АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33ц-878кс/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18
грудня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

Буренкової
К.О.,  Довжук Т.С. ,  Козаченка В.І.,  Мурлигіної О.Я.,  Шолох З.Л.,

розглянувши
в судовому засіданні в м.  Миколаєві
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і Помічнянської міської ради
Добровеличківського району Кіровоградської області про визнання права власності
на спадкове майно,

за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області від 23 січня 2006 р. та рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 04 квітня 2006 p.,

ВСТАНОВИЛА:

В
листопаді 2005 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 і
Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області
про визнання права власності на спадкове майно.

Свої
вимоги позивачка обґрунтовувала тим,  що
її батько,  Юренко Володимир
Іванович,  померлий 05 жовтня 1986
року,  ще за життя заповів їй належну
йому '/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Після
смерті батька вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом,  але у видачі свідоцтва про право на спадщину
їй було відмовлено через відсутність правовстановчих документів на будинок.

Посилаючись
на викладені обставини,  позивачка
просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного будинку.

Заперечуючи
проти позову,  відповідач ОСОБА_2
посилався на те,  що спірний будинок
належав лише його матері - ОСОБА_3,  яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1,  але ще за життя заповіла будинок лише йому. Цю спадщину
він прийняв шляхом своєчасної подачі заяви до нотаріальної контори.

Рішенням
Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2006 р.
позов задоволено повністю.

Однак
рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2006 р.
зазначене рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову. За позивачкою визнано право власності на 7/18
частки спірного будинку,  а за
відповідачем - на 1/9 частку.

В
касаційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення місцевим та апеляційним
судами норм матеріального та процесуального права,  просив скасувати ухвалені по справі рішення
та ухвалити нове рішення,  яким відмовити
в задоволенні позову.

Перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги,  колегія суддів,  дійшла висновку,  що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом.  Обґрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи
рішення районного суду та частково задовольняючи вимоги позивачки,  апеляційний суд виходив з того,  що при ухваленні свого рішення місцевий суд
не врахував правила,  викладені в  ст.
535 ЦК України
1963 р. про право на обов'язкову долю в спадщині.

Між
тим,  не з усіма висновками судів при
вирішенні справи можна погодитись,
оскільки вони,  всупереч
вимогам  ст.  212 ЦПК України,  дійшли до них без належної оцінки наявних у
справі доказів,  що мають значення для
справи,  та не у всіх випадках правильно
застосували норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що спірний будинок,  відповідно до вимог  ст.
ст.  22,  25 КпШС України 1969 p.,
належав на праві спільної сумісної власності подружжю
ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Кожен з
них склав нотаріально посвідчені заповіти щодо своєї частку у спільному майні
на випадок своєї смерті: чоловік - на користь доньки ОСОБА_1 (тепер -ОСОБА_1),
а дружина - на користь свого сина ОСОБА_2 (ОСОБА_2),
який не є сином ОСОБА_4

Спадкоємці
прийняли спадщину шляхом подачі заяв до нотаріальних контор: ОСОБА_1 - 04
грудня 1986 p.,  а ОСОБА_2 - 26 листопада 2003 р.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_1,  апеляційний суд правильно встановив,  що на час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_4 його дружині було 86 років,  а
тому,  відповідно до вимог  ст.
535 ЦК України
1963 p.,  вона мала право на обов'язкову долю в цій спадщині,  що не було враховано районним судом при
ухваленні рішення.

Відповідно
до вказаної норми закону непрацездатна дружина спадкоємця успадковує,  незалежно від змісту заповіту,  не менше 2/3 частки,  яка належала б кожному із спадкоємців при
спадкоємстві по закону (в даному випадку це дружина та дочка покійного).

Однак
при обрахуванні обов'язкової долі ОСОБА_3 апеляційним судом була допущена
помилка оскільки він безпідставно вважав відповідача рідним сином померлого і
враховував його при визначенні обов'язкової частки. Тоді як з свідоцтва про
народження ОСОБА_2 вбачається,  що в
актовому записі про його народження відсутній запис про батька,  а докази того,  що покійний його всиновлював,  відсутні.

Таким
чином обов'язкова доля ОСОБА_3 в спадщині,
яка відкрилась після смерті ОСОБА_4,
становить 1/6 частку вказаного будинку (1/2:2=1/4x2/3=1/6). А позивачка
спадкувала 1/3 частку цього ж будинку (1/2-1/6=1/3). Тому підлягає визнанню за
нею право власності на частку в спадковому будинку лише в такому розмірі.

Разом з
тим не можна погодитись з висновком апеляційного суду про можливість визнання
за відповідачем права власності на частину спірного будинку при вирішенні
позову ОСОБА_1

Так,  згідно ч. 1
ст.  11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

При
розгляді ж даної справи ОСОБА_2 позовних вимог про визнання за ним права
власності на частину спадкового майна не заявляв.

Більш
того,  з матеріалів справи вбачається,  що ухвалою Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області від 11 серпня 2005 р. було закрито провадження у справі
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна.

Водночас
ч.3  ст.
206 ЦПК України передбачено,  що у
разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору
між тими самими сторонами,  про той самий
предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття
провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє
відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

За таких
обставин визнання апеляційним судом права власності за ОСОБА_2 на частку
спірного будинку при вирішенні позову ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам
процесуального закону.

З огляду
на викладене та відповідно до вимог
ст.  341 ЦПК України ухвалені по
справі судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Керуючись  ст.
ст.  336,  341,
346 ЦПК України та Законом України "Про внесення змін до Закону
України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 p.,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області

ВИРІШИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2006 р.
та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2006 р.
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і Помічнянської міської ради Добровеличківського
району Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно
задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення
оскарженню не підлягає.