РІШЕННЯ

Ім'ям України

1 листопада 2007 року                            Бершадський районний
суд

Вінницької
області

В складі
головуючого    судді       Гуцола В.І.

при
секретарі                                             Гончар С.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового
будинку,

встановив:

Позивачка
ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до відповідачкиОСОБА_2 про розірвання
договору купівлі-продажу житлового будинку з тих підстав, що як стверджує, вона
одиноко проживає в АДРЕСА_1.
Враховуючи добре ставлення відповідачки до неї, вона не заперечувала, щоб
відповідачка вела з нею спільне господарство, мешкала разом зі своїм чоловіком
в її будинку. В жовтні-листопаді 2005 року відповідачка возила її в МБТІ, потім
до нотаріуса, де вона розписалась декілька раз. Ніяких грошей вона це платила і
їй ніхто ніяких грошей не платив. Пізніше від сільського голови та від
нотаріуса вона взнала, що 19.10.2005 року вона продала свій власний будинок відповідачці
за 7 тисяч гривень. Вважає, що при цьому була використана її довірливість.
Тому, керуючись ст.ст. 651 п.2, 653 п.5 655 ЦК України просить розірвати договір купівлі-продажу
житлового будинку, розташованого в с
Флорино вул. Вокзальна 33 від 19.10.2005 року.

В
судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги, стверджуючи, що
перебуваючи у віці 81 рік станом на 19.10.2005 року, відчуваючи немічність та
доволі часто хворіючи, вона потребувала і потребує стороннього догляду. Тому
свій вибір вона спинила на громадянціОСОБА_2, яка мешкає неподалік, Вона та її
чоловік погодились допомагати їй та доглядати її, деякий час приносили їй їжу,
користувались земельною ділянкою, брали гроші для належного оформлення будинку.
Вона малограмотна, освіта всього два класи, погано бачить, читати, а тим більше
розумітися в документах, не може. Восени 2005 року відповідачка та її чоловік
возили її до нотаріуса в м. Бершадь, показували де розписуватись і вона
розписувалась, вважаючи, що оформляють документи на хату і готують договір
довічного утримання. На момент підписання документів вона не мала

наміру продавати
хату і не уявляла, що підписує договір купівлі-продажу будинку, після
повернення від нотаріуса відповідачка з чоловіком перейшли жити до неї і жили
до 14.10.2006 року. Коли відносини між нею та відповідачкою погіршились, вона
звернулась в сільську раду і дізналась, що 19.10.2005 року продала свій будинок
за сім тисяч гривень. Але ніхто їй ніяких грошей не давав, навпаки, брали у
неї, наміру продавати хату в неї не було і не могло бути, оскільки іншого житла
у неї немає, підписуючи договір купівлі-продажу своєї хати, вона не розуміла
значення своїх дій, підписуючи цей договір, вона діяла під впливом помилки,
вважаючи, що підписує договір. довічного утримання, аОСОБА_2 скористалася її
старістю, безпорадністю, безграмотністю, а також її важким станом. Тому,
керуючись ст.ст. 225, 229, 233 ЦК
України, просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку по вул..
Вокзальній 33 в с.Флорино Бершадського району Вінницької області від 19.10.2005
року недійсним.

Представник
позивача ОСОБА_3підтримує
позовні вимоги ОСОБА_1, пояснив, що позивачка проживає одиноко, близьких
родичів, крім племінника, який проживає у Росії, у неї немає. Вона вже немічна,
неможе вести домашнє господарство, і вона просила відповідачку, щоб та
використовувала город, опікувалась нею, так як вони сусіди, а вона б з нею
розрахувалась. В жовтні-листопаді 2005 року відповідачка сказала їй, що треба
готувати документи, поновляти технічний паспорт і почала возити її до МБТІ, а
потім до нотаріуса, де вона розписувалась, а за що не знає, бо недобачає.
Грошей ні вона ніде не платила, ні їй ніхто грошей не платив. Пізніше від
сільського голови, а потім від нотаріуса вона взнала, що 19.10.2005 року вона продала
відповідачці свою хату за сім тисяч гривень ОСОБА_1 малограмотна, може тільки
розписатись, читати не вміє, наміру продавати хату в неї не було, вважала, що
оформляє договір довічного утримання, а також відповідачка скористалася її
старістю, безпорадністю та безграмотністю, тому просить визнати договір
купівлі-продажу недійсним.

ВідповідачкаОСОБА_2
в судовому засіданні позов не визнала, пояснила що позивачка є її сусідкою,
діти в неї повмирали, залишився лише племінник, котрий проживає в Росії. Позивачка
виявила бажання продати їй свою хату. Вона погодилась і купила її за сім тисяч
гривень а відповідачка передала будинок, в якому вона зробила ремонт, зробила
туалет та викопала криницю. Просить в позові відмовити.

Представник
відповідача адвокат ОСОБА_4 позов не визнала, пояснила, що будь-яких підстав
для визнання договору купівлі - продажу, укладеного між ОСОБА_1 таОСОБА_2
немає, позивачка та її представник не довели наявність обставин, передбачених
ст.ст. 225, 229, 233 ЦК України8вармб,
тому просить в позові відмовити.

Заслухавши
сторін, їх представників,, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає,
що позов задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом
встановлено, що 19 жовтня 2005 року позивачка ОСОБА_1та відповідачкаОСОБА_2
уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами,
розташованого в АДРЕСА_1, згідно якого відповідачка сплатила позивачці ще до
нотаріального посвідчення цього

договору сім тисяч гривень, а позивачка передала у приватну
власність житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за
вищевказаною адресою, відповідачці, цей договір нотаріально посвідчений
19.10.2005 р. приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1615.
Цей факт підтверджується як самим договором купівлі-продажу житлового будинку
від 19.10.2005 року, так в судовому засіданні підтвердив і допитаний в якості
свідка приватний нотаріус ОСОБА_5. згідно пояснень якої при реєстрації
договорів вона завжди роз'яснює людям їх права, переконується, чи вони при
здоровому глузді, питає, за яку суму домовлено, чи отримали цю суму. Такого,
щоб плутали договір купівлі-продажу з договором довічного утримання, таких
випадків не було. Також вона провіряла дієздатність сторін.

Згідно
показань свідка ОСОБА_6, вона працює листоношею 15 років, ОСОБА_1при отриманні
пенсії розписується сама, при цьому розуміє, за що розписується.

Згідно
висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1на час підписання
нею договору купівлі-продажу від 19.10.2005 року на хронічне душевне
захворювання не страждала, як на той час, так і на теперішній вона могла та
може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно
зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір,
доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки
позивачка та її представник не довели в судовому засіданні, що ОСОБА_1,
укладаючи 19.10.2005 року договір купівлі-продажу житлового будинку, в момент
його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати
ними, що вона вчинила правочин під впливом помилки або під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних умовах, суд вважає позов необгрунтованим,
безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі
ст.ст. 655, 656     Керуючись ст.ст. 130,
174 ЦПК України,

вирішив:

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового
будинку -відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подані заяви
про апеляційне оскарження протягом 10 днів з моменту його проголошення та
шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі заяви з
направленням її копії до апеляційного суду, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК
України.