Справа № 22ц - 8524 / 2007                             Головуючий в 1 інстанції - Мороз В.П.
-19/23                                                Доповідач  - Глущенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18
грудня 2007 року        Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів -
Григорченка Е.І.,  Кузнецова В.О.

при
секретарі  - Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на
рішення Індустріального   районного
суду   м.
Дніпропетровська від 22 листопада 2005 року по справі за позовом
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідач
ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою,  в якій просить скасувати рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 22.11.2005 року та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеним
рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_2.  та
ОСОБА_3 задоволені частково і з відповідача - ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2.  стягнено 8539, 10 грн. у відшкодування
матеріальної шкоди,  1000 грн. - у
відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 93, 90 грн.,  а всього 9633, 60 грн. та на користь ОСОБА_3
1000 грн. у відшкодування моральної шкоди і судові витрати у розмірі 8, 50
грн.,  а всього 1008, 50 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено / а. с.
126-129 /.

Як на
підстави апеляційної скарги відповідач посилається на те,  що рішення суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального закону / а. с.
148-149 /.

Судом
першої інстанції встановлено,  що дійсно
25.02.2005 року,  близько 13 год.,
на пр. імені "ІНФОРМАЦІЯ_1" в м.  Дніпропетровську сталася дорожньо -
транспортна пригода,  в результаті якої
відбулося зіткнення автомобіля "Форд Сієра" держномер НОМЕР_1,  під управлінням водія ОСОБА_1.,  але який належить на праві власності його
батьку ОСОБА_3,  та автомобілем
"Міцубісі Коризма" держномер НОМЕР_2 який належить на праві власності
ОСОБА_2,  і ним,  в момент ДТП,
управляв водій ОСОБА_3

Винним в
скоєнні даної ДТП визнано
водія ОСОБА_1.,  який згідно постанови
судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від
30.03.2005 року притягнутий до адміністративної відповідальності по  ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу 68 грн.
в дохід держави. Дана

Постанова
є чинною / а. с.  142 /.

В
результаті ДТП автомобіль позивачки отримав механічні ушкодження,  чим самим його власнику,  тобто позивачці ОСОБА_2. ,  було спричинено матеріальну шкоду,  яка,
відповідно до висновку № ZB 240305-а
автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 24.03.2005 року,  - складає 8539, 10 грн. / а. с.  9-17 /.

Зазначена
сума матеріальної шкоди знайшла своє підтвердження і під час виконаних
ремонтних та відновлювальних робіт автомобіля позивачки / а. с.  92-96, 116-117/.

Також
позивачкою,  у зв'язку з ДТП та зверненням до
суду з позовом,  були понесені судові
витрати: 93, 90 грн. - держмито / а. с. 21-22 /. Таким чином сума матеріальної
шкоди спричиненої позивачці складає 8539, 10 грн.,  а понесені судові витрати - 93, 90 грн.

Крім
того,  в результаті ДТП позивачам було
спричинено і моральну шкоду,  оскільки
вони перенесли нервовий стрес в момент зіткнення автомобілів,  їм було спричинено моральні страждання,  коли їх життю та здоров'ю була реальна
загроза. Оскільки раптово та протиправно було ушкоджено дорогий
автомобіль,  який належить позивачці
ОСОБА_2.  на праві власності,  позивачі змушені були займатись ремонтом
автомобіля,  звертатися в різні установи
у зв'язку з ДТП ( органи ДАІ,  експертну
установу),  а затим і до суду,  що завдало великих незручностей позивачам,  було порушено їх звичний ритм життя,  виникли непередбачені зміни в її життєвих і
ділових стосунках.

За таких
обставин суд прийшов до висновку,  що з
відповідача ОСОБА_1. на користь позивачки ОСОБА_2.  підлягає стягненню матеріальна шкода в
розмірі 8539, 10 грн.,  1000 грн. - у
відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 93, 60 грн.,  а всього 9633, 00 грн. та на користь позивача
ОСОБА_3 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних
вимог суд позивачам відмовив /а/с.
126-129/.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог,  колегія суддів
приходить до висновку,  що скаргу
необхідно відхилити,  а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи
спір,  який виник між сторонами,  суд першої інстанції в достатньо повному
обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін,
обставини справи,  перевірив
доводи сторін та дав їм належну правову оцінку,
постановив рішення,  яке
відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обгрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище
наведених обставинах справи,  суд першої
інстанції дійшов до правильного висновку про те,  що відповідно до вимог  ст.
ст.  1166, 1167 ЦК України
позивачам має бути відшкодована відповідачем,
як матеріальна,  так і моральна
шкода.

Приведені
в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки вони зводяться до переоцінки доказів
та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно
до  ст.
212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду,  який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що ґрунтується на
всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності,  керуючись
законом.

Доводи
відповідача в апеляційній скарзі про те,
що ДТП пригода
сталася не з його вини,  не можуть бути
прийняті до уваги,  оскільки винним в
скоєнні даної ДТП визнано
водія ОСОБА_1.,  який згідно постанови
судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від
30.03.2005 року притягнутий до адміністративної відповідальності по  ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу 68 грн.
в дохід держави і цей штраф відповідачем оплачений 30.03.2005 року / а. с.  142-143 /. Дана

Постанова
є чинною,  а тому згідно ч.3  ст. 61 ЦПК України винність ОСОБА_1. в
скоєнні ДТП доказуванню
не підлягає.

Щодо
посилань відповідача в апеляційній сказі на безпідставність стягнення з нього
на користь позивачки матеріальної шкоди в сумі 8539, 10 грн.,  - то вони є надуманими,  так як висновок щодо цього питання дано
судовим експертом-товарознавцем у висновку № ZB240305-a автотоварознавчого
дослідження спеціаліста від 24.03.2005 року /а.с.  9-17 /,
який був прийнятим судом до уваги на рівні з іншими доказами справи,  тоді як фактично на ремонт автомобіля сума
затрачена більша / а. с.  92-96, 116-117
/,  але позивачі не збільшили суму свого
позову. Клопотання ж щодо проведення товарознавчої експертизи по справі
відповідачем не заявлялись,  як і не були
ним надані суду інші докази щодо розміру матеріальної шкоди спричиненої
позивачці в результаті ДТП,  яка сталася
з вини відповідача.

Розмір
моральної шкоди судом встановлено правильно,
виходячи з дійсних обставин справи та наслідків,  що наступили.

Інші доводи
апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які могли б призвести до скасування рішення суду,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308 ЦПК України,  колегія суддів ,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 22 листопада 2005 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.