Справа
№2-504/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 серпня 2007 р.                                                                                          м.Харків

Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого -              судді Саркісян О.А.

при секретарі-                     Дяченко Д.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1 представників позивачки- ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, законного представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 представника відповідачів ОСОБА_8

представника 3-ї особи - органу
опіки та піклування Орджонікідзевського району м.Харкова -
Кухти О.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - орган опіки
та піклування Орджонікідзевського району
м.Харкова, 4 Харківська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування
квартири АДРЕСА_1 від 30.10.1992 року та свідоцтва про
право власності на квартиру в порядку спадкування за законом від
05.11.1999 року недійсними,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2006 року позивачка звернулася з позовом до відповідачів, в якому
просить визнати недійсним договір дарування належної їй квартири АДРЕСА_1 від 30.10.1992 року ОСОБА_9, посвідченого державним
нотаріусом 9 Харківської державної нот контори Бочарніковою Г.Є. за
реєстраційним номером 1-2423 та свідоцтва про
право власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 від 05.11.1999 року , яким визнано право
власності на 1/3 частини спірної квартири за
відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

При цьому позивачка посилається на те, що спірну квартиру вона ніколи не
викупала, не дарувала. Відповідачка ОСОБА_4
пропонувала їй укласти договір довічного утримання,
згідно якого ОСОБА_4 надаватиме їй матеріальну допомогу та догляд, на що вона була згодна і вважала, що в жовтні 1992 року у
нотаріуса 9 Харківської державної нотаріальної контори підписує
договір довічного утримання, але в 2005 році дізналася, що підписала договір дарування дочці ОСОБА_4 - ОСОБА_10 і у
зв'язку із смертю останньої в 1994 році її квартира
була спадкована ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_10 -ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках
- по 1/3 частини квартири.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, але
посилається на те, що попросила відповідачку ОСОБА_4
приватизувати свою квартиру, дарувати її будь-кому не збиралася. Але ОСОБА_4 обманула її, привела до нотаріальної
контори, де нотаріус їй також нічого не пояснив
і вона підписала якісь документи, але якого вони змісту вона не знала. Також пояснила, що не домовлялася з ОСОБА_4 про те,
що вони укладуть договір довічного
утримання, і що ОСОБА_4 повинна доглядати її та надавати матеріальну
допомогу.

Разом з тим, в письмовому вигляді
підстави позову позивачкою уточнені не були.

Представники позивачки підтримали позовні вимоги позивачки, посилаючись на недійсність договору дарування квартири позивачки внаслідок
обману.

2

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову заперечувала, пояснивши, що на протязі тривалого часу товаришували з позивачкою, підтримували
дуже близькі відносини, вона навіть на протязі чотирьох років
проживала разом з ними однією сім'єю, няньчила її онуку ОСОБА_5 і так як була одинока, то виразила бажання подарувати свою
квартиру її доньці ОСОБА_10 для того, щоб
квартира не пропала. Вона відмовляла її, прохала поміркувати, але ОСОБА_1 настояла. Тоді вона викупила
квартиру ОСОБА_1, оскільки та була державною і у
нотаріуса 9 Харківської держнотконтори Бочарнікової Г.Є 30.10.1992 року уклали договір, за яким ОСОБА_1 подарувала свою квартиру ОСОБА_10, за дорученням якої діяла вона - ОСОБА_4
Нотаріус перед укладенням договору залишилася з ОСОБА_1 сам
на сам, потім вони уклали договір, зміст якого був роз'яснений нотаріусом. ОСОБА_1 продовжувала проживати в спірній квартирі, оскільки питання про її виселення ними не ставилося, вони продовжували товаришувати,оказували ОСОБА_1 допомогу, опікувалися нею,як близькою людиною, вона була на похоронах доньки ОСОБА_10, але в подальшому
на ОСОБА_1 стали здійснювати вплив люди, що забажали її квартиру, вона ж після смерті доньки
більше уваги приділяла онукам, а не ОСОБА_1, в результаті чого виник спір в суді і з того часу відносини
між ними погіршилися.

Відповідачка ОСОБА_5 проти позову заперечувала з тих підстав, що і відповідачка
ОСОБА_4

їх представник проти позову заперечувала з тих підстав, що доказів того, що
ОСОБА_1 уклала договір дарування спірної
квартири внаслідок обману з боку ОСОБА_4, немає. Крім того, їй роз'яснювався зміст укладеного договору нотаріусом,
один екземпляр договору видавався їй на руки. Крім
того, 28.10.1993 року їй була видана копія цього договору. Також просить відмовити в задоволенні позову за пропуском сроків
позовної давності.

Відповідач ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_7 також заперечували проти позову з тих підстав, що договір
укладений відповідно до волевиявлення позивачки і нею на
протязі 14 років не оспорював ся.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Орджонікідзевського
району м.Харкова покладається на думку суду
та просить при цьому врахувати інтереси неповнолітньої дитини - ОСОБА_6

Третя особа - 4
Харківська дернотконтора в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином та своєчасно, просить
розглядати справу у їх відсутність, покладаючись на думку суду.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, представника третьої особи,
перевіривши матеріали справи та оцінивши надані
докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст..57 ЦК України /1963 року/ угода, укладена внаслідок обману, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а
також угода, яку громадянин був змушений укласти
на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого
або за позовом державної чи громадської організації.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978
року №3 з послідуючими доповненнями та змінами
"Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними" під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника
угоди, шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або
замовчування обставин, які мають істотне значення для угоди, що
укладається.

Як встановлено судом, 30.10.1992 року державним нотаріусом 9 Харківської
державної нотаріальної контори Бочарніковою
Г.Є. було посвідчено договір дарування, згідно з умовами якого позивачка ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_9, інтереси якої за дорученням представляла відповідачка ОСОБА_4, прийняла у
подарунок квартиру АДРЕСА_1/а.с.24/.

