Справа №2-793/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
червня 2007 року    Тернівський районний
суд м.  Кривого Рогу

у
складі: головуючого,  судді              - Демиденко Ю.Ю.

при
секретарі                                              -
Шворак Т.В.

за
участю представника відповідача            ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Кривому Розі цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Промтел" про зміну
формулювання причини звільнення,
стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

2006
р. ОСОБА_2  через
відділення зв"язку звернувся до суду з позовом до ТЗоВ „Промтел" про
зміну формулювання причини звільнення,
стягнення середнього заробітку /вихідної допомоги/.

2007
р. позивач уточнив та доповнив позовні вимоги,  просив стягнути з відповідача середній
заробіток за три місяці в сумі 3897, 21 грн.,
а також моральну шкоду в сумі 5000 грн. В обґрунтування вказує,  що з 17.05.2004 р. виконував обов'язки
начальника дільниці ТзОВ „Промтел". 01.11.2006 р. подав заяву про
звільнення з вказаної посади за власним бажанням у зв"язку з порушенням
адміністрацією трудового законодавства і умов колективного договору за ч.3  ст. 38 КЗпП України. Адміністрація в
порушення законодавства виплачувала заробітну плату один а не два рази на
місяць із затримками,  заробітна плата за
час відпустки виплачувалася після відпустки.

Адміністрація
всупереч поданій ним заяві 06.11.2006 р. запропонувала йому передати
матеріальні цінності,  після чього
13.11.2006 р. було видано розпорядження про проведення атестації його посади.
14.11.2006 р. ним повторно була направлена рекомендованим листом заява про
звільнення за ч.3  ст. 38 КЗпП України.
Стан його здоров"я внаслідок незаконних дій адміністрації суттєво
погіршився,  протягом 10 днів він
знаходився на амбулаторному лікуванні у зв"язку з підвищенням
артеріального тиску,  головними болями.
Оскільки вимоги його заяв про звільнення не виконувалися,  він звернувся в Жовтневу на Саксаганську
райпрокуратури в територіальну інспекцію праці. Оскільки стан його
здоров"я продовжував погіршуватися,
він вирішив звернутися з позовом до суду,  а також під тиском директора ТЗоВ
„Промтел",  він змушений був
написати заяву про звільнення його за власним бажанням на підставі ч.1  ст. 38 КЗпП України. На слідуючий день без
відпрацювання був звільнений по вказаним підставам.  Просить змінити формулювання звільнення на
ч.3  ст. 38 КЗпП України,  стягнути тримісячний середній заробіток в сумі
3897, 21 грн.,  згідно  ст. .44 КЗпП України,  а також 5000 грн. моральної шкоди - порушення
його прав,  погіршення здоров"я.

В
судовому засіданні позивач уточнив,  що з
14.11.2006 р. по 24.11.2006 р. він хворів,
28.11.2006 р. звернувся до адміністрації з заявою про звільнення за ч.1  ст. 38 КЗпП України,  в той же день був звільнений. Подання заяви
28.11.2006 р. про звільнення за власним бажанням було обумовлено тим,  що він боявся за стан свого
зоров"я,  яке погіршилося з за
незаконних дій відповідача.

Представник
ТЗоВ „Промтел" позов не визнав,
вказує що 01.11.2006 р. позивачем була подана заява про звільнення за
ч.3  ст. 38 КЗпП України,  для з"ясування обставин звільнення
ОСОБА_2  03.11.2006 р. написав пояснення
було створено робочу комісію і позивач продовжив роботу на своїй посаді,  адміністрація не вправі була його звільнити у
зв"язку з продовженням роботи згідно
ст. 38 ч.2 КЗпП України. Комісією були встановлені недоліки в роботі
самого позивача,  13.11.2006 р. йому було
надано для ознайомлення протокол комісії,
ОСОБА_2  від ознайомлення з
протоколом відмовився,  та 14.11.2006 р.
подав повторну заяву про звільнення за ч.3
ст. 38 КЗпП України. Після подання заяви до 24.11.2006 р. позивач
хворів,  а 28.11.2006 р. подав заяву про
звільнення його за власним бажанням за
ст. 38 ч.1 КЗпП України,  та
28.11.2006 р. був звільнений. Позивач заяву від 28.11.2006 р. подав
добровільно,  без тиску з боку
адміністрації,  тому звільнення є
законним,  підстав для стягнення вихідної
допомоги та моральної шкоди немає.

