Справа
№2-632/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

17 вересня 2007 року                  Інгулецький
районний суд м. Кривого Рогу

Дніпропетровської
області в складі головуючого судді- Соловйової Л.Я. при секретареві- Берест
К.Є.

за участю
позивачки ОСОБА_1 ,  представника позивачки-
ОСОБА_4 відповідача-ОСОБА_3,  представника відповідача-ОСОБА_2 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу цивільну
справу   за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
не визнав.

Позивачка
ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом
доОСОБА_3про стягнення    боргу,  обґрунтовуючи свій позов тим,  що останій згідно розписки від

01.07.2005           року позичив у
неї 14000 гривень. На її письмове повідомлення про

повернення грошей,  відповідач гроші
не повернув та відмовляється їх повертати. В

зв"язку з тим,  що відповідач
свій обов'язок по поверненню коштів в розмірі 14000

гривень- не виконав,  просить суд
стягнути з останього на її користь вищезазначену суму.

В
судовому засіданні позивачка уточнила свої вимоги,  підтримала їх та пояснила,  що в первиній позовній заяві допущена опечатка і помилково
зазначено дату отримання коштів- 01.07.2005 року,  а необхідно було вказати 01.06.2005 року тому
,  що гроші вона позичала 01.06.2005
року. Розписка була написана також 01.06.2005 року,  де вказано,
що ОСОБА_3
бере гроші в розмірі 14000 гривень в борг і зобов'язується їх повернути.
Також пояснила,  що відповідач
намагається ввести суд в оману,  що
начебто кошти в сумі 14000 гривень він отримав як орендну плату згідно договору
оренди магазину,  який був укладений
01.06.2006 року між ними,  як приватними
підприємцями. Однак,  договір оренди
приміщення був укладений через рік після складання розписки та   отримання коштів в сумі 14000 гривень.
Вказаний договір від

01.06.2006 року,  ніякого відношення
до грошей,  які позичив у неї відповідач
01.06.2005

року- не має. В договорі оренди зазначена інша сума оплати за оренду,  яка не співпадає

з сумою коштів,  які позичив у неї
відповідач згідно розписки. Просить задовільним

уточнені позовні вимоги та стягнути з відповідача 14000 гривень,  які останій позичив у неї.

Представник
позивачки- ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги позивачки підтримав і пояснив,  що позивачка дійсно позичила ОСОБА_3 в 2005 році -14
000 гривень. Останній написав розписку. Ця розписка ніякого відношення до
договору оренди не має. Про повернення грошей відповідач попереджався листом в
серпні 2006 року,  жовтні 2006 року та в
липні 2007 року. Перше попередження про повернення коштів в розмірі 14000
гривен було направлено рекомендованим листом,
але в листі допустили опечатку
і вказали не вірно рік отримання коштів,
помилково вказали 1995 рік,  а
необхідно було в попередженні вказати 2005 рік. Другий лист направляли простою
кореспонденцією. Третій - рекомендованим листом з повідомленням,  який відповідач отримав 18.07.2007 року.
Вважає,  що згідно діючого законодавства
допускається складення розписки для підтвердження факту отримання коштів. В
подальшому в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги ОСОБА_1  та просив їх задовільнити.

Відповідач
ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив,  що
його прізвище українською мовою вірно ОСОБА_3,
а не ОСОБА_3. Також пояснив,  що
кошти в сумі 14000 гривень він отримав від ОСОБА_1  в 2006 році,
а не в 2005 році. Розписку про отриманні кошти він написав також в 2006
році,  однак дату в розписці на прохання
ОСОБА_1  поставив 01.06.2005 p.. Кошти він
отримав в рахунок орендної плати за здане в оренду приміщення по вул.  Нєдєліна,
36 в м. Кривому Розі,  згідно
договору

