Справа № 2-2049/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

21 листопада
2007 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської* області у складі:
головуючої - судді Висоцької Г.А. при секретарі - Кашарайло А.А. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позо­вом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2007 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Свої вимоги
обґрунтовує тим,  що ІНФОРМАЦІЯ_1
року,  в наслідок помилки,  між ним та відпові­дачами був укладений
договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1,
оскільки позивач на момент укладання договору вважав,  що укладає договір довічного утримання. Позивач
просить визнати не дійсним  договір дару­вання
вказаного будинку та право власності за ним на нерухоме майно.

В судовому
засіданні позивач позов підтримав,
пояснив,  що відповідачки обіцяли
його утри­мувати але не виконують своїх зобов»язань,  крім того відповідачка ОСОБА_2 та члени її
сім»ї аважають йому розпоряджатися його майном,
а саме гаражом та
колодязем.  Просить по­зов
задовольнити.

Відповідачка
ОСОБА_2 позов не визнала,  пояснила,  що батько розумів і йому чітко роз»яснив
нотаріус умови договору дарування та його наслідки. Вказала,  що батьку та час укладання договору,  у 1996 році було 54 роки,  він працював і не хворів,  а тому не потребував догляду. Кім того
позивач після укладання договору дарування перейшов жити до іншого буди­нку по
сусідству АДРЕСА_2,  а відповідачці
Горкуновій на той час біло 11 років,  все
це говорить про те,  що укладався саме договор дарування,  а не довічного утримання. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Відповідачка
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася,
судом належним чином була повідомлена про день та час слухання
справи,  від неї надійшла телеграма,  в якій вказує,  що позов не визнає,  просить слухати справу у її відсутності.

Вислухавши
пояснення сторін та свідківОСОБА_4,
ОСОБА_5,  дослідивши письмові докази
по справі суд прийшов до висновку,  що
позов не підлягає задоволенню.

Судом
встановлено,  що  ІНФОРМАЦІЯ_1 року за договором дарування
позивач ОСОБА_1подарував
а відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (після укладення шлюбу ОСОБА_3) прийняли у
дар житловий будинок АДРЕСА_1.

28.01.2002
року відповідачки зареєстрували належне їм нерухоме майно у Вознесенському бюро
технічної інвентаризації за реєстровим НОМЕР_1.

Відповідно
до вимог ч. 1  ст.  56 ЦК
якщо угода,  укладена внаслідок
помилки,  що має істотне значення,  може бути визнана недійсною за позовом
сторони,  яка діяла під впливом помилки.

Доводи
позивача,  що між сторонами мав місце
договір довічного утримання,  і була на
час укладення договірних відносин досягнута домовленість щодо істотних умов
саме цього дого­вору,  зокрема про
надання матеріальної допомоги на утримання Абакумова АЛ. в подальшому,  не грунтуються на доданих до справи доказах
та встановлених обставинах.

Відповідно
до  ст.  425 ЦК України ( 1963
року) за договором довічного утримання одна сторона,  що є непрацездатною особою за віком або за стоном здоров»я( відчужував),  передає у власність другій стороні (
набувачеві майна) будинок або частину його взамін чого набувач майна
зобов»язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі
у ви­гляді житла,  харчування,  догляду і необхідної допомоги.

Твердження
позивача про намір укласти саме договір довічного утримання є безпідстав­ними
зважаючи на той факт,  який не
заперечував і ОСОБА_1,  що йому в лютому 1996 року було 54 роки,  на той час він був працездатним - працював у
Вознесенському МРВ УМВС опе­ратором газової котельної,  на обліку у Вознесенській ЦРЛ з приводу
хронічних захворювань не перебував. Крім того відповідачці ОСОБА_3було лише 11
років тому брати на себе зобов»язання по матеріальному забезпеченню та догляду
свого діді вона не мала можливості.

Крім
того,  як пояснив сам позивач після
укладання договору він перейшов жити до іншого будинку в АДРЕСА_2 до своєї
співмешканки.

Згідно роз»яснень п 11 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 28.04.1978 року
помилка це не­правильне сприйняття особою фактичних обставин договору,  що вплинуло на її волевиявлення,  за відсутності якого можна було б
вважати,  що договір не був би вчинений.
Договір може бути визнаний судом недійсним,
якщо він укладений під впливом помилки,
яка мала істотне значен­ня,  тобто
помилки щодо природи угоди,  прав та
обов»язків сторін,  таких властивостей та
якос­тей речі,  які значно знижують її
цінність або можливість використання за цільовим призначен­ням.

Судом
встановлено,  що договір дарування був
укладений у 1996 році,  позивач звернувся
до суду з позовом у 2007 році,  тобто
більше ніж через 11 років,  тоді як строк
позовної давності відповідно до  ст.  71 ЦК
України 1963 року встановлюється в три роки. Посилання позивача,  що він дізнався про порушене право в серпні
2006 року спростовується поясненнями самого Абакумова А.1.,  який
пояснив,  що не мав претензій до
відповідачів доки з зятем не склалися не­приязні стосунки через те,  що його машина була виставлена з гаража,  а гараж та колодязь він їм не дарував. Про
намір позивача укласти саме договір дарування ІНФОРМАЦІЯ_1 року свідчить і його
підпис на нотаріально посвідченому договорі.

Враховуючи
наведене,  суд дійшов висновку щодо
відсутності підстав для задоволення по­зову про визнання договору недійсним за
підставами,  передбаченими ч. 1  ст.  56
ЦК. Керуючись  ст.  ст. 10,
11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1 до до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним - відмовити за безпідставністю. Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через
міськрайонний суд шляхом подачі заяви пре апеляційне оскарження протягом 10
днів з дня проголо­шення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів
після подання заяви про апеля­ційне оскарження.