РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

20 червня 2007
року

Лисичанський
міський суд Луганської області в складі:

головуючого
судді                                                                 Фастовця
В.М.,

секретаря
судового засідання                                               Бандуровій
В.І.,

з участю
представників:

позивача:                                                                                ОСОБА_1,

відповідача                                                                             ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Лисичанського тролейбусного
управління про стягнення матеріальної і моральної шкоди, 3-я особа ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення підстави
позову, вказав, що 19 грудня 2006 р. в 15 год.50 хв. він їхав на власному
пасажирському мікроавтобусі Мерседес-бенс, модель НОМЕР_1 з м. Сєвєродонецьк у
м. Лисичанськ. На вул. Першотравнева у м. Лисичанську у районі газозаправній
станції біля заводу „Пролетарій" позивач почув удар по корпусу автомобіля.
Спроба зупинити автомашину не вдалася, тому що розтяжка контактного проводу
тролейбуса накрутилася на колесо мікроавтобуса та розірвала гальмовий шланг.
Після зупинки з'ясувалося, що автомобіль пошкоджено, розмір матеріальної шкоди
становить 6292 грн.

Це сталося з вини водія, що є працівником відповідача, який не виконав
п.3.12 Інструкції з техніки безпеки руху для водіїв тролейбусів, відповідно до
яких у разі обриву контактного проводу водій зобов'язаний не допускати стороні
осіб у зону обриву, попереджати водіїв транспорту, що проїжджає, про небезпеку.
Водій тролейбусу не прийняла належних заходів для забезпечення дорожнього руху,
не встановила аварійні знаки на дорозі Сєвєродонецьк - Лисичанськ, що призвело
до ДТП.

Також позивачу нанесена моральна шкода внаслідок
пошкодження його майна, необхідності ремонту мікроавтобусу, неможливості
здійснення підприємницької діяльності з перевезення вантажів напередодні
новорічних свят, що потягнуло наймання іншої машини, до того ж пошкоджений
мікроавтобус позивач збирався продати, але не зміг внаслідок ДТП.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення, аналогічні
викладеним у позові.

Представник
позивача позов підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що водієм тролейбусу
ОСОБА_5 після зриву контактної лінії та його розтяжки були виконані усі вимоги
щодо забезпечення безпеки руху іншими транспортними засобами. Позивач сам
винуватий у пошкоджені мікроавтобуса, бо перевищив швидкість руху.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав пояснення попереднього представника.

3-я особа ОСОБА_5
пояснила, що після зриву контактного проводу та розтяжки великим вантажним
автомобілем їх заціпив бензовоз, який зірвав кілька прольотів проводу. Вона
встановила попереджувальний знак, взяла сигнальний жилет і на дорозі давала
сигнали автомобілям. Вважає, що виконала усі передбачені законодавством правила
для забезпечення безпеки руху іншими водіями.

У судовому засіданні
досліджені наступні докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу
позивача; відповідь на запит адвоката; довідка про ДТП; квитанція про
сплату за авто товарознавче дослідження; висновок авто товарознавчого
дослідження від 10.01.07. мікроавтобусу позивача; відгук на позовну заяву;
довідка про належність контактної лінії; акт державного технічного огляду
контактної мережі; пояснювальні, службові та доповідні записки працівників
відповідача; дислокація стаціонарних закладів громадського харчування; торговий
патент; квитанції, рахунок, товарний чек про сплату за запчастини та виконання
робіт; висновок трасологічної експертизи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, 3-ї особи, представників сторін,
показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2006 року приблизно о 16-00 год. у м. Лисичанську
по вул. Першотравневій позивач, керуючи мікроавтобусом Мерседес-бенс, модель
НОМЕР_1, д.н.з.НОМЕР_2 у напрямку з м. Сєвєродонецьк до м. Лисичанськ, в районі
тролейбусного "кільця" та газозаправної станції наїхав на розтяжку
контактного проводу, яка відірвалася та пошкодила вказаний мікроавтобус.

Позов не підлягає задоволенню, оскільки працівник відповідача ОСОБА_5 прийняла усі
передбачені законодавством заходи для безпеки руху іншими учасниками дорожнього
руху.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд виходить з наступного:

1 .Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Відповідно до ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому згідно з роз'ясненнями п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" №6 від 27.03.92. "...суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей... 450 ЦК (наразі cm. 1187
ЦК України) шкода, заподіяна... майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є причинний звязок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від
наявності вини...".

Суд вважає, що шкода позивачу була нанесена не джерелом підвищеної
небезпеки, оскільки у судовому засіданні встановлено, що причиною пошкодження
була розтяжка контактної лінії, тобто трос, кий не знаходиться під напругою.
Сама шкода заподіяна фізичними властивостями тросу, не пов'язаними з його
функціональним призначенням.

