РІШЕННЯ

іменем України

29 серпня 2007
року Орджонікідзевський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого
судді -   Сітало А.К.,

за участю
секретаря - Більченко В.Е.,

представника
позивача - ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м.  Харкова цивільну справу за позовом
ОСОБА_3   до ОСОБА_2 про розподіл майна
що є спільною сумісною власністю подружжя , -

встановив:

27
березня 2007 року позивачка подала до суду позовну заяву,  в якій просить визнати квартиру
АДРЕСА_1,  спільною сумісною власністю її
та відповідача ОСОБА_2,  визнати за нею
право власності на 14 частину спірної квартири та розділити спільне майно.

В
обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те,  що вона з відповідачем перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1991 року. Перебуваючи у шлюбі,  вони за спільні кошти в грудні 1999 року
придбали однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1. Право власності на спірну
квартиру було зареєстровано на ім'я відповідача. В добровільному порядку
відповідач відмовляється визнати за нею право власності на 1/2 частину
квартири.

В
судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд
визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину квартири,  від решти позовних вимог відмовився.

ОСОБА_2
позов не визнав,  однак не заперечував
того,  що спірна квартира придбана в
період знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі. Вмісти з тим вказував що
квартира була придбана за його власні кошти які він отримав в грудні 1999 року
від продажу квартири АДРЕСА_2,  яка була
його особистою приватною власністю. В якої сторони також спільно проживали.

З'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх доказами,
суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  60 СК України,  майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того,  що один з них не мав
з поважної причини (навчання,  ведення
домашнього господарства,  догляд за
дітьми,  хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

В
судовому засіданні відповідач вказував,
що позивачка хоча і не брала участі у витратах по сплаті комунальних
послуг та витратах по утриманню квартири ,
але за час їхнього сумісного проживання як до шлюбу так і в ньому
займалася веденням домашнього господарства.

Як
вбачається з свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 виданого Безлюдівською селищною радою
Харківського району Харківської області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22 10.1991 року
зареєстрували шлюб (актовий запис 113).

Згідно
договору купівлі-продажу від 21 грудня 1999 року,  зареєстрованому у Комунальному підприємстві
«Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером
НОМЕР_2,  власником спірної квартири є
ОСОБА_2

Однак,  відповідачем    не надано суду доказів того,  що квартира придбана за кошти,  які належали йому особисто.

Відповідно
до  ст.  69 СК
України Дружина і чоловік мають право на поділ майна ,  що належить їм на праві спільної сумісної
власності,  незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно
ч.1  ст. 70 СК України у разі поділу
майна,  що є обєктом права спільної
сумісної власності подружжя,  частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи
те,  що відповідно до  ст.
183 ЦК України,  виділ частки в спільній сумісній квартирі
сторін неможливий,  тому представник
позивача просить визначити частку ОСОБА_3 в спільній сумісної власності на
квартиру.

Відповідно
до  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобовязана довести ті обставини,  на які
вонам посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки
суду не надано належних доказів,  які б
вказували на розмір внеску при придбанні спірної квартири або відповідної домовленості,  суд виходить з того,  що частки кожного з співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними.

За таких
обставин,  суд визнає,  що спірна квартира належить ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в рівних частках,  а саме по 1/2
кожному.

Згідно  ст.  88
ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтвердженні судові витрати.

Таким
чином,  суд вважає за необхідне стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені останньою судові витрати,  а саме: витрати по оплаті
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу,  та сплачене державне мито.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  15,
60,  212,  213,
ЦПК України,   ст.  ст.
60,  69-71 СК України,  суд,  -

вирішив:

Позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення частки в спільній сумісній власності на
квартиру АДРЕСА_1 задовольнити.

Визначити
частку ОСОБА_3 в спільній сумісній власності на квартиру,  та встановити,  що ОСОБА_3 на праві власності належить 1/2
частина квартири АДРЕСА_1.

Судові
витрати - 30 (тридцять) грн. інформаційно-технічного забезпечення судового
процесу та 51 (п'ятдесят одну) грн. державного мита,  стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений  ст.
294 ЦПК України,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
винесення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.