Справах» 2-5436/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

25 вересня 2007 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:
головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі                  Тростянчук Т.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1., відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_4., представника Луцької
міської ради - Гордійчука М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Луцької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення часток у спільному майні
та визнання права власності на спадкове майно, -

еста н о
в и в:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Луцької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4. про
визначення часток у спільному майні, а саме у-квартирі заАДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.
Позивач зазначив, що оскільки ОСОБА_6 один із співвласників вказаного житла,
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 то на його 1/4 частку в квартирі відкрилась спадщина.
Спадкоємцями спадкового майна за законом є позивач ОСОБА_1, та відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_4відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4. подали заяву до
нотаріальної контри про відмову від прийняття спадщини. Позивач ОСОБА_1
фактично прийняв спадщину шляхом спільного постійного проживання з померлим на
час відкриття спадщини. Однак оформити свої спадкові права позивач не може,
оскільки не визначені частки співвласників квартири. Просив визнати, що
співвласникам квартири заАДРЕСА_1, кожному зокрема, на праві приватної
власності належить ідеальна частка в розмірі 1/4 частини квартири та визнати за
ОСОБА_1. право власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті
ОСОБА_3, а саме: на 1/4 частини квартириАДРЕСА_1.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в
позові додатково пояснив, що в нотаріальній конторі відмовили видавати
свідоцтво про право на спадщину що лишилось після смерті ОСОБА_3, оскільки
формально невизначені частки в квартирі. При житті спадкодавця ніколи не
виникало спору, щодо часток квартири, що є спільній сумісній власності. Позивач
просили задовольнити позовні вимоги.

Представник
Луцької міської ради Гордійчук М.А. в судовому засіданні пояснив, що не має
заперечень щодо задоволення позовних вимог, якщо у співвласників квартири не
виникало ніякого спору.

Відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_4. в судовому засіданні, визнавши позовні вимоги, не заперечують
проти їх задоволення.

2

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про
підставність заявленого позову.

Судом
встановлено, що квартира заАДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, даний факт підтверджено копією
свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1993р. (а.с. 8), копіями
будинкової книги на вказане житло (а.с.10-14), даний факт знайшов підтвердження
і в поясненнях позивача.

Законом України
"Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року
№ 2482-ХИ не визначено умов, за яких один із членів сім'ї може отримати більшу
або меншу частку в приватизованому житлі. Частки в жилому приміщенні кожного з
повнолітніх членів сім'ї, яким передається у власність займана квартира
(будинок), є рівними.

Згідно ч.2 ст.
З72,Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної
власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або
законом. Спору щодо часток співвласників у вказаних осіб не виникало.

Таким чином,
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 належало на праві приватної власності по 1/4
частки квартири за АДРЕСА_1

Оскільки,ОСОБА_3
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про смерть (а.с.9), то спадщина відкрилась
на 1/2 частину вищевказаної квартири, яка належала йому на праві власності.

Згідно ст.319
Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

В судовому
засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_4 його дружина та діти, що на час
смерті проживали разом з ним, являються спадкоємцями першої черги за законом.
Інших спадкоємців не було.

Згідно ст. 1261
Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1 являється рідним сином ОСОБА_3 згідно копії
свідоцтва про народження (а.с.15).

Згідно ст. 1268
Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із
спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,
якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу,
він не заявив про відмову від неї. Позивач ОСОБА_1 заяву про відмову від
прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_4. відмовилися від прийняття спадщини, про що подали відповідну заяву до
нотаріальної контори.

Таким чином, суд
прийшов до висновку, що спадкоємець ОСОБА_1 спадщину прийняв.

Таким чином,
оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що слід визначити частки співвласників в спільній сумісній
власності, та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за
законом після смерті батька частки квартири за АДРЕСА_1

3

Керуючись ст.ст.
10, 11, 58, 60, 130, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 370, 1217,
1222,1226, 1261, 1267-1270,1296 ЦК
України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності по 1/4 частки
квартири за АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за
законом, яке відкрилось після смерті батька - ОСОБА_3 а саме: на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом
10 (десяти) днів з дня його проголошення та подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом 20 (двадцяти) днів після подання
заяви про Апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.