Вислухавши
сторони,  дослідивши письмові
докази,  суд вважає що в позові необхідно
відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно  ст.
10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Згідно  ст. 38 ч.1, 3 КЗпП України: працівник має
право розірвати трудовий договір,  укладений
на невизначений строк,  попередивши про
це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі,  коли заява працівника про звільнення з роботи
за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (з поважних
причин),  власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий договір у строк,  про який просить працівник. Працівник має
право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням,  якщо власник або уповноважений ним орган не
виконує законодавство про працю,  умови
колективного чи трудового договору.

Судом
встановлено поясненнями сторін,  трудовою
книжкою позивача,  наказом №90 від
28.11.2006 p.,  заявою ОСОБА_2  від
28.11.2006 p.,  а.с. 29, 68, 69
що з 01.10.2005 р. ОСОБА_2  працював
начальником дільниці ТЗоВ „Промтел".

28.11.2006
р. ОСОБА_2  подав заяву адміністрації про
звільнення його за власним бажанням з 28.11.2006 р. Наказом від 28.11.2006 р.
позивач був звільнений за ч.1  ст. 38
КЗпП України за власним бажанням згідно поданої ним заяви.

Посилання
позивача в позові на тиск з боку адміністрації при написанні та поданні заяви
від 28.11.2006 р. нічим не підтверджується. Відповідач вказані обставини
заперечує,  доказів тиску на позивача,  та обмеження його вільного волевиявлення
ОСОБА_2  всупереч  ст.
10, 60 ЦПК України суду не надав. Позивач дійсно знаходився на
лікарняному з 14 по 24.11.2006 p.,  посилання позивача на стан свого здоров"я яке могло
погіршитися з за невиконання адміністрацією вимог його попередніх заяв,  не впливає на його волевиявлення про поданні
заяви від 28.11.2006 р.

Позивачем
дійсно подавалися заяви 01.11.2006 р.,  та 14.11.2006 р. про звільнення його з
роботи за ч.3  ст. 38 КЗпП України а.с.
16, 17,  відповідно з 06.11.2006 р. та з
15.11.2006 р. Як видно з пояснень ОСОБА_2
від 03.11.2006 р. а.с. 58,  він
виклав обставини які свідчать про порушення відповідачем умов законодавства про
працю,  та колективного договору. Вказані
обставини перевірялися адміністрацією,
що видно з протоколу робочої комісії від 10.11.2006 р. а.с. 61,  було вирішено провести атестацію ОСОБА_2  на відповідність займаній посаді.

Позивач
вказує,  що він був незгоден з висновками
робочої комісії,  та діями відповідача по
проведенню атестації. Але ОСОБА_2
вказані дії не оскаржив в порядку для вирішення трудових спорів
передбаченому  ст.  ст. 221-231 КЗпП України,  замість цього подав заяву про звільнення його
за власним бажанням.

Таким
чином дії відповідача по звільненню ОСОБА_2
є законними,  відповідають
вимогам  ст. 38 ч.1 КЗпП України,  підстав для задоволення позову,  зміни формулювання причини звільнення,  стягнення вихідної допомоги та моральної
шкоди,  згідно  ст.
ст. 44,  237-1 КЗпП України
відсутні.

Оскільки
ОСОБА_2  відповідно до Декрету KM України
„Про державне мито" звільнений від сплати судового збору,  в позові відмовлено,  згідно ч.2
ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 51, 00 грн. слід компенсувати за
рахунок держави.

На
підставі  ст. 38 ч.1-З,  237-1,
232-235 КЗпП України,
керуючись  ст.  10, 27, 31, 60, 81, 88,  209 ч.3,
212-215 ЦПК України,  суд-

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю
„Промтел" про зміну формулювання причини звільнення,  стягнення середнього заробітку та моральної
шкоди - відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через
Тернівський районний суд м.  Кривого Рогу
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга може бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.