 ЦПК України,  суд-

вирішив:

Відмовити
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу Авдієнко Віталій Вікторович про визнання частково

3

недійсним
договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання  удаваним договору доручення.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.