Справа № 2-3582/2005 р.,№ 2-1261/2006 р., № 2-2423/2006 р., №2-339/2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2007 p.
Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі
головуючого судді Сьоря СІ., при секретарі Бокатюк Ю.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справи за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до
юридичної особи ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» та його
структурного підрозділу без створення юридичної особи Кременчуцького інституту
ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» про скасування наказу в
частині відсторонення від роботи, зміну формулювання причин звільнення та
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив суд ухвалити
рішення яким скасувати наказ Кременчуцького інституту Дніпропетровський
університет економіки та права ( в подальшому Кременчуцький інститут ДУЕП)
НОМЕР_1 від 4.11.2005 р. про відсторонення його від роботи на посаді заступника
директора з економіки, зобов»язати Кременчуцький інститут ДУЕП допустити його
до роботи та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в
зв»язку з незаконним відстороненням від роботи.

Свої вимоги мотивував тим, що з 1.09.2005 р. він прийнятий на посаду
заступника директора з економіки Кременчуцького інституту ДУЕП. Наказом НОМЕР_1
від 4.11.2005 р. його було відсторонено від роботи без зазначення підстав
передбачених законодавством. З наказом його було ознайомлено, але копія не
вручалася. Оскільки жодних порушень трудової дисципліни ним допущено не було
вважає, що відповідачем грубо були порушені ст. 46 КЗпП України, його право на
працю, в результаті чого він був позбавлений права виконувати свої трудові
обов»язки та заробляти на життя.

В процесі розгляду ОСОБА_1 неодноразово змінював та доповнював позовні
вимоги і остаточно представник позивача ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення
яким скасувати наказ Кременчуцького інституту ДУЕП НОМЕР_1 від 04.11.2005 р. в частині
відсторонення ОСОБА_1 від роботи на посаді заступника директора з економіки,
змінити формулювання причин звільнення останнього з зазначеного інституту з
«звільнити з роботи з 28.11.2005 р. згідно ст. 41 п.1 КЗпП» на «звільнити на
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України», стягнути з ЗАТ «Дніпропетровський
університет економіки та права» ( в подальшому ЗАТ «ДУЕП») 62500 грн. в якості
компенсації завданої йому моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав зазначених вище крім того зазначив, що наказ № НОМЕР_2
від 28.11.2005 р. про звільнення ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових
обов»язків як заступником керівника є незаконним, не відповідаючим як
формальним вимогам закону так і фактичним обставинам на той час, оскільки
всупереч вимогам трудового законодавства в наказі не зазначено яке саме грубе
порушення стало підставою звільнення, посилання на результати аудиторської
перевірки та інвентаризаційної комісії не можуть бути достатніми та
обгрунтованими для звільнення тому що під час вказаних заходів та на час
звільнення не було встановлено ніяких посадових порушень з боку позивача, які б
могли тлумачитися як однократне грубе порушення ним своїх трудових обо»язків.
Всупереч вимогам ст. 149 КЗпП власником не витребувано письмових пояснень щодо
накладеного дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та не враховані
обставини передбачені ч. З вищезазначеної статті.

Також вказав, що надані в період розгляду відповідачами копії рішень
господарського суду, постанов про порушення кримінальних справ є в розумінні
ст.ст. 58, 59 та 131 ЦПК України неналежними доказами, оскільки не містять
інформацію щодо предмета доказування та стосуються інших обставин і не можуть
бути визнанні в якості доказів через їх недопустимість, оскільки направлені до
суду без з»ясування позиції позивача з цього приводу. Що стосується наказу №
01-К-Д від 07.11.2005 р. про скасування попереднього наказу про відсторонення
від роботи, то доказів ознайомлення ОСОБА_1 з ним відсутні і надані акти про
скоєння останнім прогулу не можуть бути підтвердженням порушення ОСОБА_1
трудової дисципліни, а саме прогулу. Крім того, представник позивача звернув
увагу суду на штучний характер виготовлення цих документів, що визнано рішенням
Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.01.2007 p.,
залишеного без змін апеляційним судом Кіровоградської області.

