АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21
грудня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області

в складі:
Галущенка О.І.,  Козаченка В.І.,  Колосовського С.Ю.

розглянувши в
попередньому судовому засіданні в м.
Миколаєві справу за

позовом

ОСОБА_1
до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.  Кіровограді (далі - ВВД ФСС НВ) про
відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 26 жовтня 2005 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 25 січня 2006 p.,

встановила:

31.08.2005
р. ОСОБА_1 звернувся
з позовом до ВВД ФСС НВ про
відшкодування моральної шкоди,  завданої
ушкодженням здоров'я на виробництві.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 26 жовтня 2005 p.,  залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 січня 2006 p.,
постановлено про відмову у задоволенні позову.

У
касаційній скарзі позивач просить про скасування судових рішень та ухвалення
нового про задоволення позову,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши
касаційну скаргу,  колегія суддів дійшла
висновку,  що підстави для перегляду
оскаржених судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_1,  який працював на Інгульському руднику СхідГЗК та
звільнився з підприємства у 1990 p.,  зазнав
ушкодження здоров'я,  яке пов'язано з
умовами виробництва та призвело до професійного захворювання з втратою на 40%
професійної працездатності.

Зазначений факт
було встановлено рішенням МСЕК від 19.05.1999 р.

Ушкодження
здоров'я потерпілого підчас виконання трудових обов'язків з втратою професійної
працездатності спричиняє йому моральні та фізичні страждання,  що відповідно до  ст. . 12 Закону України «Про охорону
праці» від 14.02.1992 р. та діючих на той час положень п.Н «Правил
відшкодування власником підприємства,
установи,  і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,  пов'язаного з виконанням ним трудових
обов'язків»,  є підставою для
відшкодування моральної шкоди власником підприємства.

Того ж року рішенням
комісії по трудовим спорам
підприємства позивачу було відмовлено у виплаті моральної шкоди та
роз'яснено право звернення до суду за захистом порушеного права.

З позовом
позивач звернувся лише 31.08.2005 р. і до того ж,  вимагав відшкодування моральної шкоди за
рахунок ВВД ФСС НВ,  в той час,  як
відповідальність Фонду з її відшкодування,
відповідно до вимог п. 1 розділу XI Прикінцеві
положення та  ст.  ст.
21,  28,  34 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV ( в
редакції до внесення змін Законом № 717-16 від 23.02.2007 p.),  наступає лише з 01.04 2001 р.,  за наявності умов,  передбачених п.3 Прикінцевих положень цього
Закону.

Встановивши
зазначені обставини на підставі наданих доказів,  суд прийшов правильного висновку про
необгрунтованність позовних вимог.

Апеляційний
суд з належних підстав погодився з такими висновками суду першої
інстанції,  обгрунтовано виходячи з
відсутності правових підстав відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду
соціального страхування НВ.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржені судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права,  а передбачені ч. 1  ст.
338 ЦПК України,  підстави для їх
обов'язкового скасування,  відсутні.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України та Законом України „Про
внесення змін до Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року,  колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити,  а рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 26 жовтня 2005 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 25 січня 2006 р. - залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді
апеляційного суду

Миколаївської
області    підписи