3

Спірна квартира належала позивачці на підставі договору купівлі-продажу,
посвіченого 08.10.1992 року 9 Харківською
державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №2-1156, зареєстрованим в Харківському міськБТІ 22.10.1992 року і
її вартість склала 98 тисяч203 руб, 50% вартості
якої були сплачені за ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в розмірі 49 тисячі
02 руб/а.с.23/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла /а.с.26/, а 05.11.1999 року державним нотаріусом 9 Харківської державної нотаріальної контори
Пендюріною І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за
законом в рівних частках: її матері ОСОБА_4, її дочці ОСОБА_5 та
сину ОСОБА_6 /а.с.25/.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами той факт, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та її сім*єю склалися давні
товариські відносини, наскільки близькі, що їх навіть можна назвати родинними. Як пояснила сама ОСОБА_1, вони з ОСОБА_4 дружили давно,
оскільки вона була самотня, а у ОСОБА_4 були проблеми з чоловіком. ОСОБА_4 опікувалася нею, на протязі чотирьох років вона -
ОСОБА_1 навіть жила разом з сім*єю ОСОБА_4 по її місцю
проживання. З донькою ОСОБА_4 - ОСОБА_11 в неї також
були хороші близькі відносини. Вона няньчила ОСОБА_5 - онуку ОСОБА_4, доньку
ОСОБА_10, після того, як ОСОБА_12 стала проживати в Росії продовжувала
спілкуватися з нею, була на її похоронах.

Ці обставини, встановлені судом, підтверджують той факт, що позивачка
подарувала квартиру близькій людині, а не
сторонній особі, та що це було її волевиявленням, а не обманом з боку
відповідачів.

Про те, що ОСОБА_9 виконала умови договору та прийняла подарунок свідчить також виконання нею через свого повіреного - матір ОСОБА_4
умов договору дарування, а саме виплати 50%
вартості спірної квартири, про свідчать надані суду квитанції від
23.02.1993 року /а.с.23/.

Той факт, що ОСОБА_1 залишилася проживати в спірній
квартирі, не спростовує висновків суду про те, що вона передала свою квартиру у
дар ОСОБА_10, оскільки в момент укладення даного договору для
неї припинилося право власності на спірну квартиру і перейшло до обдарованої, яка прийняла дар і мала можливість
розпоряджатися цим майном. Між сторонами була
домовленість про те, що ОСОБА_1 продовжує користуватися спірною квартирою і ця домовленість існує і до цього часу, як
пояснили суду відповідачі.

Про те, що вищеназваний договір був волевиявленням позивачки ОСОБА_1
свідчать пояснення нотаріуса Бочарнікової
Г.Є., яка посвідчувала даний договір і яка пояснила, що він посвідчувався у
повній відповідності до Закону України «Про нотаріат» і повністю відповідав
волевиявленню сторін, дієздатність яких була перевірена/а.с.50/.

Крім того, один екземпляр договору був виданий на руки позивачці, яка в
момент укладення договору була зовсім не літньою людиною - 63 роки, яка
розуміла зміст на значення своїх дій.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона не намірювалася укладати
договір довічного утримання з відповідачкою, а просила її лише приватизувати
квартиру, а вона її обманула.

Доводи представників позивачки про те, що позивачка погано бачила та чула,
що вплинуло на те, що вона була введена в оману
відносно договору дарування, то вони судом не
приймаються до уваги, оскільки будь-яких документів відносно поганого стану органів слуху позивачки суду взагалі не надано, а
відповідно до медичної довідки погіршення стану зору очей позивачки
настало в серпні 1998 році, що не могло ніяк вплинути в момент укладення договору дарування 30.10.1992 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що підстав вважати, що ОСОБА_1 уклала договір дарування квартири належної
квартири внаслідок омани з боку відповідачів, немає, доказів
цьому не надано.

4

Не дивлячись на те, що суд відмовляє позивачці по суті заявлених нею
позовних вимог, але суд також відмічає, що позов
поданий з порушенням сроку позовної давності - більш ніж через 13 років після укладення договору і поважних
причин для поновлення сроку звернення до суду немає.

Доводи позивачки та її представників про те, що вона не знала, що існує
договір дарування квартири спростовуються
також відповіддю 4 Харківської державної нотаріальної
контори про те, що 28.10.1993 року ОСОБА_1 була видана за її проханням копія договору дарування квартири/а.с.45/. Доводи її
представників про те, що вона тільки розписалася в
нотконторі за отримання копії договору, а фактично отримала копію договору
ОСОБА_4 - голословні і нічим не підтверджуються.

Оскільки при подачі позову позивачкою не в повному обсязі сплачене держмито
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судів, а даних про те, що вона користується пільгами при сплаті
держмита суду не надані, то суд в порядку ст..88 ЦПК України стягує з позивачки
недоплачену суму держмита - 67 грн.27к. та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення - 22 грн.50к.

Керуючись ст..ст..10,11,209,212-213
ЦПК України, ст.,57 ЦК України /1963р/, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи -орган опіки та піклування
Орджонікідзевського району м.Харкова, 4 Харківська державна нотаріальна
контора про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 30.10.1992 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_10, посвідченого державним нотаріусом 9 Харківської державної нот
контори Бочарніковою Г.Є. за реєстраційним
номером 1-2423 та свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування за законом від 05.11.1999 року
недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачене держмито в сумі 67 грн.27к. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 22 грн.50к.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі протягом 10 днів заяви про
апеляційне оскарження, а після цього протягом 20 днів - апеляційної скарги.