№2-100/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19.11.2007р.         Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області

в складі
головуючого судді Литвинової Р.А.,

при секретарі
Довбань С.М., з участю
: позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_4,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності на жиле приміщення
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та
стягнення компенсації за моральну шкоду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про усунення перешкод в
здійсненні права власності на жиле приміщення, в якому зазначає наступне.

На підставі
договору купівлі-продажу від 10.12.1996р. йому на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі також зареєстрована за місцем
проживання та проживає відповідачка, яка є його колишньою дружиною, шлюб з якою
розірвано.

На даний час в
зв'язку з неможливістю спільного проживання з відповідачкою він зареєстрований
та проживає в квартирі своїх батьків. Відповідачка, користуючись його
відсутністю в належній йому квартирі, самовільно, без його згоди та дозволу,
незаконно, з метою позбавити його доступу в його житло, тобто обмежити його
право користування належною йому квартирою, навмисно поміняла замки на вхідних
дверях в квартиру, в результаті чого він позбавлений реальної можливості
заходити в своє житло, користуватися ним за призначенням, знаходитись в ньому
без обмежень, що в значній мірі порушує його законні права та інтереси,
гарантовані Конституцією України.

При цьому
відповідачка без поважних на те причин незаконно, не бажає надати йому ключі
від квартири, його в квартиру не пускає, не пояснюючи своєї поведінки. Більш
того, правовстановлюючі документи на квартиру видані та зареєстровані на його
ім'я, відповідачка ж нічим не може підтвердити своє право власності на житло,
але при цьому чинить йому перешкоди в здійсненні його права власності на
зазначену квартиру.

Позивач просить
зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в здійсненні його права приватної
власності на кв. АДРЕСА_1. Зобов'язати відповідачку забезпечити йому вільний
доступ в належну йому квартиру в любий час без будь-яких обмежень, надати йому
ключі від замків на вхідних дверях в квартиру та стягнути з неї на його користь
всі понесені ним витрати, пов'язані з розглядом даної справи в суді, в тому
числі, пов'язані з оплатою юридичної допомоги адвоката.

Згодом позивач
звернувся до суду з позовною заявою про доповнення позовних вимог вимогами про
стягнення з відповідачки на його користь завданої йому моральної шкоди, яка
полягає в наступному.

Відповідачка на
протязі тривалого часу незаконно позбавляє його права на користування належним
йому майном - квартирою, в якій на даний час знаходиться значна частина
належних йому речей, а також речі, що є їх спільною власністю, які придбані за
час перебування в шлюбі, якими він з вини відповідачки не має права
користуватися.

В суді
відповідачка обіцяла надати йому ключі від квартири, а за межами суду заявляє,
що незалежно від рішення суду вона в квартиру його пускати не буде. Тому він
змушений звернутись до суду за захистом своїх прав, відстоювати своє право на
власність, що вимагає від нього додаткових моральних та фізичних затрат, це
доставляє йому додаткові страждання та переживання. Через дії відповідачки він
змушений проживати зі своєю матір'ю, приймати участь в витратах по утриманню
цього житла, що значно обмежує його матеріально, у нього з матір'ю з цього
приводу постійно конфлікти, що вносить додатковий дискомфорт в його повсякденне
життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 1700.00 грн., які він просить стягнути з
відповідачки на його користь.

Відповідачка
позов не визнала, звернувшись до ОСОБА_1 з зустрічним позовом про визнання дій
неправомірними та стягнення компенсації за моральну шкоду, в якому зазначає
наступне.

28.12.2006р.
відповідачОСОБА_1своїми діями, пов'язаними з проникненням в житло, завдав їй
моральну шкоду. Під час перебування їх в шлюбі вони придбали спірну квартиру.
Не дивлячись на те, що в документах він зазначений власником квартири, але
згідно з нормами сімейного законодавства вона також є власником спірної
квартири.

В травні 2006р.
відповідач добровільно виселився зі спірної квартири для постійного проживання
до своїх батьків. При цьому він забрав всі свої особисті речі, а також частину
майна, що є їх спільною власністю, та зареєструвався за місцем проживання
батьків.

В зв'язку з тим,
що їх шлюб було розірвано, вона, в свою чергу, щоб не допустити вивезення
відповідачем їх спільного майна з квартири до поділу їх судом, також щоб
відповідач не порушував її прав, в тому числі прав на особисте життя, на
недоторканість житла, поставила додатковий замок на вхідні двері в спірну
квартиру.