В зв»язку з незаконним
звільненням позивач на тривалий час втратив заробіток, змушений був прикладати
додаткових зусиль для повноцінної організації життя його сім»ї та тривалий час
доводити незаконність дій відповідачів в судах різних інстанцій, що призвело до
моральних страждань.

Представник
відповідача - ЗАТ «ДУЕП» ОСОБА_3.
в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не
заперечує проти скасування наказу від 04.11.2005 р. НОМЕР_1. Однак що
стосується наказу № НОМЕР_2 від 28.11.2005 р. вважає, що останній виданий
відповідно до норм трудового законодавства і в судовому засіданні знайшло
підтвердження наявність підстав для звільнення позивача з займаної посади. Це
встановлено рішеннями господарського суду Полтавської області від 26.12.2006 р.
№ 5/570 та 5/572 та постановами про порушення кримінальних справ відносно
посадових осіб Кременчуцького інституту ДУЕП і відповідно до ст.61 ЦПК України
не підлягає доказуванню. Крім того, зазначив, що всі встановлені порушення
охоплені єдиним умислом на незаконне перерахування коштів і тому можуть
кваліфікуватися як одноразове грубе порушення.

Відносно
моральної шкоди вказав, що оскільки ОСОБА_1 по суті самого факту звільнення в
судовому порядку не оспорював та вважає, що звільнився за власним бажанням,
тому оскільки законні права позивача не порушувалися, то вимоги щодо стягнення
моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Представник
відповідача - Кременчуцького інституту ДУЕП ОСОБА_4 в судове засідання не
з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся . Відповідно
письмових заперечень позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав вказавши, що оскільки
оспорюваний наказ про відсторонення від роботи вже скасований позовні вимоги в
цій частині не можуть бути задоволенні. Відносно зміни формулювання звільнення
зазначив, що оскільки ОСОБА_1 вчинено триваюче грубе одноразове порушення , що
підтверджується наданими в судовому засіданні документами вважає вимоги
позивача необгрунтованими.

Третя
особа - ОСОБА_5 в
судове засідання не з»явився, до суду надійшла заява відповідно до якої
останній просив справу слухати без його участі.

Вислухавши
думку, суд ухвалив справу слухати без участі представника Кременчуцького
інституту ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5.

Вислухавши
сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд приходить до
наступних висновків.

Ст.43
Конституції України встановлює право кожного на працю, що включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно
погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Наказом
№ НОМЕР_5 від 01.09.2005 р.ОСОБА_1 був прийнятий до Кременчуцького інституту
ДУЕП на посаду заступника директора з економіки.

04.11.2005
року наказом №80-к останній був відсторонений від виконання службових
обов»язків з цього ж числа без зазначення підстав та строку відсторонення, що є
порушенням норм цивільного законодавства і
підставою для скасування зазначеного наказу .

Наказом
№ НОМЕР_4 від 9.11.2005 р. до вищезазначеного наказу було внесено доповнення
щодо строку відсторонення, а саме, ОСОБА_1 був відсторонений від роботи до
визначення строку звільнення.

Відповідно
до ст. 46 КЗпП України усунення працівників від роботи власником або уповноваженим
ним органом допускається у разі: появи на роботі у нетверезому стані; у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та
протипожежної охорони та в інших випадках передбачених законом.

При
дослідженні матеріалів справи судом виявлені протиріччя в наданих представником
відповідача документах, а саме відповідно копії листа-повідомлення направленого
24.11.2005 р. за вих. № 298-ДУЕП на адресу позивача останній попереджався про
необхідність з»явлення на роботу з 28.11.2005 р. і   зазначено, що нез»явлення на роботу буде
вважатися прогулом.

Аналізуючи
зазначені вище накази відносно ОСОБА_1 та складені акти про нез»явлення на
роботу суд не вбачає логічності в діях відповідача щодо складання зазначених
актів і листа-повідомлення з вимогою вийти на роботу з 28.11.2005 р.Крім того,
встановлення факту прогулу ОСОБА_1 в період з 4.11.2005 р. по 28.11.2005 р. не
відноситься до предмету позову, оскільки ним оспорюються накази про
відсторонення від роботи та звільнення в яких не фігурує така підстава для
звільнення як прогул і тому суд на підставі ст. 58 ЦПК України не приймає їх до
уваги при прийнятті рішення.

