Справа №2-727
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

03
жовтня 2007 року Новоазовський районний суд Донецької області

у
складі: головуючого судді                                                             Кацаренко
І.О.

при
секретарі                                                                                    Пічморзі
О.В.

за
участю позивача                                                                          ОСОБА_1
,

представника відповідача адвоката                              ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті
Новоазовську цивільну

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

Григоровича про розділ земельної ділянки як об'єкту права спільної сумісної
власності

подружжя і визнання права власності на 1/2 її частину,

встановив:

Позивач
звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача.

В
обгрунтування позовних вимог зазначала,
що вона з 14.08.1993 року по 04.04.2006 року перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі.

Майно,  яке вони з відповідачем набули у шлюбі,  вони розділили добровільно за угодою між
ними.

Не була
предметом розділу між ними лише земельна ділянка площею 11, 87 га,  якою володіє на підставі державного акту
відповідач.

Оскільки
відповідач отримав у власність зазначену земельну ділянку під час перебування з
нею,  позивачем,  у шлюбі,
то зазначена земельна ділянка повинна бути також розділена між ними у
порядку  ст. 89 Земельного Кодексу
України як така,  що належить їм на праві
спільної сумісної власності.

Просила
винести рішення,  яким розділити в натурі
в рівних частках,  по 1/2 частині,  між нею і відповідачем по справі земельну
ділянку площею 11, 87 га,  яка
розташована на землях Розівської сільради Новоазовського району Донецької
області,  і визнати за нею право
власності на 1/2 частину земельної ділянки.

У
судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги,  просила задовольнити їх. При цьому суду
пояснила,  що її колишній чоловік ОСОБА_3
працював у держплемзаводі ім. Р.Люксембург Новоазовського району. На той час вони
перебували у зареєстрованому шлюбі. Чоловік отримав земельну ділянку,  також перебуваючи з нею у шлюбі. Тому вона
має право на 1/2 частину цієї земельної ділянки як на об'єкт права спільної
сумісної власності подружжя. Вона також отримала земельну ділянку у власність
як працівник соціальної сфери,  який
працює у сільській місцевості,  коли
перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. Однак,
ОСОБА_3 не претендував і не претендує на її земельну ділянку,  і,
крім того,  розмір її земельної
ділянки значно менший,  ніж розмір
земельної ділянки відповідача.

У
судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_2 не визнав позов
ОСОБА_1  до його довірителя ОСОБА_3,  оскільки земельна ділянка,  якою володіє на праві приватної власності на
землю ОСОБА_3 на підставі держакту на земельну ділянку,  не є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  оскільки зазначену
земельну ділянку ОСОБА_3 отримав у власність як член колективного   сільськогосподарського   підприємства   в
результаті   паювання   земель

держплемзаводу ім. РЛюксембург,  у
якому працював. Позивач не має права претендувати на цю земельну ділянку,  як і відповідач не має права і не претендує
на земельну ділянку,  якою володіє
ОСОБА_1  на праві приватної власності як
медпрацівник,  який працював у сільській
місцевості. Просив з зазначених підстав відмовити позивачу у задоволенні
позову,  стягнути на користь його
довірителя понесені останнім судові витрати на правову допомогу у сумі 800
грн..

Заслухав
пояснення позивача,  представника
відповідача,  дослідивши письмові докази
по справі,  суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1  задоволенню не підлягають,  виходячи з наступного.

У
позовній заяві і у судовому засіданні позивач обґрунтовувала свій позов
ч.2  ст. 89 Земельного Кодексу
України,  посилаючись на те,  що у спільній сумісній власності перебувають
земельні ділянки подружжя.

Між
тим,  ознайомившись з матеріалами
справи,  суд дійшов висновку,  що належна відповідачу земельна ділянка не є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,  виходячи з наступного.

Так,  згідно ч.3
ст. 368 ЦК України,  майно,
набуте подружжям за час шлюбу,  є
їхньою спільною сумісною власністю,  якщо
інше не встановлено договором або законом.

У
відповідності з ч.2  ст. 60 Сімейного
Кодексу України,  кожна річ,  набута за час шлюбу,  крім речей індивідуального користування,  є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно
копії держакту на право приватної власності на землю (а.с. 25),  ОСОБА_3 отримав у приватну власність для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею
11, 87 га,  розташовану на землях
Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області.

Згідно
відповіді начальника Новоазовського районного відділу земельних ресурсів (а.с.
50),  зазначена земельна ділянка виділена
була ОСОБА_3 як члену сільськогосподарського підприємства ВАТ «Племзавод
«Розівський».

Доводи
представника відповідача про те,  що
відповідач отримав спірну земельну ділянку саме як член сільськогосподарського
підприємства,  підтверджується і копією
трудової книжки відповідача (а.с. 27 зворот),
згідно якої станом на грудень 2002 року,
тобто,  на момент видачі держакту
на земельну ділянку,  ОСОБА_3 працював у
ДПЗ ім. Р.Люксембург,  і,  отже,
був членом зазначеного сільськогосподарського підприємства.

Таким
чином,  суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1  не грунтуються на законі,  оскільки відповідачем доведений факт
отримання ним у приватну власність спірної земельної ділянки на підставі
членства у колективному сільськогосподарському підприємстві у порядку паювання
земель,  і тому вона не може бути
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,  а,
отже,  і предметом розподілу між
ними.

В
силу  ст. 88 ЦПК України на підставі
довідки відділу земельних ресурсів про вартість спірної земельної ділянки (а.с.
43) з позивача на користь держави слід достягнути судовий збір у розмірі 602,
85 грн.,  оскільки при подачі позову нею
сплачений був судовий збір у сумі лише 51 грн..

Суд не
задовольняє вимоги представника відповідача щодо стягнення на його,  відповідача,
користь з позивача понесених судових витрат на правову допомогу у сумі
800 грн.,  оскільки понесення таких
витрат не підтверджується документально.

Керуючись  ст.
ст. 60, 61, 79, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України,   ст. 60 Сімейного Кодексу України,   ст. 368 ЦК України,  ч.3  ст. 22,
ст.  ст.  116, 158 Земельного Кодексу України,  суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розділ земельної ділянки як об'єкту
права спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності на 1/2 її
частину - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 судовий збір на користь держдави у сумі 602 (шістсот дві) грн. 85
коп..

На
рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області протягом
20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження рішення,  яка подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Рішення
набуває законної сили після закінчення строку на подачу заяви про апеляційне
оскарження рішення,  якщо заяву не було
подано.