Справа № 2-3083/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09
серпня 2007 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого -
судді        Хомика А.П.

при
секретарі -                   Кіндратишин
Л.Р.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стебницької міської ради про
визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,
-

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права
власності на спадкове майно, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, виданого 05 червня 1989 року державним нотаріусом
Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори, реєстровий №2-1263, вона є
власником житлового АДРЕСА_1. Цей будинок є дерев'яним, складається з двох
житлових кімнат жилою площею 35,8 кв.м. та однієї кухні. До будинку також
відносяться господарські споруди - вбиральня, огорожа, замощення, колодязь.
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка належить їй на праві
приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну
ділянку від 01.06.2007 року серія ЯГ №056241.

Вказаний будинок і земельна ділянка належали її батькові
- ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з тим, останній, ще при житті, з
метою покращення житлових умов, без належно затвердженого проекту, на належній
земельній ділянці, здійснив будівництво літньої кухні загальними розмірами
(5,06 х 4,12) м., сараю загальними розмірами (4,7 х 4,12) м. та сараю
загальними розмірами (3,0 х 1,86) м., що згідно зі ст. 376 ЦК України
вважається самочинним будівництвом. На вказані господарські споруди свідоцтва
про право на спадщину видано не було, оскільки вони були збудовані самовільно.
Однак, 10 лютого 1987 року мій батько склав заповіт, згідно якого заповів мені
все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на
нього. Та у відповідності до п. 5 ст. 376 ЦК
України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати
за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо
це не порушує права інших осіб.

Так як при самочинному будівництві права інших осіб
порушено не було, останнє відбувалось без порушення будівельних норм і правил
на земельній ділянці, що знаходиться у її власності та перебуває в межах
гірничого відводу але поза зоною впливу від гірничих робіт СДГХП
"Полімінерал", Стебницька міська рада надала про це відповідний
висновок за №1584 від 03.08.2007 року та рекомендувала звернутися до суду з
приводу визнання права власності на самовільно побудовані споруди.

Крім того, КП "Планування та архітектура" на її
замовлення виготовило Архітектурно-планувальну пропозицію на користування
самовільно побудованими будівлями по АДРЕСА_1, в якій зазначено, що в частині
пожежних вимог самовільне будівництво погоджено із головним державним
інспектором з пожежного нагляду м. Дрогобича та Дрогобицького району.

З 1989 року і по теперішній час вона постійно проживає у спірному
будинку, оскільки іншого житла не має, користується самочинно збудованими
будівлями, утримує це нерухоме майно в належному стані, сплачує необхідні
платежі, але не має офіційно зареєстрованого права власності на нього. Крім
цього, після смерті батька спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку
в спадковому майні, - не було, протягом встановленого законом строку вона, як
спадкоємець свого батька, не заявила про відмову від спадщини, а тому на
підставі п. п. З, 5 ст. 1268 ЦК України спадщина, незалежно від часу прийняття
спадщини, належить їй - спадкоємцеві з часу її відкриття. Вважає, що спадкуючи
по заповіту після смерті свого батька, вона набула право власності на спірні
самочинно збудовані господарські будівлі.

З огляду на те, що покійний ОСОБА_2 при житті не отримав
свідоцтва про право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а в даний
час оформити таке на ім'я покійного неможливо, просить суд постановити рішення,
яким визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на самочинно побудоване нерухоме
майно, яке розташоване в АДРЕСА_1, а саме: літню кухню (літ. "Б")
загальними розмірами (5,06 х 4,12) м., сарай літ. "В" загальними
розмірами (4,7 х 4,12) м. та сарай літ. "Д" загальними розмірами (3,0
х 1,86) м. по спадкуванню за заповітом від 10.02.1987 року після смерті батька
ОСОБА_2, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка в
судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить позов задоволити.

Представник виконавчого комітету Стебницької міської ради - ОСОБА_3 не
заперечив проти задоволення позову, оскільки наявні матеріали справи вказують
на підставність.

Наслідки визнання позову представнику відповідача роз'яснені. Визнання
позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та
інтереси інших осіб. Підстав для не прийняття визнання позову відповідачем
судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому
ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове
рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 130, 174, 209, 212-215
ЦПК України, ст. ст. 328, 346, 1222,1233,1235,1268 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов
задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно
побудоване нерухоме майно, яке розташоване в АДРЕСА_1, а саме: літню кухню
(літ. "Б") загальними розмірами (5,06 х 4,12) м., сарай літ.
"В" загальними розмірами (4,7 х 4,12) м. та сарай літ. "Д"
загальними розмірами (3,0 х 1,86) м. по спадкуванню за заповітом від 10.02.1987
року після смерті батька ОСОБА_2, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.