Справа 6932
Головуючий у 1 інстанції Боженко Л.В..
Доповідач Басуєва Т.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
грудня 05 дня апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого Костюченко Н.Є. суддів Повєткіна В.В., Басуєвої Т.А. при секретарі
Качур Л.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді на
рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21
травня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді про стягнення недоплаченої страхової
виплати одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням суду з
відповідача стягнута недоплачена страхова виплата одноразової допомоги на
користь позивача в сумі 56615,20 грн.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в
позові відмовити, оскільки суд першої інстанції не прийняв до уваги положення
ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року, чим порушив норми матеріального
права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Із матеріалів
справи вбачається, що під час виконання трудових обов'язків позивач отримав
травму.

Згідно висновку
МСЕК від 23 березня 2004року, позивачу було встановлено 55 % втрати професійної
працездатності, з яких 45 % повторно, а 10 % первинно.

В судовому
засіданні встановлено, що постановою Відділення № 952 від 13 квітня 2004 року,
позивачу було призначено страхову виплату одноразової допомоги у зв'язку із
втратою 65 % працездатності, в сумі 10640 грн.,
яка дорівнює чотирикратному розміру граничної суми заробітної плати.

2

Суд першої
інстанції задовольнив позовні вимоги позивача і стягнув з відповідача повний
розмір одноразової допомоги.

Але з такими
висновками суду погодитися не можна, оскільки вони порушують норми
матеріального права.

Задовольняючи
позовні вимоги суд виходив із того, що Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у зв'язку з
повторним встановленням МСЕК вищого ступеня втрати стійкої професійної
працездатності не передбачає можливості обмеження суми одноразової допомоги
чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати.

Проте погодитися
з такими висновками суду не можна, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах
зазначеного Закону.

Абзац 1 ч. 2 ст.
34 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначає порядок визначення суми одноразової страхової допомоги
потерпілому при стійкій втраті працездатності унаслідок нещасного випадку чи
професійного захворювання. При цьому встановлено обмеження, що розмір
одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного розміру страхової суми
заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків. Розмір граничної суми заробітної плати
(доходу) щорічно визначається Верховною Радою України при затвердженні Державного
бюджету.

Абзац 2 ч. 2 ст.
34 зазначеного Закону встановлює порядок перерахунку одноразової страхової
виплати при зміні ступеня працездатності. При цьому виплачується різниця між
фактично сплаченою одноразовою страховою виплатою і новим розміром цієї виплати.

Абзац 2 ч.2 ст.
34 вказаного Закону не є спеціальною нормою стосовно абзацу 1 цієї частини,
тому в даному випадку не застосовується правило про відміну дії загальної норми
спеціальною.

Норма абзацу 2
ч.2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» не встановлює новий розмір і нові правила
визначення розміру одноразової допомоги, а лише порядок перерахунку вже раніше
визначеного розміру. Тобто абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює іншого
порядку визначення розміру допомоги, а лише порядок його перерахунку при зміні
ступеня непрацездатності. Тому обмеження граничного розміру одноразової
страхової виплати встановлене абзацом 1 ч. 2 ст. 34 Закону, повинно
застосовуватися і при перерахунку розміру допомоги.

За таких
обставин висновок суду про те, що одноразова допомога позивачу повинна бути
виплачена відповідачем у повному обсязі заподіяної шкоди на підставі Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування    від    нещасного
випадку    на    виробництві    та

3

професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», не грунтується на
вимогах законодавства, і тому рішення суду у відповідність до ст. 309 ЦПК України повинно бути скасовано, з ухваленням
нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313 ЦПК
України апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області
від 21 травня 2007 року - скасувати.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про стягнення недоплаченої страхової
виплати одноразової допомоги - відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців з моменту проголошення.