Враховуючи
норми трудового та цивільного законодавства суд не вбачає підстав, передбачених
вищезазначеною статтею та іншими законодавчими актами для відсторонення в
листопаді 2005 р. ОСОБА_1 від роботи.Таким чином, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги щодо скасування наказу в частині відсторонення від роботи
обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до наказу № НОМЕР_2 від 28.11.2005 р. ОСОБА_1 за результатами
аудиторської перевірки та роботи інвентаризаційної комісії допустив порушення
службових обов»язків, що призвело до спричинення матеріальних збитків інституту
в зв»язку з чим останній був звільнений з роботи з 28.11.2005 р. згідно статті
41 п.1 КЗпП України ( за одноразове грубе порушення трудових обов»язків).

Відповідно
до ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади
цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними
або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Ст.21
КЗпП України визначає, що працівник зобов»язаний виконувати роботу, визначену
трудовим договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові.

Згідно
ст. 147, 149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення і
до його застосування власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни письмові пояснення і оголошений наказ
(розпорядження) повідомляється йому під розписку.

Звільнення
з роботи, відповідно до вимог ст.41 п.1 КЗпП України є дисциплінарним
стягненням і тому до нього застосовуються вимоги ст. 149 КЗпП України.

4.2 ст.
149 КЗпП України визначає, що при обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і
попередню роботу працівника.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з наказом про звільнення з роботи
28.11.2005 року був ознайомлений, однак в матеріалах справи відсутні докази та
вказані докази не надано представником відповідача, які б свідчили про
дотримання останнім порядку застосування дисциплінарного стягнення, а саме
відсутні дані про отримання пояснень у ОСОБА_1, не надано доказів того, що відповідачем приймались заходи
щодо встановлення того, які дії позивача є протиправними, чи є ці протиправні
дії винними, тобто вчиненими умисно чи необережність, а також чи враховувалось
при накладенні стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяна шкода
(чи можливість заподіяння шкоди), обставини, за яких вчинено проступок і
попередня робота позивача.

Також
встановлено, що в самому наказі №НОМЕР_2 від 28.11.2005р. не вказано з яких
саме підстав та за яке грубе порушення ОСОБА_1 був звільнений з роботи.

Твердження
відповідачів про те, що при звільненні адміністрація керувалася результатами
аудиторської перевірки та інвентаризаційної комісії суд не приймає до уваги,
оскільки під час вказаних заходів та на час звільнення не було встановлено
посадових порушень з боку ОСОБА_1, які могли б тлумачитися як однократне грубе
порушення ним своїх трудових обов'язків.

Також,
відповідно до положень посадової інструкції позивача, з ОСОБА_1, як заступником
директора по економіці КІДУЕП, лише погоджуються фінансові плани та звіти
установи, ресурси бюджету інституту та інше і згідно наказу №НОМЕР_3 від
22.11.2004 року, виданого ректором ДУЕП, складання планових кошторисів, подача
звітів про хід виконання кошторису покладено на директора Кременчуцького
інституту ДУЕП, а не па заступника директора по економіці.

Крім
того, наказ № НОМЕР_2 від 28.11.2005 р. був виданий в.о. директора
Кременчуцького інституту ДУЕП ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 147і КЗпП та
п.9.4.3 Статуту ЗАТ «ДУЕП», оскільки дисциплінарні стягнення застосовуються
органом, якому надано право прийняття на роботу. Відповідно зазначених вище
вимог правом звільнення наділений виключно ректор ЗАТ «ДУЕП» і тому директор
його структурного підрозділу не мав право підписувати наказ про звільнення.
Тобто наказ про звільнення відповідача з роботи винесено не уповноваженою
особою.

В період
розгляду цивільної справи відповідачем був наданий наказ ректора ОСОБА_6 № 01-к
від 7.11.2005 р. відповідно до якого наказ директора Кременчуцького інституту
від 4.11.2005 р. НОМЕР_1 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи був скасований.
При цьому в матеріалах справи міститься наказ № НОМЕР_4 від 9.11.2005 р.
виданий в.о. директора Кременчуцького інституту ДУЕП згідно якого до наказу
НОМЕР_1 від 04.11.2005 року було внесено доповнення щодо строку відсторонення,
а саме, ОСОБА_1 був відсторонений від роботи до визначення строку звільнення,
що свідчить про нелогічність на непослідовність дій відповідача, оскільки було
внесено зміни до вже скасованого наказу.

Пунктом
4 даного наказу № 01-к від 7.11.2005 р. також встановлено забезпечення
Брижатому В.В. виконання ним своїх функціональних обов»язків позбавивши його
права підпису та платіжних документів.

Даючи
оцінку зазначеному документу суд критично відноситься до нього як до доказу по
справі, оскільки з невідомих суду причин при прийнятті рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука від 21.12.2005 р. по даній справі наказ не був
наданий відповідачем, а з»явився в матеріалах справі після направлення справи
на новий розгляд з Апеляційного суду Полтавської області до Крюківського райсуду м. Кременчука,
тобто майже через рік після звернення з позовом, що ставить під сумнів час його
складання.

Що
стосується наданих представником відповідача рішень Господарського суду
Полтавської області за 2006 р. та постанов про порушення кримінальних справ та
інших документів, то суд не приймає їх до уваги, оскільки в розумінні ст. 58
ЦПК України вони є неналежними доказами, так як не містять інформацію щодо
предмета доказування та стосуються інших обставин.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що в судовому
знайшов підтвердження факт порушень відповідачами трудового законодавства при
винесенні оспорюваного наказу № НОМЕР_2 від 28.11.2005 року і звільнення
позивача не узгоджується із нормами чинного законодавства.

Зі змісту ч.3 ст.235 КЗпП України вбачається, що у разі
визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на
прохання працівника, який у зв»язку з допущеними щодо нього порушеннями
законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем,
може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі,
змінити дату звільнення та формулювання його причин з посиланням на відповідну
статтю (пункт) закону.

Тамим чином, оскільки судом встановлено, що звільнення позивача не
узгоджуються з вимогами чинного законодавства і позивач не бажає продовжувати
трудові відносини з відповідачем то суд вважає, що вимоги позивача щодо зміни
формулювання причин звільнення законні та підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що статус юридичної особи має саме З AT «ДУЕП»,
а Кременчуцький інститут ДУЕП є його структурним підрозділом - філією, позовні
вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені виключно за рахунок ДУЕП.

Відповідно до вимог ст. 237 і КЗпП України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у. разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації
життя.

Ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається.

Позивачем в судовому засіданні не було надано письмових доказів які б
підтверджували моральні страждання ОСОБА_1 внаслідок порушення відповідачем
його прав та не обгрунтована сума моральної шкоди, тому суд з урахуванням вимог
Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вважає,
що в цій частині позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Ст. 79 ЦПК України визначає , що до судових витрат належать судовий збір та
витрати пов'язані із розглядом справи. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги
позивача з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем витрати .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-216 ЦПК України, ст.ст. 21, 46, 147,
147і, 149, 237і , КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права»,
Кременчуцького інституту ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права»
про скасування наказу в частині відсторонення від роботи, зміну формулювання
причин звільнення та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ НОМЕР_1 Кременчуцького інституту Дніпропетровського
університету економіки і та права від 04.11.2005 р. в частині відсторонення
ОСОБА_1 від роботи на посаді заступника директора з економіки.

Змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 зазначеного в п.1 наказу №
НОМЕР_2 від 28.11.2005 р. Кременчуцького інституту Дніпропетровського
університету економіки і та права з «звільнити з роботи з 28.11.2005 р. згідно
ст. 41 п.1 КЗпП» на «звільнити на власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України».

В інший частині
позову відмовити.

Стягнути з ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» на
користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. державного мита та на користь держави 7 грн. 50
коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на
протязі 20 днів з дня подачі заяви про його апеляційне оскарження на протязі 10
днів.