Справа
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.
Ковель                                                                                  04
вересня  2007  року

Ковельський міськрайонний суд        Волинської
області    під головуванням

судді                                                       Миронюк  М. Г.

за
участю секретаря                                 Посполітак
Г.О.

позивача                                                   ОСОБА_1

відповідача                                               ОСОБА_2

розглянувши
у попередньому відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за

позовом     ОСОБА_1до
ОСОБА_2                                                                 про  розірвання

шлюбу, -

ВСТЛНОВИВ:

ОСОБА_13вернулась
до суду із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2  мотивуючи тим,  що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі
з 01.02.1986 року. Від шлюбу мають повнолітню дочку ,  ОСОБА_3,
1986 року народження. Спільне життя не склалось . Відповідач зловживає
спиртними напоями ,  на грунті пияцтва
влаштовував скандали ,  ображає позивачу
,  погрожував дочці розправою . З 1999
року сторони проживають по різним адресам . Шлюб існує лише формально .
Подальше збереження шлюбу неможливе,  а
тому позивачка просить шлюб розірвати.

В   судовому засіданні позивач свої позовні
вимоги підтримав   і суду пояснила ,  що викладені обставини свідчать про
неможливість відновлення шлюбних відносин. Подальше збереження шлюбу за
обставин,  що склались,  є недоцільним і тому просить шлюб розірвати.
Відповідач ОСОБА_2    в судовому
засіданні позов визнав ,  не заперечує
щодо його задоволення.

Суд заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши письмові
докази по справі приходить до висновку,
що позов підставний і підлягає до задоволення.

Вимогами
ч.4  ст. 130 ЦПК України
встановлено,  що при визнанні позову
ухвалюється судове рішення в порядку,
передбаченому  ст. 174 ЦПК
України. Згідно з ч.4  ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно
до ч. 1  ст.  ПО СК України позов про розірвання шлюбу може
бути пред'явлений одним із подружжя .

Згідно
представленого суду свідоцтва про укладення шлюбу І-ЕГ № НОМЕР_1 від 28.02.1986
року сторони вступили в юридичний шлюб ,
який зареєстровано відділом записів актів громадянського стану
Ковельського міськвиконкому Волинської області ,  про що в книзі реєстрації актів про укладення
шлюбу зроблено актовий запис № 58   .

Суд,  враховуючи ту обставину,  що сторони виявили взаємну згоду на
розірвання шлюбу,  вважає за недоцільне
надавати строк для примирення.

На
підставі вищенаведеного та керуючись
ст.  ст. 10, 60, 88, 130, 174,
212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України та
ст.  110, 112 СК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Розірвати шлюб
між   ОСОБА_1та   ОСОБА_2укладений 28 лютого 1986      року ,
який зареєстровано

відділом
записів актів громадянського стану Ковельського міськвиконкому Волинської
області ,  про що в книзі реєстрації
актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 58.

При отриманні
свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦСу стягнути з ОСОБА_2       в користь держави 17 ( сімнадцять )
гривень держмита ,    ОСОБА_1   від сплати звільнити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області через Ковельський
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги ,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4
ст.  295 ЦПК України.