№2-3614/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року          Торезький міський суд
Донецької області

в складі:

головуючого
Стріжакової Т.В.

при секретарі
Косолапової В.В.

з участю
позивача                                          ОСОБА_1

з участю
відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Торезі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення
боргу. Свої вимоги мотивував тим, що 24 січня 2006 року відповідач позичив у
нього 3500 грн. та зобов'язався повернути до 01 серпня 2006 року. Договір займу
підтверджується розпискою, власно написаною відповідачем у присутності двох
свідків. На його неодноразові прохання повернути борг, відповідач обіцяв
виконати свої зобов'язання по поверненню боргу, але до теперішнього часу цього
не виконав. Відповідно до ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для виконання сторін. В силу ст. 1049 ЦК України боржник
зобов'язаний повернути кредитору борг у строк та в порядок, які були
встановлені договором. Оскільки відповідач протягом більш року не виконує своїх
зобов'язань по договору, він має право стягнути с нього борг у сумі 3500грн., а також відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
якій прострочив виконання грошового зобов'язання, то вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочки, а також три процента річних від простроченої суми, якщо
інший процент не встановлений договором або законом, що складає 105 грн.

У судовому
засіданні позивач, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, свої вимоги
підтримав повністю, пояснив, що до теперішнього часу він не отримав по договору
займу ні копійки, відповідач не повернув гроші, не виконав умови договору.
Просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 3500грн., проценти за час
прострочення у сумі 105 грн. та судові витрати.

Відповідач у
судовому засіданні вимоги позивача визнав повністю, пояснив, що він брав 24
січня 2006 року у позивача у борг у сумі 3500грн., про що написав розписку, не
заперечує проти стягнення з нього на користь позивача суми у розмірі 3500грн.,
процентів у сумі 105грн., судових витрат у сумі 81грн., та просив справу
розглянути і винести рішення на попередньому судовому засіданні.

Вислухавши
позивача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із
розпискою, наданою позивачем, ОСОБА_2, отримав у борг від ОСОБА_1 гроші у сумі
3500грн., які зобов'язався повернути до 1 серпня 2006 року. В розписці ОСОБА_2,
вказав, що написав розписку власноручно, добровільно, без психологічного, фізичного
та морального примусу; гроші отримав у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4; у разі
не повернення боргу у вказаний строк суми боргу, вказана розписка може бути
пред'явлена до суду (а.с.7).

Відповідно до
ст.1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Статтею 1047 ЦК України
передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не
менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його
умов може бути представлена розписка позивальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідач (позичальник) у присутності свідків надав
позивачу (позикодавцю) розписку про отримання суми боргу 3500грн., в якій
сторони підтвердили, що гроші були передані та отримані. Розписка є доказом
укладення договору позики, доказом передачі суми позики позивачем відповідачу.

Відповідно до
ст.1049 ЦК Украины позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Але відповідач
не сплатив позивачу суму боргу до теперішнього часу, про що свідчить
перебування у позивача розписки про борг, відповідач визнав позовні вимоги у
судовому засіданні, письмових доказів повернення боргу у сумі 3500грн. позивачу
не надано і в судовому засіданні не здобуто.

Відповідно до
ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу.

Тому порушені
права позивача на своєчасне отримання позики по договору в установлений цим
договором строк у сумі 3500грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до
ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,
якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.

Позивач просить
стягнути з відповідача 3% річних із розрахунку: 3500грн.х3%= 105грн. за один
рік, відповідач борг не повертає з 1.08.2006 року, відповідно до ст.10 ЦПК
України суд розглядає справи у межах заявлених вимог, тому суд вважає, що
вимоги позивача по стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 105грн.
підлягають задоволенню.

Відповідно до
ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у сумі 51грн.
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30грн.

Керуючись
ст.ст.625,1046,1047,1048,1049 ЦК
України, ст.3,4,10,11,15,60,79,197,209, 212, 214,215,223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у
сумі 3500 грн., проценти від суми боргу за час прострочення один рік у сумі
105грн., судовий збір у сумі 51грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 30грн., всього 3686грн.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
через Торезький міський суд. Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.