Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29
серпня 2007 року                  Київський
районний суд м.  Харкова в складі:

головуючого -
судді   Попрас В.О.,

при
секретарі -                                                  Бутиріної
О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради
про визнання права власності на нерухоме майно,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовною заявою,  в якій просить
визнати право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 59-1,  59-2,
59-3,  59-4,  59-5 загальною площею 57, 7 кв.м.  у багатоповерховому будинку № 88 літер. «А-5»
по вул.  Мироносицькій в м.  Хар­кові. В обґрунтування своїх вимог
позивачка зазначає,  що вона є власником
вказаних нежитлових приміщень на підставі договору дарування № 338 від
03.02.2001 р. та договору купівлі-продажу № 11504 від 13.11.2001 р. Майно
утворилося в результаті реконструкції належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1.
Позивачка вказує,  що склад та технічні
характеристики новоутвореного майна відображені у технічному паспорті,  відповідність майна вимогам офіційних
будівельних норм та правил,  і
придатність до експлуатації за адміністрати­вно-господарським призначенням
підтверджується висновком будівельно-технічного дослідження. Проте,  відповідач Харківська міська рада не визнає
її права власності на новостворене майно.

У судовому засіданні представник позивачки позов
підтримала.

Представник відповідача -
Харківської міської ради заперечував проти задоволення позову,  посилаючись на відсутність правових підстав
для визнання права власності на майно за позивачкою,  а також відсутність погодження Харківської
міської ради на переведення з жилого фонду в нежилий та на рішення 22 сесії
Харківської міської ради № 90/04 від 23.06.2004 р. «Про затвердження Порядку
вирішення питань,  пов'язаних із
самочинним будівництвом (із змінами і доповненнями)».

Суд,  вислухавши пояснення представників позивача
та відповідача,  дослідивши докази у
справі,  вважає,  що позовні вимоги підлягають
задоволенню,  виходячи з наступного.

Судом встановлено,  що згідно договору дарування № 338 від
03.02.2001 р. та договору купів­лі-продажу № 11504 від 13.11.2001 р. за
позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано право влас­ності на кв. АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 вирішила використовувати
квартиру для офісної роботи та реконструювала її шляхом демонтажу не основних
міжкімнатних перегородок. Житлові кімнати,
коридор переоблад­нала у нежитлові приміщення № 59-1,  59-2,
59-3,  59-4 - зробила три
кабінети,  позбавилася ванної,  обладнала санвузол - приміщення № 59-5,  загальною площею 57, 7 кв.м.  у багатоповерховому будин­ку № 88 по
вул.  Мироносицькій в м.  Харкові.

На новостворене нерухоме майно КП «Харківське МБТІ»
виготовлено технічний паспорт.

Згідно технічного висновку ТОВ
«Модулор» (Державна ліцензія АА № 870335 від 28.09.2004 р.) про стан
будівельних конструкцій,  вказана
реконструкція була виконана з дотриманням всіх буді­вельних,  екологічних,
санітарно-гігієнічних,  пожежних
та інших діючих норм та правил державних стандартів,  виконані будівельні роботи не вплинули
негативно на стан будівельних конструкцій жит­лового будинку,  у зв'язку з чим можуть бути збережені та
введені до експлуатації відповідно функці­онального призначення. Вказані
приміщення можуть бути використані як нежитлові,  не порушуючи при цьому права інших власників
у багатоквартирному житловому будинку.

Сусіди позивачки з квартир НОМЕР_1
та НОМЕР_2 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно не запе­речують проти використання
квартири як нежитлового приміщення.

Згідно  ст.
ст.  317,  319,
320 ЦК України
власнику належать права володіння,
користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник
має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно  ст.
331 ЦК України
правовласності на нову річ,  яка виготовлена
(створена) особою,  набувається нею,  якщо інше не встановлено договором або
законом.  Особа,  яка виготовила (створила) річ зі своїх
матеріалів на підставі договору,  є
власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові
будинки,  будівлі,  споруди тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття

нерухомого майна
до експлуатації,  право власності виникає
з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме
майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації,  право власності виникає з моменту державної
реєстрації.

ст.  383
ЦК України
передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати зміни у
квартирі,  якщо вони не порушують
санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку.

Відповідно  ст.
392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,  якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою,  а також у разі втрати ним
документа,  який засвідчує його право
власності.

Відповідно  ст.  4
Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» право власності (повного господарського відання) на нерухоме майно
підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Згідно
Наказу Мін'юсту України «Про затвердження тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме майно» від 07.02.2002 року № 7/5,  реєстрацію прав на нерухоме майно здійснюють
органи БТІ.

Рішенням
22 сесії Харківської міської ради № 90/04 від 23.06.2004 р. «Про затвердження
По­рядку вирішення питань,  пов'язаних із
самочинним будівництвом (із змінами і доповненнями)» вста­новлено,  що питання визнання права власності на
завершені будівництвом або реконструйовані об'­єкти вирішуються в судовому
порядку.

За
викладених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для
визнання права власності за ОСОБА_1 на нежитлові приміщення 1-го поверху №
59-1,  59-2,  59-3,
59-4,  59-5 загальною площею 57, 7
кв.м.  у багатоповерховому будинку № 88
по вул.  Мироносицькій в м.  Харко­ві.

Суд
критично ставиться до заперечень відповідача стосовно заявлених позовних вимог.
Від­повідно  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не доведено
невідповідності реконструйовано­го нерухомого майна діючим офіційним нормам та
правилам,  доказів використання приміщень
як адміністративних тощо.

За таких
обставин суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1
є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

У
відповідності до  ст.  88 ЦПК України стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати. Проте в даному випадку суд враховує
відсутність вини відповідача у виникненні спору,  думку представника апохзивачки,  яка просила не стягувати з відповідача
понесених позивачкою судових витрат,
тому покладає судові витрати на позивачку.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  3-5,  10,
11,  60,  208,
209,  212,  214-215 ЦПК України,   ст.
ст.  15,  16,
317,  319,  320,
331,  383,  392 ЦК
України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнан­ня права власності на
нерухоме майно задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщен­ня 1-го поверху № 59-1,  59-2,
59-3,  59-4,  59-5 загальною площею 57, 7 кв.м.  у багатоповерховому бу­динку № 88 літер.
«А-5» по вул.  Мироносицькій в м.  Харкові.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської об­ласті через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-дневний строк з дня проголошення рішення за­яви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги,  з пода­чею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст.  295 ЦПК України.