Справа №2-291-07
смт. Ратне 21 серпня. 2007 року
Ратнівський районний суд Волинської області під головуванням
судді Лесика В. О.
за участю секретаря Свиридюк О.О.
позивачки та її представника
представника служби в справах неповнолітніх райдержадміністрації
прокурора розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ратне справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про позбавлення батьківських прав, -
12.07.2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2про позбавлення батьківських прав.
В обгрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що з відповідачем по справі ОСОБА_2перебувала в зареєстрованому юридичному шлюбі з 1999 року. Від спільного подружнього проживання у них народилось двоє дітей, а саме: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. та дочкаОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя у них не склалось , а тому вони змушені були розлучитись за рішенням суду в квітні
2005 року. Після розлучення діти залишились проживати з нею, а відповідач не надавав ніякої допомоги по утриманню та вихованню дітей. В
2006 році відповідач був засуджений Кобринським районним судом Брестської області і відбуває покарання у вигляді позбавлення волі на території Білорусії. Перебуваючи в місцях позбавлення волі жодного разу не поцікавився життям та вихованням дочок, а тому просить суд постановити рішення відповідно до якого відповідача по справі позбавити батьківських прав відносно двох малолітніх дітей.
В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги повністю підтримала і просить їх задовольню» в повному об'ємі, додатково пояснивши, що дійсно їх спільне подружнє проживання з відповідачем не склалось, а тому вона була змушена розлучитись з останнім і вони стали
проживати окремо один від одного, Діти залишились проживати з нею. В липні 2005 року з відповідачем поновили подружні стосунки і стали проживати разом до жовтня 2005 року. Після вересня 2005 року ніяких стосунків з ОСОБА_2не підримує. Позивачка ствердила також, що з відповідача за рішенням суду були стягнуті аліменти на утримання дітей проте від їх утримання вона відмовилась добровільно після поновлення подружніх стосунків в 2005 році і повторно виконавши лист до виконання не пред'являла. На даний час вона має іншу сім'ю, зареєструвавши шлюб в березні 2007 року з ОСОБА_5 виїхавши на постійне місце проживання разом з малолітніми дітьми в Російську Федерацію.
Позивачка не заперечувала, що до березня 2006 року, тобто до дати затримання відповідача правоохоронними органами Білорусії останній час від часу зустрічався з дітьми, вона не заперечувала дітям відвідувати сім'ю батька і визнала, що коли вона перебувала на сезонних роботах в липні-жовтні 2005 року то старша дочка проживала в сім'ї ОСОБА_2. Останній в січні-лютому 2006 року їх дитину возив автомобілем на стаціонарне лікування в лікарню, один раз її провідував , а також після лікування відвозив додому. Відповідач в цей період дарував дітям іграшку та велосипед. Позивачка визнала також, що відповідач з місць позбавлення волі надсилав до неї листи в яких цікавився дітьми, висловлюючись: „гляди наших зайчиків..." і ствердила, що рішення суду їй необхідно для усиновлення дітей ОСОБА_1, якого вони визнають своїм батьком та отримання відповідного громадянства і отримання пільг за останнім постійним місцем проживання в Російській Федерації.
Представник позивачки ОСОБА_6 в судовому засіданні дала аналогічні пояснення і вважає за необхідне в інтересах неповнолітніх дітей з метою їх кращого облаштування за кордоном позбавити відповідача батьківських прав.
Відповідач ОСОБА_2в судове засідання не з'явився, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі за скоєний злочин на території Білорусії і в своєму поясненні відібраному за дорученням суду з підстав заявленого позову зазначив, що позов не визнає оскільки він від своїх дітей ніколи не відмовлявся і не відмовиться в дальнійшому, а буде їм допомагати завжди.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, враховуючи думку позивачки, служби в справах неповнолітніх та прокурора і вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 169 п.4 та ст. .224 ЦПК України.
Заслухавши позивачку її представника та вислухавши думку представника служби в справах неповнолітніх, висновок прокурора, досліДйвши матеріали справи суд приходить до наступного висновку:
Відповідно до ст. 164 ч. 1 п.2 СК України батьки можуть бути позбавленні
батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання свої обов'язків по вихованню дитини. ст. 18 „Конвенції про права дитини" визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. ст. 150 СК, ст. .59 Закону України „ Про освіту", ст. .12 Закону України „ Про охорону дитинства" передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, любові до своєї сім'ї родини, народу, створювати належні умови для її розвитку, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін.
Суд вважає, що позбавлення батьківських прав-це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини', а також водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Разом з тим ухилення від виконання юридичного обов'язку-завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій по вихованню дітей, тобто не проявляє батьківської турботи. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного суду України від ЗО березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"-ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до ЇЇ внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо , так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.
Отже на думку суду- позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної та винної поведінки відповідача.
Судом встановлено і цього не оспорює позивачка, що шлюб між сторонами було розірвано в квітні 2005 року, сторони поновили подружні стосунки і проживали єдиною сім'єю з липня по жовтень 2005 року.Після цього відповідач продовжував спілкування з дітьми, виховував їх коли позивачка з липня по жовтень 2005 року перебувала на сезонних роботах. В січні -лютому 2005 року відвозив дитину в лікарню , провідував її та відвозив додому після лікування, дарував дітям подарунки і перебуваючи з березня 2006 року в місцях позбавлення, волі, за споєння злочину, що не відноситься до злочину проти дітей цікавився їхнім життям та просив позивачку піклуватись про них.
Зазначені обставини свідчать про відсутність в діях відповідача винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками по вихованню дітей, адже ухилення від своїх обов'язків по вихованню дітей може мати місце у випадку ухилення від сплати аліментів, розшуку відповідача як особу , що не бажає сплачувати їх, притягнення за це до кримінальної відповідальності і таке інше. Самий же факт перебування відповідача в місцях позбавлення волі за скоєння злочину , що не стосується дітей, в конкретному випадку не можна визнати підставою для позбавлення батьківських прав як не можна визнати підставою для задоволення позову намагання позивачки надати можливість другому з подружжя усиновити дітей та прискорити визнання їх громадянами Росії.
Виходячи з вище наведених обставин які встановлені в судовому засіданні з достовірністю суд критично ставиться до висновку служби в справах неповнолітніх районної державної адміністрації і не може визнати його законним та обґрунтованим в частині позбавлення відповідача батьківських прав.
Таким чином , даючи аналіз зібраним по справі доказам в їх сукупності, вислухавши думку представника служби в справах неповнолітніх, висновок прокурора про відмову в задоволення позову суд приходить до переконання про безпідставність позову.
На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 215, 224-228 ЦПК, ст. . ст. 150, 157, 164 СК України , ст. 59 Закону України „ Про освіту", ст. . 12 Закону України „Про охорону дитинства", суд
ОСОБА_1в задоволенні позову до ОСОБА_2про позбавлення батьківських прав відносно дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. та дочкиОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2народження відмовити за безпідставністю.
Відповідно до ст. .294 ЦПК заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому також, заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.