Справа
№2-841/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 вересня 2007 року Оболонський районний суд м.Києва в
складі:

головуючого                                                                судді Пшонка P.M.

при секретарі                                                                          Тищенко І.Л.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами про визнання
договору оренди приміщення дійсним та за зустрічним позовом будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління справами до ОСОБА_1, 3 - і особи Кабінет
Міністрів України, Фонд державного майна України про визнання договорів оренди
приміщень № 5 від 05.09.2003 року та б/н від 11.05.2004 року недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1.
звернувся до суду із позовом, яким просив визнати договір оренди від 11.05.2004
року дійсним, мотивуючи це тим, що сторони досягли згоди щодо всіх його
істотних умов, фактично приступили до виконання своїх зобов'язань , ОСОБА_1. по
акту прийому-передачі від 11.05.2004 року вказане майно було фактично передано,
останній регулярно сплачує оренду плату, тому недотримання форми договору не є
підставою для визнання його недійсним, та просив визнати цей договір дійсним.

В судовому
засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та
пояснив, що 05.09.2003 року ОСОБА_1. уклав з будинком відпочинку
"Пуща-Водиця" договір оренди приміщень, згідно з яким ОСОБА_1.
прийняв в платне строкове володіння і
користування дачний будинок загальною площею 175 кв.м. з прилеглою прибудинковою територією 600 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1.

11.05.2004р. ОСОБА_1. уклав з будинком відпочинку "Пуща-Водиця"
договір оренди приміщень, згідно з яким ОСОБА_1.
прийняв у платне строкове володіння і користування дачний будинок загальною площею 302 кв.м. з прилеглою прибудинковою
територією 3975 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Будинок
віпочинку "Пуща-Водиця" є юридичною особою, яка діє на підставі "Положення про будинок віпочинку
"Пуща-Водиця" Державного управління справами", яке затверджене Державним управлінням справами і
зареєстроване Мінською районною державною адміністрацією м. Києва
06.05.2000 року.

Пункт 1.1. вказаного Положення встановлено, що будинок відпочинку
"Пуща-Водиця" є державним закладом, який має
статус юридичної особи і, відповідно до п. З.1. Положення, володіє закріпленим
за ним майном на праві оперативного управління.

У ст. 39 Закону України "Про власність", а також у ст.137
Господарського Кодексу України вказується, що організація, якій
передано майно на праві оперативного управління, може здійснювати господарську діяльність, в тому числі володіти, користуватися і
розпоряджатися цим майном. У той же час у п.5.3.
Положення та у Додатку №1 до Положення встановлено, що будинок відпочинку "Пуща-Водиця" вправі надавати в оренду
приміщення житлово-комунального господарства, дачні будинки, тощо.

У п.5.5. "Положення про будинок відпочинку "Пуща-Водиця"
Державного управління справами" вказано, що
поселення у будинки відпочиваючих відбувається на підставі розпорядження керівника ДУС. Відповідно до цього ОСОБА_1.
були отримані вказані розпорядження для поселення та реконструкції орендованих
ним приміщень згідно з договорами оренди від 05.09.2003 року та 11.05.2004
року.

2

Отже, будинок відпочинку "Пуща-Водиця" мав право укладати з
ОСОБА_1 договір на оренду приміщень від 05.09.2003 року та договір на
оренду приміщень від 11.05.2004 року.

Оскільки будинок
віпочинку «Пуща-Водиця» за своїм правовим статусом є державним закладом, а не державним підприємством, Закон України
"Про оренду державного і
комунального майна" не може бути поширений на регулювання питань укладення
та виконання договору на оренду
приміщень від 05.09.2003 року, а також договору на оренду приміщень від 11.05.2004 року, оскільки у ст. 4 Закону України
"Про оренду державного і комунального майна" вказано, що цей Закон поширюється лише на
випадки, коли державне нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) надається в оренду державними підприємствами.

При укладанні договору на оренду приміщень від 05.09.2003 року, будинок
відпочинку «Пуща-Водиця» та ОСОБА_1.
керувалися положеннями Цивільного Кодексу УРСР, який був чинним на той момент. У ст. 2 ЦК УРСР зазначено, що його дія поширювалась
на відносини громадян з державними організаціями.

На виконання
вимог ст. 257 ЦК УРСР договір на оренду приіщень від
05.09.2003 року укладений у простій письмовій формі.
Договір містить всі передбачені Цивільним Кодексом УРСР істотні умови.

В той же час договір на оренду приміщень від 11.05.2004 року був укладений
на підставі ст.ст.759-786, 793-797 ЦК України, який був чинним на момент
укладення договору на оренду приміщень від 11.05.2004 року.

Умови договору на оренду приміщень від 11.05.2004 року відповідають вимогам
ЦК України.

Недотримання вимог щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації
цього договору, що передбачено ст.ст. 793, 794 ЦК України, не може розглядатися як підстава для визнання договору на оренду
приміщень від 11.05.2004 року недійсним або нікчемним. Адже згідно з ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами
і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне
нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В той же час сторони договору на оренду приміщень від 11.05.2004 року
досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а також
фактично приступили до виконання своїх зобов'язань по договору, зокрема майно передано позивачеві по акту
прийому-передачі від 11.05.2004 року, а ОСОБА_1. добросовісно сплачує орендну плату в строки та в порядку, передбаченому
законом та договором, то договір є дійсним.

Недотримання вимог щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації
цього договору, що передбачено ст.ст. 793, 794 ЦК України, не може розглядатися як підстава для визнання договору на оренду приміщень від 11.05.2004 року недійсним або
нікчемним. Адже відповідно до ст.ст. 203,215 ЦК України недотримання форми договору не є підставою для
визнання його недійсним.

Отже, договір на оренду приміщень від 11.05.2004 року відповідає вимогам
законодавства України.

У ст. 796 ЦК України вказано, що одночасно з
правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування
земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування
земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Таким чином
передача будинком відпочинку «Пуща-Водиця» ОСОБА_1. в оренду дачних будинків з прилеглими прибудинковими територіями
відповідає вимогам законодавства України.

Крім того,
згідно ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

3

Відповідно до ст. 126 Земельного
Кодексу України право власності на земельну ділянку
і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. На теперішній час у будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» немає акту, який би посвідчував
право власності або право постійного користування на земельні ділянки, які були
передані у користування ОСОБА_1. як
прилеглі при будинкові території.

Представник
будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами не погоджуючись
з первісним позовом заявив зустрічний позов за яким просив визнати спірний
договір № 5 від 05.09.2003 року та б/н від 11.05.2004 року недійсними з
наступних підстав.

Між будинком
відпочинку Державного управління справами в особі директора Ситниченка В.З.
(орендодавець) та ОСОБА_1. (орендар) 05.09.03. було укладено договір №5 на
оренду приміщень, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в платне строкове володіння та користування
дачний будинок загальною площею 175,00 кв.м., в тому числі житловою -
91,00 кв.м., з прилеглою при будинковою територією - 600,00 кв.м. під
проживання орендаря, який перебуває на балансі Державного підприємства будинку
відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами.

Орендна плата складає 420,00 гривень за місяць без ПДВ. При розрахунку
орендної плати застосовано орендну ставку 10%. Договір укладено на
49 років.

Разом з цим, між
будинком відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами Президента
України в особі директора Ситниченка В.З. (орендодавець) та ОСОБА_1. (орендар)
11.05.04 було укладено договір на оренду приміщення, відповідно до якого
орендодавець передає, а орендар приймає в платне строкове володіння та
користування об'єкт "Більярдна-2" загальною площею 302,00 кв.м., що
являється не житловою будівлею, з прилеглою при будинковою територією 3975,00
кв.м. під проживання орендаря, який перебуває на балансі Державного
підприємства будинку відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління
справами Президента України.

