Справа  №  2-680/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26
листопада 2007 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючого   - судді Слоквенко Г.П.,  при секретарі - Короті Л.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Солоне цивільну справу за
позовом ВАТ «Солонянський молокозавод» до ОСОБА_1 про визнання особи
такою,  що втратила право
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням посилаючись на те,  що йому
на праві власності належить квартира АДРЕСА_1,
в якій зареєстрована відповідачка. З серпня 2005 року відповідачка у
вказаній квартирі не проживає,  але з
реєстрації не знялася. Вважають,  що
відповідачка,  відповідно до вимог  ст.
ст. 71, 72 ЖК України підлягає визнанню такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням,  оскільки більше 6 місяців
без поважних причин не проживає в належній позивачеві квартирі,  в зв'язку з чим прохають визнати її
такою,  що втратила право на користування
житлом в судовому порядку.

В
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю,  прохав визнати відповідачку такою,  що втратила право на користування жилим
приміщенням,  а саме,  квартирою АДРЕСА_1,  оскільки вона більше б місяців в квартирі не
проживає без поважних причин.

Відповідачка
та її представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.
Пояснили,  що право власності позивача на
квартиру АДРЕСА_1 на момент подання позову не підтверджено,  тому позивач не має права звертатися до суду
з таким позовом.  Акти про не проживання
відповідачки у вказаній квартирі на їхню думку сфальсифіковані. Крім того,  хоча зараз вона працює у М. Дніпропетровську,  за нею як за тимчасово відсутнім наймачем
зберігається займана нею квартира відповідно до
ст.  ст. 71, 72 Житлового кодексу
України. Відповідачка користувалася квартирою та городом який знаходиться поряд
з домом весь час,  але зимою у займаній
квартирі не проживала. Має право на проживання оскільки працювала на
підприємстві позивача більше 16 років і тому згідно  ст. 124 Житлового кодексу України не може
бути виселена. Позивач не міг звертатися з даним позовом оскільки не набув
права власності

на
квартиру  на  момент
складання
актів   про   відсутність відповідачки.

Свідок
ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила,
що відповідачка є її сусідкою і їй відомо,  що остання більше двох років не проживає у
квартирі АДРЕСА_1. її квартира є суміжною з квартирою відповідачки,  і із за того,
що відповідачка не проживає в квартирі і не отоплює її,  сіни весь час сирі. Акти про обстеження
помешкання відповідачки вона підписувала,
та приймала участь в проведенні обстеження спірного приміщення.

Свідок
ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив,  що
він приймав участь в обстеженні помешкання відповідачки у 2006 та 2007 році.
Кожен раз при обстеженні було встановлено,
що відповідачка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1,  але не проживає в ній. Про це складались
відповідні акти. Деякі акти були набрані печатним текстом,  а деякі писалися від руки.

Свідок
ОСОБА_4,  який є депутатом Солонянської
селищної ради в судовому засіданні пояснив,
що на прохання директора позивача,
він проводив обстеження помешкання відповідачки. Перші акти підписували
інші особи. Потім були акти які підписували свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Зразу
акти були написані від руки,  а пізніше
засвідчувались акти у друкованому вигляді. Друковані акти не складав,  йому їх надавав директор позивача. Одного
разу відповідачка була вдома і про це він склав акт від руки. Пояснив що під
актами стоїть підпис схожий на його,
акта від 14.04.2007 року не підписував. Впевнено пам»ятає акт складений
у квітні 2007 року.

Суд,  заслухавши представника позивача,  відповідачку та її представників,  свідків,
дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку,  що позов
підлягає задоволенню,  оскільки в
судовому засіданні встановлено,  що
позивачеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10
серпня 2007 року (а.с. 81) належить на праві приватної власності квартира
АДРЕСА_1. У даній квартирі згідно довідки виконкому Солонянської селищної ради
№2203 від 18.07.2007 року,  зареєстрована
відповідачка(а.с. 8) Те,  що відповідачка
більше б місяців не проживає у квартира АДРЕСА_1 підтверджується актами
обстеження помешкання відповідачки від 24 серпня 2006 року,  9 листопада 2006 року,  14 квітня 2007 року,  25 квітня 2007 року,  25 липня 2007 року (а.с. 4-7, 80). Суд не
може взяти до уваги наданий представниками відповідачки акт обстеження
житлового приміщення від 24 вересня 2007 року,
згідно якого відповідачка у спірній квартирі проживає,  оскільки вказаний акт було складено вже після
заявления позову
та відкриття провадження у справі.

При
винесенні рішення суд критично відноситься до доводів відповідачки та її
представників,  щодо фальсифікації актів
обстеження помешкання відповідачки від 24 серпня 2006 року,  9 листопада 2006 року,  14 квітня 2007 року,  25 квітня 2007 року,  25 липня 2007 року,  про які було заявлено відповідачкою та її
представниками,    оскільки   за
даним   фактом   прокуратурою

Солонянського району була проведена перевірка. За результатами перевірки
постановою від 12 листопада
2007 року в порушенні кримінальної справи у зв'язку з відсутністю в діях
будь-яких осіб складу злочину,
відмовлено (а.с. 83-85). У зазначеній постанові знайшли своє
підтвердження пояснення свідків,  надані
ними у судовому засіданні. Згідно вказаної постанови,  ОСОБА_2 пояснила,  що відповідачка більше двох років не проживає
у квартирі АДРЕСА_1,  про що депутатом
ОСОБА_4 були складені акти,  які вона і
підписала. ОСОБА_3 пояснив,  що 4-5 разів
приймав участь у обстеженні місця проживання відповідачки і кожен раз
складалися акти про те,  що вона
зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1,  але
не проживає в ній. Деякі акти були набрані печатним текстом,  а один чи два акта ОСОБА_4 писав від руки.
ОСОБА_4 згідно постанови пояснив,  що в
квітні 2007 року проводив як депутат обстеження помешкання відповідачки,  квартиру АДРЕСА_1. При цьому відповідачка
була вдома,  про що він склав акт. Влітку
2007 року він знов проводив обстеження помешкання відповідачки,  але чи була вона вдома,  та що він написав в акті він не пам'ятає.

Також,  судом не може бути враховано і твердження
відповідачки,  її представників про
те,  що вона відповідно до  ст. 125 ЖК України не може бути
виселена,  оскільки відпрацювала на
підприємстві позивача більше 16 років. Згідно
ст. 125 ЖК України,  без надання
іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб,  які пропрацювали на підприємстві,  в установі,
організації,  що надали їм
службове жиле приміщення,  не менш як 10
років. Таким чином вказана норма стосується лише службового житла. За  ст. 118 ЖК України,  жиле приміщення включається до числа
службових рішенням виконавчого комітету районної,  міської,
районної в місті Ради народних депутатів. Але,  такого рішення виконавчим комітетом Солонянської
селищної ради не приймалось. Більш того,
згідно рішення виконавчого комітету Солонянської селищної ради №174 від
16.11.2006 року (а.с. 15),  за позивачем
на квартиру АДРЕСА_1 було оформлено право власності,  що також підтверджується витягом з реєстру
прав власності на нерухоме майно (а.с. 81). Тобто,  спірна квартира є власністю позивача,  а не службовим жилим приміщенням.

Посилання
відповідачки та її представників на те,
що відповідачка тимчасово виїхала з постійного місця проживання -спірної
квартири за умовами і характером роботи,
а тому відповідно до  ст. 71 ЖК
України за нею повинно бути збережено жиле приміщення протягом усього часу
виконання цієї роботи,  також не знайшло
свого підтвердження у судовому засіданні. Оскільки,  згідно п.2 ч.3  ст. 71 ЖК України,  жиле приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його сім'ї у випадку тимчасового виїзду з
постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з
навчанням - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
Відповідачкою та її представниками не додано жодного доказу в підтвердження
того,  що відповідачка виїхала до іншого
місця саме для роботи чи навчання.

Таким   чином,
в   судовому   засіданні
встановлено,    що відповідачка
більше 6 місяців,  а саме в період з 24
серпня 2006

року по
25 липня 2007 року,  без поважних причин
не проживає в квартирі належній позивачеві,
в зв'язку з чим відповідно до вимог
ст.  ст. 71, 72 ЖК України
відповідачка підлягає визнанню такою,  що
втратила право користування жилим приміщенням.

На підставі
викладеного,   керуючись  ст.
ст. 71, 72 ЖК України,   ст. 10, 11,
57, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов
Відкритого акціонерного товариства «Солонянський молокозавод» до ОСОБА_1 про
визнання особи такою,  що втратила право
користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати
ОСОБА_1 такою,  що втратила право
користування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_1 судовий збір на користь позивача у розмірі 8 (вісім) гривень 50
копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 7(сім)
гривень 50 копійок.

Рішення
суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного суду через районний
суд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення заяви про
апеляційне оскарження та подання протягом 20 днів з дня подання заяви про
апеляційне оскарження апеляційної скарги.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.