Справа №2п-553/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня
2007 р.                                                                                     м.
Житомир

Богунський
районний  суд міста Житомира В
складі:       Головуючої - судді
Коломієць О.С., з участю секретаря  с/з  Котляр Т.П. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про виселення без надання іншого жилого приміщення   за неможливістю

спільного проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулась до суду з даним позовом до відповідача в якому зазначила, що їй на
праві власності належить частина АДРЕСА_1, згідно договору дарування. Крім
позивача в спірному помешканні проживають неповнолітня донька ОСОБА_3, 1995р.н.
та відповідач по справі - ОСОБА_2, колишній чоловік позивача шлюб між якими
розірвано 08 вересня 2000 року. Відповідач систематично порушує правила
співжиття, а саме : постійно в нетверезому стані вчиняє скандали та бійки,
застосовує до позивача фізичну силу. Остання неодноразово зверталась до СМЕ для
зняття побоїв та в органи міліції зі скаргами. Проте відповідач свою поведінку
не змінив. З урахуванням викладеного просила виселити відповідача зі спірного
помешкання без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного
проживання.

В судовому
засіданні представник позивача позов підтримав з тих же підстав.

Відповідач
в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивач разом зі своєю
матір"ю провокують скандали, щоб виселити його з будинку.

Представник
відповідача, адвокат ОСОБА_4,
вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Судом
встановлено, що позивачу на праві власності належить 23/100 ідеальних частин
АДРЕСА_1. Право власності на дану частину будинку позивач набула згідно
договору дарування від 17.08.2002 року та згідно витягу " Про реєстрацію
права власності на нерухоме майно" видане Житомирським обласним державним
комунальним підприємством по технічній інвентаризації від 13.05.2003 року.
Сторони по справі перебували в шлюбі з 23.07.1994р. по 08.09.2000р. Відповідач
в спірному будинку проживає в якості члена сім'ї позивача.

Згідно
ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири ) може бути
виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення провадиться
у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 статті 116
ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які
проживають

разом з ним,
систематично порушують правила
співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі,
а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого приміщення. В п.17 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами) " Про деякі
питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України" зазначено, що при вирішенні справ про виселення осіб, які
систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших
проживання з ним в одній квартирі, слід виходити з того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному
порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не
дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку, трудових колективів,
товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого
виселення).

Покази
свідка ОСОБА_5 та копії постанов про відмову в порушенні кримінальної справи
від 18.08.2004р., 07.12.2006р. не можуть свідчити про систематичне порушення
відповідачем правил співжиття. Крім того, постанова від 07.12.2006 року про
відмову в порушенні кримінальної справи винесена в зв"язку з отриманням
відповідачем тілесних ушкоджень та з приводу конфлікту який вник між
відповідачем та матір"ю позивача. Свідок ОСОБА_5 є матір"ю позивача,
має неприязнені стосунки з відповідачем і зацікавлена в розгляді справи. З
наданої відповідачем в судовому засіданні виробничої характеристики вбачається,
що по роботі відповідач характеризується позитивно, в повсякденному житті
стриманий, розсудливий, в колективі користується повагою, шкідливих звичок не
має. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивач не довела в судовому
засіданні, що відповідач систематично порушує правила співжиття і що до нього
раніше застосовувались заходи попередження або громадського впливу, хоча
відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України це є обов'язком позивача.

З
урахуванням викладеного суд вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення за неможливістю
спільного проживання не має.

Керуючись
ч.1 ст. 116, 157 ЖК України, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2
від 12.04.1985 року ( зі змінами ) " Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст. 10, 11,
60,209,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання відмовити за безпідставністю.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський
районний суд міста Житомира шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду та
апеляційної скарги поданої протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження рішення суду.