Відповідач
вважає, що керівництвом ДП будинку відпочинку "Пуща-Водиця" при
укладанні вищезазначених договорів оренди порушено крім норм Цивільного та
Земельного кодексів України, Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963
року також норми спеціального права, які регулюються Законом України «Про
оренду державного та комунального майна», Законом України «Про оренду майна» а
також інші нормативно-правові акти.

Посилаючись на
те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлено статтею 203 ЦК України, а саме
зміст правочину не може суперечити положенням самого ЦК України, іншим
актам законодавства України (стаття 215 ЦК
України), відповідач просив постановити рішення, яким визнати недійними
Договір від 05.09.2003 року №5 та Договір б/н від 11.05.2004 року, що укладені
між Будинком-відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами
в особі директора Сотниченка В.З. та ОСОБА_1. в частині оренди приміщень та в
частині оренди земельної ділянки.

Представник
залученого в якості 3-ї особи Кабінету Міністрів України в судовому засіданні
пояснила, що будинок відпочинку «Пуща-Водиця» є юридичною особою та діє на підставі «Положення про будинок відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління справами», яке затверджено Державним
управлінням справами і зареєстровано Мінською районною державною
адміністрацією м. Києва 06.05.2000 року.

На теперішній
час право постійного користування землею будинком відпочинку знаходиться в
процесі оформлення у відповідних органах державної влади.

Відповідно до ст.. 13 Земельного
кодексу України право розпорядження землями державної власності належить до
повноважень Кабінету Міністрів України.

Володіння та
користування ОСОБА_1. спірним майном не порушує прав та інтересів Кабінету
міністрів України в зв»язку з чим, Кабінет Мінстрів України не

4

заперечує проти володіння та
користування ОСОБА_1. прилеглими до будинків земельними ділянками відповідно до
умов договору оренди.

Представник залученого
в якості 3-ї особи Фонду державного майна України в своїх показах зазначила, що
при укладенні договору оренди від 11.05.2004 року не дотримано вимог ст.. 15,18.20 Закону
України "Про оренду землі".

Суд, заслухавши
пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Встановлено, що
05.09.2003 року відповідач ОСОБА_1. уклав з будинком відпочинку
"Пуща-Водиця" договір оренди приміщень №5, згідно з яким ОСОБА_1.
прийняв в платне строкове володіння і користування дачний будинок загальною
площею 175 кв.м з прилеглою при будинковою територією 600 кв.м за адресою
АДРЕСА_1(том 2 а.с. 24-28 ).

Крім того,
11.05.2004 року ОСОБА_1. уклав з будинком відпочинку "Пуща-Водиця"
договір оренди приміщень, згідно з яким ОСОБА_1. прийняв у платне строкове
володіння і користування дачний будинок загальною площею 302 кв.м з прилеглою
при будинковою територією 3975 кв.м за адресою АДРЕСА_1(том2а.с.    19-23).

Будинок
відпочинку "Пуща-Водиця" є юридичною особою , та діє на підставі
"Положення про будинок відпочинку "Пуща-Водиця" Державного
управління справами, яке затверджено Державним управлінням справами і
зареєстровано Мінською районною державною адміністрацією м.Києва 06.05.2000
року ( том 2 а.с. 109-112 ).

Згідно п. 1.1
цього Положення будинок відпочинку "Пуща-Водиця" є державним
закладом, який має статус юридичної особи. Відповідно до п. 3.1 Положення майно
будинку відпочинку "Пуща -Водиця" закріплено за ним на праві
оперативного управління. Згідно п. 5.3 Положення та Додатку №1 до Положення ,
будинок відпочинку "Пуща Водиця" вправі надавати в оренду приміщення
житлово-комунального господарства, дачні будинки, тощо.

За змістом ст..39 Закону
України "Про власність" та ст..
137 Господарського кодексу України організація, якій передано майно на праві
оперативного управління, може здійснювати господарську діяльність, в тому числі
володіти, користуватись і розпоряджатись майном у межах, встановлених законом
та власником майна ( уповноваженим органом ).

Відповідно до ст.. 153 ЦК УРСР 1963 року , який
діяв на момент укладення договору на оренду приміщень від 05 вересня 2003 року
, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.. Істотними є ті умови
договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного
виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути
досягнуто згоди.

