Справа № 7- 718/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого -                                                                                   судді
Подзігун Г.В.

при секретарі                                                                                                  Галагузі
А.В

за участю
представника позивача                                                               ОСОБА_1

представника
позивача                                                                                 ОСОБА_2

представників
відповідача                                                                            ОСОБА_3

ОСОБА_4

представників відповідачів та третьої особи                                                                                                              ОСОБА_5

ОСОБА_6, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Управління з використання та розвитку комунальної
власності Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради про визнання
договору купівлі-продажу недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2007 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в
якому просить визнати недійсним укладений між відповідачами 05.09.2003 року
договір купівлі-продажу 9/1000 частин нежитлових приміщень №1,2,3, загальною
площею 14,8 кв м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_8 повернути
вищевказані приміщення у спільне володіння позивача та Фонду комунальної
власності Миколаївської міської ради та стягнути з Фонду комунальної власності
Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_8 9290 грн.

Ухвалою суду від 02.11.2006 року уточнена назва
відповідача як управління з використання та розвитку комунальної власності
міської ради, оскільки ця юридична особа є правонаступником Фонду комунальної
власності Миколаївської міської ради.

31.05.2007 року позивач надав доповнення до позовної заяви, в яких просить
визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що видане
09.06.2003 року на нежитлові приміщення, які розташовані поАДРЕСА_1 та поновити
позовну давність на звернення до суду.

Ухвалою суду від 28.09.2007 року до участі у справі у якості
співвідповідача залучена Миколаївська міська рада.

11.09.2007 року позивач доповнив позовні вимоги та
пред'явив вимоги про визнання недійсним рішення виконавчого комітету
Миколаївської міської ради №62 від 09.03.1992 року в частині видачі свідоцтва
про право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

27.09.2007 року представник позивача ОСОБА_1 надала заяву
про відмову від позовних вимог в частині визнання недійсним рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради №62 від 09.03.1992 року в частині видачі
свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яка
прийнята судом та ухвалою від 27.09.2007 року провадження по справі у цієї
частині закрито.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги в
частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на нерухоме майно підтримали та просили про
задоволення позову, посилаючись на обставини, що вказані у позові.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та
просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відповідність вказаного
вище договору купівлі-продажу вимогам законодавства, у частині позовних вимог
про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від
09.06.2003 року просили відмовити у зв'язку із пропуском позовної давності.

Представники відповідачів Миколаївської міської ради, управління з
використання та розвитку комунальної власності міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_6позов
не визнали.

Представники третьої особи виконкому Миколаївської міської ради ОСОБА_5 та
ОСОБА_6позов не визнали.

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу
ОСОБА_9у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у
її відсутність, проти позову заперечує.

Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали
справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 на праві
власності належить квартира АДРЕСА_2.

09.02.1992 року Рішенням Виконкому Миколаївської обласної
ради народних депутатів №62 проведене розмежування державного майна між
власністю області та власністю міста обласного підпорядкування та районів області,
яким затверджений перелік державного майна /комунальної власності/ що передано
у власність Територіальної громади міста Миколаєва.

На підставі вказаного рішення 09.06.2003 року право
власності на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровано за Територіальної громадою міста Миколаєва в особі Миколаївської
міської ради, про що видано свідоцтво про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (а.с.52).

28.02.2003 року виконкомом Миколаївської міської ради
прийняте Рішення №10/39, яким затверджений перелік об'єктів комунальної
власності територіальної   громади    міста
Миколаєва,    які    будуть
приватизуватися

способом „викуп".
Згідно Додатку №2 (а.с.59), до переліку внесені спірні приміщення, покупцем
яких вказаний ОСОБА_8

04.09.2003 року Фондом комунальної власності Миколаївської міської ради
виданий Наказ №160 про продаж 9/1000 частин вищевказаних нежитлових приміщень
способом „викуп" (а.с.56).

Згідно висновку ТОВ „Центр-приват-експерт" (а.с.58), їх оціночна
вартість складає 9290 грн.

05.09.2003 року відповідачи укладають договір купівлі-продажу комунального
майна, згідно умов якого, територіальна громада м. Миколаєва в особі
Миколаївської міської Ради і уповноваженого нею органу - Фонду комунальної
власності міської ради продала, а ОСОБА_8 придбала 9/1000 частин нежитлових
приміщень №1,2,3, загальною площею 14,8 кв м, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Однак, даний договір укладений з порушенням діючого законодавства, виходячи
з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 27.10.2000 року позивач придбав
квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_10,
якому вона належала на підставі „Свідоцтва про право на власність на
житло" від 01.07.1993 року.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду" приватизації (відчуженню на користь громадян України, тобто у їх
власність) підлягають як квартири (будинки), кімнати у квартирах та
одноквартирних будинках, так і належні до них господарські споруди та допоміжні
приміщення.

