Справа №2-2350/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007
року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в
складі:

головуючої -
судді Дурасової Ю.В.

при секретарі -
Козінцевій О.В., Стеблинській О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні
в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання дитини, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання
дитини і в обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що 12 серпня 1994 року
уклала шлюб з відповідачем у справі та прийняла його прізвище, її дошлюбне
прізвище - ОСОБА_1. Шлюб зареєстрований у Саксаганському відділі РАГС
Криворізького міського управління юстищї /актовий запис НОМЕР_1/.

Від
шлюбу з відповідачем мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею і
знаходиться на її утриманні.

Шлюбні відносини
припинені в січні 2001 року.

Добровільно
виплачувати аліменти на утримання дітей відповідач не бажає, не дивлячись на
те, що вона вже давно просить його допомагати їй в утриманні сина, крім того,
на її утриманні є ще її донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона вживала заходів
щодо одержання аліментів з відповідача, однак не могла Ех одержати у зв'язку з
ухиленням останнього від їх сплати. Тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
аліменти у розмірі ј  частини з усіх
видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на її користь на
утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення сином повноліття, а також
на підставі ст. 191 СК України присудити аліменти за минулий час, але не більш
як за три роки та в силу ст. 367 ЦПК України рішення суду допустити до
негайного виконання.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі,
підтвердивши доводи,

викладені в позовній заяві. Крім того, пояснила, що вона з відповідачем
домовилися, що вона не буде стягувати з

нього аліменти, а відповідач не буде претендувати на житло, але він не
дотримався обіцянки і подав до суду

позовну заяву про розділ квартири. З
відповідачем вона не живе разом з 2001 року, розлучені в 2007 році,

їхньому
сину 12 років, на його утримання відповідач не надає матеріальну допомогу і
школи не допомагав. Вона просила відповідача словесно давати їй гроші, однак
він ніяк не реагував. Крім того, відповідач був за кордоном, однак їй гроші не
висилав. Дитину вона утримує сама, до відповідача син їздить, бо бабуся хоче
бачити онука. Відповідач ніколи не купляв сину ніяких речей. Просить стягнути з
відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі !4 частини, а
також за три роки минулі.

Відповідач
у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та дав пояснення з яких
вбачається, що він ніде не працює, коштів немає, мешкає разом зі своєю матір'ю.
Вказує на те, що поки він не подавав до суду позов про розділ майна, позивачка
не просила допомоги, між ними була домовленість, що вона не буде подавати на
аліменти, а він залишить їй квартиру і бізнес. Він просив одну кімнату з 4-х
кімнатної квартири. Аліменти він не сплачує, так як дитина півроку проживає у
нього. Просить не задовольняти позов в повному обсязі.

У
судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він з сім'єю ОСОБА_1 є друзями.
Зі слів позивачки, він знає, що відповідач допомогу їй не надавав, за
ініціативою бабусі, онук їздить до неї. Знає, що між ОСОБА_1 була розмова про
надання допомоги дитині, відповідач їздив за кордон у Чехію на заробітки, але
допомогу позивачці не надав. У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що
позивачка є її сестрою. Знає, що відповідач не надав позивачці кошти на
утримання дитини. Вона мешкає разом із сестрою 4-5 років і працюють також
разом, за цей час відповідач не надавав позивачці матеріальної допомоги.
Відповідач обіцяв замість аліментів купити комп'ютер, але не купив. Бізнес між
сторонами поділений пополам, вона дивиться за дітьми, коли позивачка
знаходиться у відрядженні. Зі слів позивачки, останні три роки вона зверталася
до відповідача за допомогою. У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що
позивачка є її двоюрідною сестрою. Зі слів сестри знає, що відповідач три роки
не надавав їй кошти, один раз на рік, на День народження, дарує по 50 - 100
грн. Дитина проживає з позивачкою. Позивачка зверталася за допомогою до
відповідача, однак матеріальну допомогу не отримала. Знає, що відповідач їздив
за кордон у Чехію на заробітки.

Суд,
оцінюючи на підставі ст. 212 ЦПК України всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому
засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Судом
встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, шлюбні відносини
припинені в січні 2001 року, від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу та про
народження дитини /а.с.3,4/. Син проживає з позивачкою і знаходиться на її
утриманні, відповідач на утримання сина допомогу не надає, що встановлено
поясненнями сторін, свідками ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5

Позивачка не
працює, що судом встановлено на підставі пояснень позивачки.

Відповідач ніде
не працює, що встановлено поясненнями відповідача.

З урахуванням майнового стану позивачки, відповідача,
який не працює, однак має можливість надавати неповнолітній дитині: сину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну допомогу - аліменти у розмірі 1/4 частини
заробітку /доходів/ щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму на користь ОСОБА_1, починаючи з 26 березня 2007 року.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача
аліментів за минулий час, але не більш як за три роки задоволенню не
піддягають, на підставі ч. 2 ст. 191 СК України, тому що аліменти за минулий
час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він
вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У судовому засіданні такі
обставини не знайшли свого підтвердження

Суд вважає,
встановленим фактам та обставинам відповідають відносини, які регулюються СК
України.

Відповідач в порушення своїх обов'язків, передбачених ст.180 СК України,
матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому з нього належить
стягнути аліменти на утримання дитини.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд на
підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні
справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі, давши оцінку доказам відповідно до ст.
212 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у
розмірі 51 грн., а на підставі ст. 81 ЦПК України стягнути 30 грн.00 коп. на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК
України, ст. ст. 8, 10, 11, 81, 88, 208, 212,214,215, 367 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку /доходів/
щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на користь
ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
починаючи з 26 березня 2007 року і до його повноліття, а також судовий збір в
сумі 51 грн. та ЗО грн. 00 коп. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи на користь держави.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один
місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду в Дніпропетровській області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку.