Справа №-2-1238
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.09.2007 року                                                                                                    м.  Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді        Степаненко Ю.А.

При секретарі                   Васюковій
М. О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виселення без надання іншого
жилого примішення,-

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві ЛОСОБА_1вказує, що 31 січня 1981 року
вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син- ОСОБА_3.

З вересня 1995 року і по сьогоднішній день вона з сином
зареєстровані та проживають за адресою:АДРЕСА_1, а відповідач зареєструвався за
вказаною адресою 20.09.2000 року.

Сімейне життя з відповідачем у них не склалося через його
пияцтво, безвідповідальне ставлення до проблем сім'ї, виховання дитини та
неврівноважений характер, що супроводжувався постійними сварками та бійками. У
зв'язку з цими причинами, 21 березня 1995 року, ще до народження сина, за її
ініціативою, шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про
розірвання шлюбу відділу РАГС Василівського району було зроблено відповідний
запис заНОМЕР_1

Після розірвання шлюбу, ситуація в сім'ї на краще не
змінилася. Колишній чоловік, проживаючи разом з ними у квартирі продовжував
пиячити та знущатись з неї та малолітнього сина, що негативно визначалося на
його психіці та формуванні особистості, а вона в листопаді 2005 року перенесла
інсульт, у зв"язку з чим в січні 2006 року була визнана інвалідом 2-ї
групи і потребувала спокою та доброзичливого до себе та сина відношення.

Внаслідок протиправної поведінки відповідача вона
неодноразово за останні два роки змушена була викликати працівників міліції. До
відповідача неодноразово застосовувались міри адміністративного стягнення, але
бажаного результату це не дало.

10.04.2007 року відповідач знявся з реєстрацірза адресою:
АДРЕСА_1 і на кілька днів залишив їх з сином, але на потім знову з'явився і в
даний час проживає в вищевказаній квартирі, не змінивши своєї поведінки та
способу життя.

Посилаючись на ч.2
ст. 107 ЖК України позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою
АДРЕСА_1та виселити його з вказаного приміщення.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала
з підстав, викладених у позові, а також уточнила, пояснивши, що просить суд на
підставі  ст.116 ЖК України виселити
відповідача з житлового приміщення, розташованого за адресоюАДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення. Крім того, вона доповнила позов, пояснивши,
що відповідач проживає у квартирі, яка була надана їй після розірвання шлюбу з
ним, веде аморальний спосіб життя, постійно зловживає алкогольними напоями,
висловлюється нецензурною лайкою у відношенні неї та сина, влаштовує сварки та
бійки, що негативно впливає як на її здоров"я так і на здоров"я їх
сина, який дуже страждає від цього. Відповідач не оплачує комунальні послуги,
спільно господарство вони не ведуть. Всі ці обставини роблять неможливим
проживання з відповідачем в одній квартирі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4пояснила, що з 1995
року знає позивачку та відповідача, проживає з ними в одному будинку.
Відповідач постійно зловживає спиртними напоями, висловлюється нецензурною
лайкою, влаштовує скандали, веде аморальний спосіб життя. Він негативно впливає
на неповнолітнього сина. Вона не пам"ятає коли в останній раз бачила
відповідача у трезвому стані.

Відповідач в судове засідання не з"явився
неодноразово, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Суд, зі згоди позивачки, вважає можливим керуючись  ст.ст 169,224 ЦПК України розглянути справу
та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення участників процесу, оцінивши
надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному,
повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі
доказів, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, так як він
повністю підтверджуються поясненнями участників процесу, а також наявними у
справі доказами за слідуючими підставами:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно з
матеріалів справи, позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано 21.03.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, копія якого є в матеріалах справи;

ІНФОРМАЦІЯ_1у позивачки та відповідача народився син :
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є в матеріалах
справи;

25.05.1995 року позивачка отримала ордер на квартиру
АДРЕСА_1 на сім"ю, яка складається з однієї людини, копія ордера є в
матеріалах справи;

20.09.2000 року відповідач був зареєстрований у вказаній
квартирі, але 10.04.2007 року знявся з реєстрації, що підтверджується його
паспортом, копія якого є в матеріалах справи;

відповідач порушує правила співжиття, робить неможливим
проживання з ним в одній квартирі позивачки та неповнолітнього сина,
зловживаючи спиртними напоями, влаштовуючи скарки, висловлюючись нецензурною
лайкою та іншими діями, що підтверджується поясненнями позивачки, свідка,
постановами органів міліції та суду, копії яких є в матеріалах справи.

Відповідно до
ст.61 ЖК України, користування жилими приміщеннями у будинках державного
і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера
на жиле приміщення між наймодавцем і громадянином, на ім"я якого видано
ордер.

Відповідно до
ст.63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване
жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також
одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до
ст.64 ЖК України, члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов"язки, що
випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім"ї
несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов"язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До членів сім"ї наймача належать
дружина наймача (чоловік), їх діти, батьки. Членами сім"ї наймача може
бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, які відносилися до членів
сім"ї наймача перестали ними бути, але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов"язки, як наймач і члени
його сім"ї.

Відповідно до
ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім"ї, які проживають разом з ним, вселити в займане
ним жиле приміщення свою дружину (чоловіка), дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім"ї наймача,
набувають рівного з іншими членами сім"ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його
сім"ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням.

Відповідно до
ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається
з підстав, установлених законом.
Виселення провадиться добровільно або у судовому поряку.

Відповідно до  ст.116
ЖК України, якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися
безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно до ч.3  ст.
10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1
ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно  ст.57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що обгрунтовіють вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників,
допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно  ст.58 ч.1
ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно  ст.59 ч.2
ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно  ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до
таких висновків:

-позивачка, як наймач квартири АДРЕСА_1 дозволила
вселитися та проживати у квартирі відповідачу, який на час отримання нею
квартири не був та не є на теперішній час членом її сім"ї;

- відповідач порушує правила співжиття, робить неможливим
проживання з ним в одній квартирі позивачки та їх неповнолітнього сина.

Отже, будь-яких законних підстав для проживання у
вказаній квартирі відповідача немає, він не бажає добровільно виселитися із
квартири позивачки, а тому має бути виселений у судовому порядку без надання
іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевказане, керуючись  ст. ст.61,63,64,65,109,116 ЖК України,  ст. ст.10, 11, 57,58, 59, 60, 64,
76,169,208,209,212, 213, 214,215 224, 226,228,232,233 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виселення без надання іншого жилого
примішення,-задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з жилого приміщення, а саме: квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право подати заяву про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції та апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд
Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької бласті.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у
строк, вказаний вище, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.