Справа № 2-310507
РІШЕННЯ

Іменем   України

27 липня
2007 року Київський районний суд міста Донецька Донецької області в складі:

головуючого                                                     судді
Епель О.В.,

при
секретарі                                                             Кулішової
Т.В.,

з участю
позивача                                                     ОСОБА_1,

з
участю   відповідача                                                ОСОБА_2

розглянувши
у  попередньому  судовому засіданні  в
залі  судового засідання  в
місті

Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу на тій
підставі, що 29 квітня 1994 року в відділі РАЦС Київського районного управління
юстиції м. Донецька між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий
запис № 291. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3, 1994р.н.
Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені в січні 2007року, через те що
вони втратили почуття взаєморозуміння та поваги, постійно виникають сварки
внаслідок чого спільне проживання стало неможливим, більше ніж пів року не
проживають однією сім*єю. В теперішній час він з відповідачем мешкає за однією
адресою, але не бажає надалі підтримувати шлюбні відносини з відповідачем,
вважає що примирення між ними неможливо.

У попередньому судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та наполягав на розірванні шлюбу, надавши суду пояснення
аналогічні тим, які викладені в позовній заяві.

Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнала в повному обсязі
, пояснила , що не заперечує проти розірвання шлюбу та постановления рішення у
попередньому судовому засіданні, оскільки вон
вважає що вони не можуть примиритися, що вони не зможуть проживати однією
сім*єю.

У відповідності зі ст. 112 СК України , суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність
малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя .

Дійсними причинами позову про розірвання шлюбу є втрата
сторонами почуттів кохання та взаємоповаги один до одного, неможливість знайти
взаєморозуміння, постійно виникаючі сварки та конфлікти , відсутність бажання в
подальшому підтримувати шлюбні відносини .

Приймаючи до уваги фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини позову
про розірвання шлюбу, та інші обставини життя сторін, такі, як неведения спільного
господарювання, суд дістається висновку , що подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, внаслідок чого позов про
розірвання шлюбу підлягає задоволенню .

Місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 1994 року народження
сторонами визначено добровільно, він в теперішній час проживає разом з матір'ю
за її  адресою прописки і буде проживати
з нею після розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере
до уваги ступінь відповідальності кожного з подружжя в розпаді родини, їх
матеріальне положення, а також те, що на утриманні відповідача знаходиться
дитина, тому покладає їх на позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 57, 60,131, 209,214,215 ,224 ЦПК
України , ст.ст. 104,105,110,112 СКУкраїни ,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги про розірвання шлюбу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 укладений 29 квітня
1994 року у відділі РАЦС Київського районного управління юстиції м. Донецька,
актовий запис № 291, які мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 1994р. н.-розірвати.

Під час отримання свідоцтва про розірвання шлюбу з
ОСОБА_1 стягнути на користь держави державне мито у розмірі 15 (п'ятнадцять)
грн., звільнивши ОСОБА_2 від оплати держмита.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.