Як встановлено в
судовому засіданні , будинок відпочинку "Пуща-Водиця" передав, а
ОСОБА_1. прийняв в платне строкове володіння і користування дачний будинок
прилеглою територією у відповідності з вимогами ст.. 256 ЦК
УРСР.

Форма договору
оренди приміщень від 05 вересня 2003 року відповідає вимогам законодавства
України, яке було чинним на момент його підписання, сторони досягли згоди по
всім його істотним умовам.

Разом з цим, суд
вважає, що вимоги Закону України "Про оренду державного і комунального
майна" не можуть бути застосовані до положень як договору оренди від 05
вересня 2003 року, так і договору оренди від 11.05.2004 року, оскільки будинок
відпочинку "Пуща-Водиця" не є державним підприємством, а відповідно
до п. 1.1, 5.1 Положення є державним закладом, неприбутковою організацією, яка
здійснює некомерційне господарювання.

За змістом
статті 52 Господарського кодексу України некомерційне господарювання - це
самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється

5

суб'єктами господарювання, спрямована на досягнення
економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

З огляду на встановлене,
до правовідносин, що виникли в результаті підписання договору на оренду
приміщення від 11.05.2004 року слід застосовувати положення ст..ст.. 759-786,
793-797 ЦК України.

Встановлено, що
договір оренди від 11.05.2004 року укладено у відповідності з вимогами СТ..СТ.. 759-786, 793-797 ЦК України, що сторони досягли згоди щодо всіх його істотних
умов, фактично приступили до виконання своїх зобов'язань , ОСОБА_1. по акту
прийому-передачі від 11.05.2004 року вказане майно було фактично передано,
останній регулярно сплачує оренду плату, тому відсутність нотаріального
посвідчення договору не може бути підставою для визнання його недійсним.

У відповідності
до ст.. 220 ЦК України якщо
сторони домовились щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Суд вважає, що у
відповідності до вимог ст..
220 ЦК України
договір оренди приміщень від 11.05.2004 року повинен бути визнаний дійсним.

Відсутність
державної реєстрації договору оренди сама по собі за змістом ст..ст.. 203, 215 ЦК України не є
підставою для визнання такого договору недійсним.

Посилання
представника відповідача та 3-ї особи на недодержання вимог Закону України
"Про оренду землі" є безпідставними, оскільки між будинком відпочинку
"Пуща-Водиця" та ОСОБА_1. договір оренди землі не укладався, між
сторонами було укладено договір оренди приміщень, одночасно з правом найму яких
наймачеві надано було право користування земельною ділянкою, на якій вони
знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до
будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму, у
відповідності з вимогами ст..
796 ЦК України.

З огляду на
наведене, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які
давали б суду підстави для визнання договорів оренди приміщень від 05 вересня
2003 року та від 11 травня 2004 року , укладених між будинком відпочинку "Пуща
Водиця" та ОСОБА_1, недійсними, при цьому судом встановлено, що вказані
договори відповідають вимогам законодавства України, що діяло на час їх укладання, суд дійшов висновку про
задоволення первісного позову, та у відмові зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.. 10,15,60,88,212,213,214,215,218
ЦПК України, ст.. 203,215,220,759-786,
793-797 ЦК України,
ст..ст.. 153, 256,257 ЦК
УРСР 1963 року, ст..ст.. 52, 137 Господарського кодексу України, ст. 39 Закону
України "Про власність", суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до
будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами про визнання
договору оренди приміщення дійсним задовольнити.

Визнати договір
на оренду приміщень від 11.05.2004 року укладений між ОСОБА_1 та будинком
відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами - дійсним.

В зустрічному позові будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління
справами до ОСОБА_1, 3 - і особи Кабінет Міністрів України, Фонд державного
майна України про визнання договорів оренди приміщень № 5 від 05.09.2003 року
та б/н від 11.05.2004 року недійсними відмовити.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарженняю.