Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
жовтня 2007 року Києво-Святошинський районний суд в складі головуючого судді Дубас Т.В. , при
секретарі Рудіч М.П. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
відділ реєстрації та громадянства Києво-Святошинського міськрайвідділу
внутрішніх справ про визнання такими, що втратили право користування жилим
приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Орган
опіки і піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про
усунення першкод у користуванні раніше займаними приіщеннями у жилому будинку
та вселення, -

встановив:

У лютому
2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до свого брата та його
неповнолітніх дітей про визнання такими, що втратили право на користування
жилими приміщеннями у будинку №АДРЕСА_1, з підстав, передбачених ст.71 ЖК
України.

Посилався
на ті обставини, що 1/2 частина вказаного будинку належить йому на підставі
договору дарування від 10 листопада 2003 року, а інша половина будинку - на
підставі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, виданого 30 жовтня 2006
року. Тобто, 1/2 частину будинку він успадкував після смерті матері, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. У цій половині будинку був прописаний його брат, а з 2001
року - прописані неповнолітні діти брата.

Проте з
2004 року відповідачі не проживають у згаданому будинку, так як придбали собі
будинок АДРЕСА_2 у цьому ж населеному пункті. Тому позивач просив визнати їх
такими, що втратили право на житло у належному йому будинку, так як вони більше
6 місяців без поважних причин не проживають у ньому. Крім того, позивач
доповнив вимоги , просив усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом
зняття відповідачів з реєстрації у його будинку.

У квітні
2007 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про усунення
перешкод в користуванні жилими приміщеннями. Посилався на те, що за життя
матері він із сім»єю проживав у належній матері половині будинку. Будинок мав
два окремі виходи: один для сім»ї позивача, а один - для матері та сім»ї
відповідача. Проте після смерті матері, а саме з початку 2007 року, позивач
став чинити перешкоди відповідачу у користуванні будинком: у час, коли дорослі
члени сім»ї відповідача були на роботі, а діти у школі, ОСОБА_1 змінив замок н
вхідних дверях, вселив до кімнати, яку займали відповідачі, квартирантів,
замкнув погріб. Всі речі відповідачів залишилися у будинку, про що депутатом 15
березня складено відповідний акт. Відповідач із сім»єю вимушений проживати у
друзів та знайомих. Тому просив усунути перешкоди в користуванні раніше
займаними приміщеннями.

У травні
2007 року відповідач ОСОБА_2 уточнив зустрічні позовні вимоги, доповнивши їх
вимогою про вселення його сім»ї до будинкуАДРЕСА_1, оскільки відповідач
перешкоджає їм у користуванні жилими приміщеннями у цьому будинку і вони
змушені проживати у АДРЕСА_2.

У
судовому засіданні позивач та його представник підтримав позовні вимоги та
уточнив їх правові підстави. Посилаючись на те, що відповідач не проживає у
належному

2

позивачеві будинку з 2004 року, так як разом із сім»єю
проживає у належному на праві власності його дружині будинку АДРЕСА_2 у цьому ж
населеному пункті, просив визнати його разом з неповнолітніми дочками такими,
що  втратили право користування жилими
приміщеннями у АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст.107 ЖК України. Проти
зустрічного позову ОСОБА_1 заперечує.

Відповідач позов
не визнав, заявлений ним зустрічний позов підтримав.

Вислухавши
пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а зустрічний позов не підлягає
задоволенню   з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що 1/2 частина будинку№АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 10 листопада 2003 року, а інша
половина будинку - на підставі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом,
виданого 30 жовтня 2006 року. Тобто, 1/2 частину будинку позивач успадкував
після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено,
що до 2004 року у цьому ж будинку проживав відповідач із своєю сім»єю, він та
його неповнолітні дочки ОСОБА_4 і ОСОБА_3зареєстровані у вказаному будинку.

Судом
також встановлено, що дружина відповідача з 2003 року є власником будинку
АДРЕСА_2, в якому з 2004 року проживають відповідач та його дочки. Факт
проживання у будинку АДРЕСА_2 стверджує сам відповідач у доповненнях до
позовної заяви , поданих у травні 2007 року. Ці обставини стверджуються також
актом депутата місцевої ради від 11 травня 2007 року, що ОСОБА_2, його дружина
та діти проживають поАДРЕСА_2, що належить дружині відповідача на праві
власності, довідкою Гатнянської медичної амбулаторії про реєстрацію викликів
медичної допомоги до ОСОБА_2 у 2006 році та 2007 року за адресоюАДРЕСА_2, актом
депутата місцевої ради про те, що відповідач ОСОБА_2 та його дочки не
проживають у АДРЕСА_1 з 2004 року та іншими доказами, які суд оцінює за
правилами ст.212 ЦПК України.

Відповідно
до ст.107 ЖК України наймач або член його сім»ї, який вибув на інше постійне
місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред»явлення позову про це.

Пленум
Верховного Суду України в п.11 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»
роз»яснив, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк, тощо).

Оскільки
згідно чинного законодавства особа може бути визнана такою, що втратила право
користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку, якщо вона
вийшла зі складу сім»ї останнього і перейшла проживати в інше місце, а позивач
відповідно до вимог ст.60 ЦПК України довів, що відповідач ОСОБА_2 із 2004 року
перейшов на постійне місце проживання і проживає разом із своєю сім»єю у
АДРЕСА_2, то суд визнає ОСОБА_2., ОСОБА_3 та ОСОБА_4. такими, що втратили право
користування жилими приміщеннячми уАДРЕСА_1з 2004 року та зобов»язує відділ
реєстрації та громадянства Києво-Святошинського міськрайвідділу внутрішніх
справ зняти відповідачів з реєстрації у будинку, що належить на праві власності
позивачу. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог
про вселення відповідачів до будинку позивача та усунення їм перешкод в
користуванні цим будинком.

3

На підставі ст. 107 ЖК України,
керуючись ст.ст. 60,
212-215, 218 ЦПК України, суд­

вирішив:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволити. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовити.

Визнати
ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилими
приміщеннями в будинку АДРЕСА_1.

Зобов»язати
відділ реєстрації та громадянства Києво-Святошинського міськрайвідділу
внутрішніх справ зняти з реєстрації в будинкуАДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.