Відповідно до п.3.12 розділу 3 "Правила безпеки для
водіїв тролейбусів під час роботи на лінії" Типової посадової інструкції
водія тролейбусу, затвердженої міністерством житлово-комунального господарства
УРСР від 01.03.84. водій тролейбуса у випадку обриву контактного проводу
повинен зупинити тролейбус і вийти з нього; знаходитися не ближче 5-ти метрів
від обірваного проводу; не допускати сторонніх осіб в указану зону,
попереджуючи водіїв транспорту, що проходить, про небезпеку; викликати скору
технічну допомогу і до її прибуття не покидати місце аварії.

3-я особа ОСОБА_5. пояснила, що після зупинки тролейбусу жовтим жилетом
сигналізувала машинам про наявність небезпеки.

З пояснень свідка ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_5 одягла сигнальний жилет,
встановила гальмовий "башмак"
та увімкнула сигнальні вогні, а потім знаходилася біля заправки.

Свідок ОСОБА_7 працівник газозаправної станції, пояснив,
що він працює у приміщені заправки, приблизно о 17-18 год. велика фура
обірвала провод, він
бачив водія трлейбусу у жилеті, яка бігала біля тролейбусу, а потім махала
жовтою жилеткою.

Свідок ОСОБА_8, працівник газозаправної станції, також пояснив, що
приблизно о 17-18 год. зі слів
водія, який заїхав заправитися, велика машина обірвала провод. Він бачив
ОСОБА_5 з жовтим жилетом, яка бігала по дорозі і сігналізувала машинам. Водій
увесь час була на проїзній частині.

Таким чином у судовому засіданні знайшли підтвердження заперечення
представника відповідача проти позову в тій частині, що його працівником були
виконані усі вимоги законодавства по забезпеченню безпеки руху, тобто
протиправна поведінка, а саме бездіяльність, відсутня.

Побічно це підтверджує також і та обставина, що за поясненнями свідка
ОСОБА_7 інші машини щось ооб'їжджали, а ОСОБА_9 бачив, як водії реагували на
знакиОСОБА_5.

Оцінюючи показання цих свідків, суд вважає їх правдивими і не вбачає
підстав їм недовіряти, оскільки свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_7 є сторонніми особами,
не зацікавленими у результаті розгляду справи. Що стосується неспівпадіння
названого ними часу аварії, то суд вважає, що це викликано умовами зимового
часу - раннє закінчення світлового дня та часом, що сплив після аварії.

Суд критично ставиться до пояснень позивача, нібито він був один на дорозі
(тобто інших водіїв, які бачили ОСОБА_5 і реагували на її попередження, не
було), оскільки за поясненнями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_9рух був інтенсивний, що
відповідає часу, коли сталася аварія вечір вівторка - 19 грудня 2006 року,
закінчення робочого дня.

Кінець кінцем наявність на дорозі інших машин був вимушений підтвердити і
сам позивач, коли пояснив, що не зупинився самостійно, бо не хотів створити
аварійну ситуацію. Однак така ситуація була можлива тільки за наявності інших
учасників дорожнього руху.

Зважає суд і на таке. Аварія сталася на дільниці дороги з підйомом у
сторону руху позивача, який за власними поясненнями після аварії проїхав
приблизно 200 метрів (на підйом) і зупинився не за допомогою ручного гальма або
двигуна чи закінчення інерції руху, а зіткнувшись з бордюром (тобто позивач мав
можливість продовжувати рух і далі). Представник відповідача ОСОБА_1пояснив, що
позивач зупинився на відстані приблизно 300 метрів від місця аварії. А свідок
ОСОБА_10 взагалі назвав 500 метрів, що суд вважає дещо завищеним, виходячи з
характеру роботи свідка (інспектор з ДТП) і, як наслідок, неможливістю
запам'ятати усі обставини аварії з участю позивача.

Аналіз дорожньої обстановки, пояснень вказаних осіб дає суду можливість
зробити висновок, що позивачем була перевищена швидкість руху у місті, а до
його пояснень про швидкість в 60 км/г треба ставитися критично.

Суд також вважає, що у дорожній ситуації, що склалася, позивачем були
допущенні порушення кількох норм Правил дорожнього руху

п.2.3. "б" - "Для забезпечення безпеки
дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою
обстановкою, відповідно реагувати на її зміну... не відволікатися від керування
цим засобом у дорозі";

п.12.2. "У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості
швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний
засіб у межах видимості дороги";

п.12.4. "У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із
швидкістю не більше 60 км/год.".

Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача, що порушення
позивачем ПДР не було раніше встановлено (наприклад, постановою суду у справі
про адміністративне правопорушення), оскільки це не є необхідним і можливе у
межах розгляду цивільної справи. Окрім того, вина 3-ї особи також не
встановлення попереднім рішенням компетентного органу, що не стало позивачу на
заваді при зверненні до суду.

На підставі викладеного керуючись ст.1166 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Лисичанського
тролейбусного управління про стягнення матеріальної і моральної шкоди
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через
Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання такої
заяви.