оренди,  який було підписано 4 чи 5 червня 2006
року,  але дату укладення в
договорі-зазначили 01.06.2006 року. Договір укладався між ним,  як приватним підприємцем та приватним
підприємцем ОСОБА_1 . Також пояснив,  що
вказані в розписці слова „зобов"язуюсь повернути",  він зазначив тому,  що так просила написати позивачка. В розписці
не вказав,  що отримав 14000
гривень,  як приватний підприємець згідно
договору аренди- бо не придав цьому значення. Розписку назад не забрав у
позивачки,  бо не подумав про це. Просить
відмовити позивачці в задоволенні позову,
оскільки вважає,  що справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В
судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 пояснив,  що ОСОБА_3 отримав кошти в
сумі 14000 гривень в 2006 році,  як
часткову передплату по договору оренди приміщення. Договір оренди був
підписаний 04.07.2006 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 та приватним
підприємцем ОСОБА_1 . Однак,  дату
укладення договору оренди поставили- 01.06.2006 року. Також зазначив,  що правовідносини щодо господарської
діяльності суб"єктів підприємництва,
якими є сторони по справі,  які
виникають при укладені,  зміні,  розірванні і виконанні господарських
договорів підвідомчі Господарським судам.
Вважає,  що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного судочинства і тому просить провадження по справі
закрити.

Свідок
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив,  що
позивачка ОСОБА_1
його дружина. В 2005 році відповідач попросив у його дружини в борг кошти.
01.06.2005 року він приїхав до них додому,
ОСОБА_1 передала
відповідачу 14 000 гривень. Відповідач написав розписку про те,  що взяв кошти в борг і зобов'язується їх
повернути. Він був присутній при передачі коштів і бачив,  як ОСОБА_3 перерахував гроші,  а потім поїхав. В липні 2006 року,  ОСОБА_1
вдруге передавала відповідачу кошти в приміщенні магазину в розмірі
14000 гривень,  але за оренду магазину.

Свідок
ОСОБА_6  пояснила,  що позивачка є її матір"ю. Вона в 2005
році була дома і бачила,  як мати
передавала кошти ОСОБА_3,  за отримання яких він написав розписку. В 2006 році мати
передавала кошти ОСОБА_3
за оренду приміщення магазину.

Із
пояснень свідка ОСОБА_7 слідує,  що вона
працювала продавцем в магазині ОСОБА_3 03.07.2006 року в магазині був підписаний договір оренди
між ОСОБА_3 і
ОСОБА_1  Також в цей день,  ОСОБА_1
передавала кошти ОСОБА_3.
Вона не знаходилась поряд з ними,
ходила по приміщенню магазина,
кошти не перераховувала. Із розмов чула,
що кошти передавались за оренду магазину.

Свідок
ОСОБА_8 суду пояснила,  що вона працювала
продавцем в магазині ОСОБА_3
і ОСОБА_1  03 липня 2006 року,  близько 18 год. 40 хв. в приміщенні магазину,  ОСОБА_1
і ОСОБА_3 підписали документи,
які останній приніс з собою і ОСОБА_1
передала йому 14000 гривень. Вона в цей час ходила по залу магазина і
бачила факт передачі грошей. Чула,  що
гроші передані за оренду приміщення,  але
не бачила який саме документ підписали сторони. Розмови,  що гроші передаються для інших цілей- не було.

Вислухавши
позивачку,  представника позивачки,  відповідача,
представника відповідача,
допитавши свідків,  дослідивши
матеріали справи суд вважає встановленими наступні обставини.

Позивач
01.06.2005 року передав відповідачу згідно з письмовою розпискою 14 000
гривень,  останій зобов'язався їх
повернути (а.с. 5). На вимоги ОСОБА_1-ОСОБА_3 борг не повернув
.

Викладеним
обставинам відповідають правовідносини,
які витікають зі  ст.  ст.
1046, 1047, 1049 ЦК
України.

Так,  у відповідності до  ст.
1046 ЦК України
за договором позики,  який згідно  ст.
1047 цього кодексу був укладений представленою позивачем письмовою
розпискою позичальника,  одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти,  а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві

таку ж суму
грошових коштів. Вказаний договір вважається укладеним з моменту передавання
грошей.

Відповідно
до ч.2  ст. 1047 ЦК України,  на підтвердження укладення договору позики та
його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,  який посвідчує передавання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно  ст.
1049 ЦК України,  позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику в строки встановлені договором.  Якщо договором не встановлені строки
повернення позики,  позика має бути
повернена протягом тридцяти днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги
про це.

ОСОБА_1 направляла
відповідачеві повідомлення від 6.10.2006р. простою кореспонденцією про повернення
суми,  яку він позичив у неї -01.06. 2005
року в сумі 14000 гривень (а.с. 6). Також позивачкою 18.07.2007 року була
направлена нова вимога про повернення коштів в сумі 14000 гривень,  що підтверджується квитанцією про відправку
та поштовим повідомленням про отримання ОСОБА_3 такої вимоги (а.с. 68, 70, 71).

Із
договору оренди частини приміщення магазину „Бриз" від 01.06.2006
року,  вбачається,  що він укладений 01.06.2006р. між приватним
підприємцем ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_1 терміном на 6
місцяців,  загальна сума оплати
складає-18000 гривень (а.с. 17-19).

На
підставі вищевикладеного,  суд дійшов
висновку,  що укладений договір про
оренду приміщення від 01.06.2006 року і видана розписка від 01.06.2005 року про
отримані кошти в сумі 14000 гривень,  це
різні правочини і тому підстав для закриття справи в зв"язку з тим,  що вона не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства-суд не вбачає. Суд вважає,  що позов підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства,  оскільки
встановлено,  що позика була надана
фізичною особою - фізичній особі.

Суд не
находить підстав вважати,  що правочин
був укладений під примусом,  або оманою.
Також суду не надано доказів,  що
розписку було написано з метою підтвердження факту отримання коштів в рахунок орендної
плати.

Також
встановлено,  що розписка написана
відповідачем російською мовою,  прізвище
відповідача зазначено „Левицкий",  а українською мовою його прізвище вірно ОСОБА_3.

На
підставі вищевикладеного,  суд прийшов до
висновку,  що позивачка дійсно позичила
відповідачеві 14000 гривень. Відповідач визнав факт про те,  що розписка від 01.06.2005 року написана ним
особисто та ним підписана. Суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_3 стосовно
того,  що розписку він написав минулим
числом 01.06.2005 року на прохання позивачки,
а гроші в сумі 14000 гривень він отримав як приватний підприємець по
договору оренди приміщення магазину,
оскільки в розписці не вказано,
що гроші передані по договору оренди,
як передплата за оренду приміщення магазину „Бриз". Також
встановлено,  що згідно розписки
відповідач отримав гроші,  як фізична
особа,  а не як приватний підприємець та
зобов'язався їх повернути ОСОБА_1. Знаходження розписки у позивачки свідчить
про те,  що боргове зобов'язання
відповідачем не виконано. Тому,  суд
вважає,  що позов необхідно
задовольнити,  стягнути з відповідача на
користь позивачки кошти в сумі 14 000 гривень,
які він позичив у ОСОБА_1
згідно розписки. Окрім цього,  у
відповідності до  ст. 88 ЦПК
України,  необхідно стягнути з відповідача
на користь позивачки витрати пов"язані зі сплатою судового збору та
інформаційно-технічні витрати,
пов"язані з розглядом справи в суді.

На підставі  ст.
ст. 207, 218, 1046, 1047,
1049-1051 ЦК України
та керуючись  ст.  ст. 10, 11, 60, 88, 212 ЦПК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу- задовільнити.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості 14000 гривень,  а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
30 гривень інформаційно-технічних витрат,
пов"язаних з розглядом справи в суді та судовий збір в розмірі 140
гривень.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо таку заяву не подано.
Заява подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо
заяву подано,  але скарга не надійшла в
зазначений строк,  рішення набирає
законної сили після закінчення 20-денного строку. У разі подання апеляційної скарги,  рішення,
якщо його не скасовано,  набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.  Заяви та скарги подаються до апеляційного
суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу.