Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31 липня
2007 року                                                                        м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області

в
складі: головуючого-судді:                   Барашкова
В.В.

при
секретарі:                                          Шевчук
І.Ю.

за
участю сторін та представників сторін: ОСОБА_1 - позивачка-відповідачка,
адвокат на стороні позивачки-відповідачки - ОСОБА_2, відповідач-позивач -
ОСОБА_3.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську об'єднану
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільної сумісної
власності і встановлення порядку користування житловим приміщенням та
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, суд
,-

встановив:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільної сумісної
власності і встановлення порядку користування житловим приміщенням. В свою
чергу ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл
спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 25.06.2007 року вищевказані позови
об»єднані в одне провадження.

В
судовому засіданні позивачка-відповідачка ОСОБА_1 позов підтримала та просила
суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину
двохкімнатної квартириАДРЕСА_1, а також просить встановити порядок користування
житловими кімнатами у вищезазначеній квартирі закріпивши за нею кімнату № 2
площею 17,3 кв.м., а за відповідачем кімнату № 3 площею 11,8 кв.м., кухню,
коридор, ванну, туалет, просить залишити в спільному користуванні. В
зустрічному позові просила суд відмовити, вважаючи такий позов безпідставним.

Відповідач -
позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав,  вважаючи
такі  позовні  вимоги
безпідставними  і  просив
суд відмовити  в їх задоволенні.
Свої позовні вимоги підтримав по мотивах викладених в  зустрічній позовній заяві і просив суд їх
задоволити в повному обсязі. Окрім пояснень сторін судом досліджені наступні
письмові докази:

1.
Копія Технічного паспорта на квартиру.

2.
Копія Договору купівлі-продажу від 30.12.2003 року.

3. Копія Витягу
про реєстрацію права власності на нерухоме майно

4.
Довідка.

5.
Довідка Хриплинської сільської Ради від 09.10.2006 року.

6.
6. Копія Свідоцтва про одруження.

7. Копія
Договору позики. 8. Довідка від 05.04.2007 року.

9. Копії
Державних Актів на право власності на земельну ділянку.

10. Копія
Будівельного Паспорту від 24.10.2000 року.

11. Копія
Інформації.

12.Копія звіту №
277/07 про експертну грошову оцінку спірних земельних ділянок. Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а в зустрічному позові ОСОБА_3 слід відмовити
виходячи з наступного.

Відповідно
до ст.ст. 10, 11 ,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин
справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає
спір.

Під час
провадження по справі судом встановлено, що 14.02.2003 року було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Під час перебування у шлюбі сторонами згідно
договору купівлі - продажу від 30.12.2003 року спільно була придбана квартира
АДРЕСА_1. Даний договір купівлі-продажу посвідчений в нотаріальній конторі на
відповідача по даній справі - ОСОБА_3, а також за ним зареєстровано право
власності на спірне майно в ОБТІ. Згідно технічного плану спірна квартира являє
собою дві окремі кімнати, кімнату під № 2 площею 17,3 кв.м. і кімнату під № 3
площею 11,8 кв.м. Крім того в квартирі є кухня площею 7,5 кв.м., коридор площею
8,1 кв.м., а також ванна і туалет. Як встановлено під час провадження по справі
подружжя ОСОБА_1 спільно несли витрати по утриманню житла, проведення поточних
ремонтів, оплати комунальних послуг тощо.

Відповідно
до ч.1 та ч.2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо ) самостійного заробітку (
доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування , є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач - відповідач, відповідно державних
актів №№ 199, 200 від 24.11.2004 року, отримала у власність дві земельні
ділянки в с Валя Кузьмина, Глибоцького р-ну, Чернівецької області для
будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та
ведення особистого селянського господарства.

Статтями 22, 38,
40 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції,
здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності,
розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.
До земель житлової та громадської
забудови   належать   земельні
ділянки   в   межах
населених   пунктів,   які

використовуються
для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування. Громадянам України за рішенням органів виконавчої
влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в
межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни
можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Виходячи
з наведених норм СК , ЗК України, суд вважає, що набуття у спільну власність
подружжям земельних ділянок можливе за умови участі подружжя у використанні
землі за її цільовим призначенням, як то будівництво житлових будинків,
господарських споруд , виробництва сільськогосподарської продукції . Проте в
матеріалах справи відсутні докази спільного використання позивачем-відповідачем
і відповідачем-позивачем спірних земельних ділянок. Нотомість, зібраними по
справі доказами, зокрема поясненнями сторін, звітом про експертну грошову
оцінку, встановлено, що зазначені землі не використовувались подружжям ОСОБА_1
за їх цільовим призначенням - не проводилось будівництво, ведення селянського
господарства.

Виходячи
з наведеного, на думку суду, спірні земельні ділянки не можуть бути об»єктом
права спільної власності подружжя.

Згідно
ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння
користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно
до ст.70.СК. України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не
передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлюючи
порядок користування спільним майном , суд виходить з того, що
позивач-відповідач часто хворіє, потребує медичного догляду і перебуває на
обліку в жіночій консультації № 1 м. Івано-Франківська, тому їй в користування
має бути виділено житлову кімнату площею 17,3 кв. м., а відповідачу - позивачу
житлову кімнату площею 11,8 кв. м. Такий порядок користування спільною
квартирою не порушить майнових, житлових прав сторін даного провадження.

Виходячи
з вищенаведеного відповідно до ч.1,2 ст. ст.60, ст.ст. 63, 70 СК України ст.22,
38, 40 ЗК України та керуючись ст. ст. 10,11, 60, 88, 208, 209, 212 - 218 , 224
- 232 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

Позовну заяву
ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності  на  1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Визнати  за ОСОБА_3
право  власності  на  1/2
частину квартири АДРЕСА_1

Встановити
наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

- закріпити за
ОСОБА_1 кімнату №2, площею 17,3 кв. м.;

- закріпити за
ОСОБА_3 кімнату № 3, площею 11,8 кв. м; Інші
приміщення:  кухню,  коридор,
ванну кімнату,  туалет
залишити  в  спільному користуванні.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна
подружжя - відмовити.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення,

апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.