Справа № 2-2750/20()7р
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

6 вересня 2007
року Сніжнянський міський суд Донецької області у складі:

головуючого
- судді                               Кучми
В.В.,

при
секретарі -                                       Цалетової
Н.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Сніжне справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання особи такою,  яка
втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду зі справжнім позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його
особою,  яка втратила право користування
житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на те,  що цей будинок за вказаною адресою належить
йому на праві власності,  відповідач
ОСОБА_2 є його онуком,  з грудня 2001
року припинив проживати разом з ним і переїхав жити за адресою АДРЕСА_1 тобто
фактично не проживає в будинку більше року і не користується цим
приміщенням,  тому просить визнати його
таким,  що втратив право на користування
цим житлом і на цих підставах просить також зняти його з реєстрації.

У судовому
засіданні позивач підтримав позовну заяву частково,  у частині зняття ОСОБА_2 з реєстрації за
адресою АДРЕСА_1позовні вимоги не підтримує,
у зв"язку з чим за ухвалою суду від 06.09.07 р провадження за
справою у цій частині позову закрито. На обгрунтування позовних вимог у частині
визнання відповідача таким,  що втратив
право користування житловим приміщенням його представник надав пояснення
аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач
заявлені позовні вимоги не визнав,
оскільки як пояснює припинив мешкання за вказаною адресою два місяці тому,  переїхав жити за адресоюАДРЕСА_1 до своєї
тітки,  оскільки позивач з дружиною його
з будинку вигнали.

Допитана у
судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 вказала,
що кожного літнього сезону на протязі останніх трьох років за проханням
позивача допомагає йому з посадкою та обробкою картоплі на городі,  у окремі дні коли вона працювала у нього на
городі,  то при цьому відповідача у дворі
чи городі не бачила,  у дім ніколи не
заходила,  з позивачем про відповідача не
розмовляла і нічого від нього не чула.

Допитана як
свідок ОСОБА_4вказала,  що рік тому
познайомилась у шпиталі з позивачем,
побрались і вона переїхала мешкати до нього,  з моменту коли вона почала мешкати у будинку
позивача,  у цьому будинку більш ніхто не
жив,  за цей період відповідач один раз
навідувався,  щоб забрати свої речі та
кілька разів привозив позивача з лікарні,
у ведені домашнього господарства: заготовки харчів,  ремонту будинку,  тощо не допомагав і участі не брав.

Як свідок
ОСОБА_5 вказала,  що є сусідкою,  їх садиби мають спільну межу,  у будинку позивача не була понад 11
років,  знає що з позивачем мешкає його
дружина,  бачила як його онук -
відповідач ОСОБА_2 на тітчиній машині привозив його з лікарні.

У якості свідка
ОСОБА_6 вказала,  що є сусідкою,  її і город позивача межують між собою,  останнього разу у подвірні позивача була рік
тому,  після того як він став жити

з
дружиною вони не спілкуються,  знає що
його онук - відповідач є зареєстрований,
бачила як одного разу він привозив позивача з лікарні,  кілька разів бачила на подвір"і.

Заслухав
пояснення позивача та його представника,
відповідача та свідчення свідків,
вивчивши матеріали справи,  суд
приходить до висновку,  що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За загальним
правилом відповідно до ч. 4  ст.  156 ЖК України припинення сімейних відносин з
власником будинку,  що належить йому на
праві приватної власності,  не позбавляє
членів його сім"ї права користування займаним приміщенням.  До членів сім'ї власника відповідно до
ч.2  ст.
64 ЖК України належать зокрема особи якщо вони постійно проживають разом
з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Але у разі згідно ч. 2  ст.
405 ЦК України
члена сім'ї без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або
законом,  член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим житлом.

У судовому
засіданні фактично встановлено,  що
будинок за адресою: АДРЕСА_1належить позивачу на праві приватній власності
згідно договору забудови,
зареєстрованому у Сніжнянському РІГ від 12.02.58 р. З домової книги за
адресою: АДРЕСА_1убачається,  що
відповідач ОСОБА_2.  з 27.02.01 року є
зареєстрований як член родини позивача і на цих підставах користувався вказаним
житловим приміщенням.  Але довідкою,  наданою територіальним комітетом
„Міуським" м.  Сніжне за №305 від
30.07.07 р,  підтверджується що
відповідач,  який є зареєстрований за
вказаною адресою як член родини позивача,
фактично не мешкає з грудня 2001 року. Вказані обставини також
підтверджуються поясненнями позивача,
свідка ОСОБА_4,  яка як дружина на
протязі останнього року мешкає з позивачем і на протязі цього часу відповідач з
ними як член родини не мешкав і у веденні спільного домашнього господарства
участі не приймав. Пояснення свідків ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7не підтверджують
факт не проживання на протязі останнього року відповідача у будинку позивача
але і не спростовують,  оскільки стосунки
з відповідачем і його родиною вони не підтримували і безпосередньо ці обставини
їм не відомі. Заперечення відповідача ОСОБА_2 про те,  що він припинив мешкання за вказаною адресою
два місяці тому,  у судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження

Таким чином суд
вважає доведеним факт відсутності відповідача у будинку за адресою: АДРЕСА_1
понад один рік. Будь-якої поважної причини відсутності відповідача за цей
час,  передбаченої  ст.  71
ЖК України,  яка надає право на
збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім громадянином,  у судовому засіданні не встановлено і таким
чином позов підлягає задоволенню.

Згідно п. 18 ч.
1  ст.
4 Декрету Кабінету Міністрів України позивач позивач є звільнений від уплати судового збору.
Відповідно до ч.3  ст.  88 ЦПК України якщо позивача на користь якого
ухвалено рішення,  звільнено від сплати
судового збору,  він стягується з
відповідача,  таким чином з відповідача
на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 8, 50 грн. При подачі
позовної заяви позивачем згідно квитанції було сплачено на користь держави
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 7, 50 грн.
Відповідно до ч. 1  ст.  88 ЦПК України стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати. Таким чином,  оскільки позов підлягає задоволенню,  то слід з відповідач на користь позивача
стягнути сплачений ним при подачі позовної заяви ці судові витрати

Керуючись  ст.
405 ЦК України,   ст.
ст.  10,  11,
60,  212 - 215 ,  294 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ :

Визнати
ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  таким
який втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з
ОСОБА_2на користь ОСОБА_1витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи у розмірі 7 гривен 50 копійок.

Стягнути з
ОСОБА_2на користь держави судовий збір 8 гривен 50 копійок

Рішення може
бути оскаржено шляхом подання заяви про апеляційне оскарження на протязі десяти
днів з моменту його проголошення та подання апеляційної скарги на протязі
двадцяги днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Апеляційного суду
Донецької області через Сніжнянський міський суд.