Відповідно до п.2 ст.Ю Закону України „Про приватизацію державного
житлового фонду", Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року
№4-рп/2004, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками
допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього
благоустрою. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів
безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Як пояснили представники позивачів, 9/1000 частин
нежитлових

приміщень №1,2,3, загальною площею 14,8 кв м, що
знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 складають приміщення колясочної, яке

відноситься до допоміжних приміщень. Крім пояснень
представників позивача

це    підтверджується   поверховим
планом    будинку    АДРЕСА_1(а.с.67), скаргами мешканців
вказаного будинку (а.с. 11,15,17), листом інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю (а.с. 12), листом інспекції з упорядкування
(а.с. 13).

Доводи представників відповідачів про те, що спірні приміщення не
відносяться до допоміжних, судом до уваги не прийняті, оскільки вони
спростовуються наведеними вище доказами.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що
даний договір купівлі-продажу суперечить вимогам закону, оскільки продавець не
мав права відчужувати допоміжні приміщення №1,2,3, загальною площею 14,8 кв м,
що

знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які повинні бути передані власникам
квартир цього будинку.

Тому у відповідності до ст.ст. 203 ч.1, 215, 655,656,658 ЦК України, договір
купівлі-продажу 9/1000 частин нежитлових приміщень №1,2,3, загальною площею
14,8 кв м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, якій був укладений 05.09.2003
року між Фондом комунальної власності міської ради та ОСОБА_8 необхідно визнати
недійсним. У відповідності до ст.216 ЦК України з Управління з використання та
розвитку комунальної власності на користь ОСОБА_8 підлягають стягнення кошти у
розмірі 9290 грн., які були сплачені покупцем за придбане приміщення.

Вимоги позивача про повернення спірних приміщень у спільне володіння
ОСОБА_7 та Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської
міської ради, підлягають частковому задоволенню у зв'язку із відсутністю,
підстав для повернення майна позивачу, оскільки у встановленому законом порядку
право власності на спірні приміщення йому не передані, а питання про належність
цього приміщення необхідно вирішувати в іншому порядку, що не є предметом
даного спору. Тому ОСОБА_8 необхідно повернути 9/1000 частин нежитлових
приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, Миколаївської міської раді.

Крім того, необхідно визнати частково недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, яке видане 09.06.2003 року Територіальної громаді
м. Миколаєва в частині права власності на 9/1000 нежитлових приміщень які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення права позивача, яке підлягає
поновленню у судовому порядку.

При цьому суд вважає, що позовна давність при пред'явленні позовних вимог
про визнання спірного договору недійсним позивачем не пропущена, оскільки
позивач звернувся до суду із позовом 04.09.2006 року, тобто до спливу
трирічного строку з дня укладення договору.

Щодо позовної давності пред'явлених позивачем вимог про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 09.06.2003 року
Територіальної громаді м. Миколаєва, суд дійшов висновку, що позивач пропустив
строк на право звернення до суду з поважних причин, оскільки про порушення
свого права він дізнався 10.05.2006 року з листа КЖЕП „Проспект" (а.с.16)
та звернувся до суду із даним позовом 04.09.2006 року. Тому пропущений строк
підлягає поновленню.

Таким чином
позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України судовий збір та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачені при подачі позову.

Керуючись ст.
ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_7
строк звернення до суду.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Управління з використання та
розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, Миколаївської
міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання
недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 9/1000 частин нежитлових
приміщень №1,2,3, загальною площею 14,8 кв м, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, якій був укладений 05.09.2003 року між Фондом комунальної власності
міської ради та ОСОБА_8.

Стягнути з Управління з використання та розвитку комунальної власності
міської ради на користь ОСОБА_8 9290 грн.

Зобов'язати ОСОБА_8 повернути 9/1000 частин нежитлових приміщень, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Миколаївської Міської раді.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно,
яке видане 09.06.2003 року Територіальної громаді м. Миколаєва в частині права
власності на 9/1000 нежитлових приміщень які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до
Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі
"апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви з
надісланням особою, яка її подає, копії апеляції до апеляційної інстанції.