Вона
неодноразово пропонувала йому ключ від даного замка в ході судового розгляду
справи, але відповідач категорично відмовився брати ключ, мотивуючи тим, що
візьме ключ тільки за рішенням суду.

28.12.2006р. їй
повідомив сусід по мобільному телефону, що двері в її квартирі відкриті. Вона
відчула сильне душевне хвилювання і психологічний стрес, вважаючи, що в її
квартиру проникли вори. Прийшовши додому, вона побачила відповідача, який
повідомив їй, що він шукав її і вибив ногою двері. Вона викликала міліцію,
робітники міліції їй сказали, що тут нема нічого страшного, квартира є його
власністю і він має право ламати двері. їй довелось просити сусіда
відремонтувати двері, бо в ніч страшно було залишатись в квартирі.

Таким чином,
відповідач незаконно, в її відсутності проник в житло шляхом механічного
пошкодження вхідних дверей, не маючи на це мотивованого рішення суду. Крім
того, своїм самовільним проникненням в квартиру він втручається в її особисте
життя, право на яке передбачено ст.301 ЦК
України. Цими протиправними діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка
полягала в її душевних переживаннях та перенесеному психологічному стресі.
Моральну шкоду позивачка оцінює в 2000.00 грн., які просить стягнути з відповідача
на свою користь, також вона просить стягнути з нього витрати по даній справі.

Позивач в
судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, не визнавши зустрічний позов,
і пояснив суду, що спірна квартира є його власністю, в якій він на даний час
тимчасово не проживає, бо після конфлікту з відповідачкою з сином перейшов
проживати до своєї матері. Син потім знову повернувся проживати до
відповідачки. А він не може вільно потрапити до своєї квартири, оскільки
відповідачка поставила другий замок, ключів від якого в нього немає. Своє право
власності на квартиру відповідачка довести не може.

Він пояснив, що
дійсно був випадок, коли на його мобільний телефон надійшло повідомлення про
те, що відповідачці погано за станом здоров'я, тому він прийшов додому. На стук
та дзвінки йому ніхто не відкрив, він подумав, що можливо з відповідачкою щось
сталося, тому вибив двері. Потім він зателефонував їй, повідомив, що зробив і
сказав, що чекає її вдома. Вона прийшла і коли він хотів полагодити двері, вона
його вигнала з нецензурною лайкою і він пішов. Працівники міліції, які прибули
по її виклику, адміністративного протоколу не складали, він тоді був тверезий.

Позивач просить
задовольнити його позов.

Представник
позивача доповнив пояснення позивача, пояснивши,   що квартира - юридично належить позивачеві,
тому пошкодивши своє майно (двері), він нікому шкоди не причинив. Права
відповідачки також нічим не було порушено, моральної шкоди їй завдано не було,
бо її в той момент навіть не було вдома. Позивача не визнано таким, що втратив
право користування жилим приміщенням, також його ніхто і ніколи не обмежував в
праві на знаходження і прихід в свою квартиру. Працівниками міліції
адміністративний протокол по подіям того дня, коли були пошкоджені двері, не
складався.

Коли останній раз
позивач прийшов в свою квартиру, відповідачка звернулась до суду зі скаргою
приватного звинувачення, вона не раз викликала міліцію, тобто така ситуація нею
створюється штучно. Позивач не може вільно володіти своєю власністю
(квартирою), вона чинить йому перепони.

Представник
позивача просить задовольнити первісний позов, а в зустрічному позові ОСОБА_3
відмовити.

Відповідачка
позов не визнала, підтримавши свій зустрічний позов до ОСОБА_1, пояснивши суду,
що вона в дверях квартири поміняла замки, тому що позивач приходить в квартиру,
коли забажає, також вночі. В даний час в нього від одного замка ключі є, а від
іншого немає. Перед Новим роком він приходив п'яний і вибив двері. Своїми діями
він заподіяв збиток і моральну шкоду. Вона бажає, щоб він їй сплатив грошову
компенсацію за моральну шкоду, а також за те, що вона наймала людей, щоб
поставили двері

Ці події
заставили її нервувати, їй було погано, сусідка робила уколи. Дії позивача вона
вважає втручанням в її особисте життя, хоча квартира є спільною, але вони з ним
різні люди. Вона просить відмовити в позові позивачеві та задовольнити її
зустрічний позов.

Представник
відповідачки, доповнюючи її пояснення, суду пояснив, що ніхто не заперечує, що
позивач є власником квартири, але він в ній постійно не проживає, а проживає в
іншому жилому приміщенні. Відповідачка є співвласником житла, а він вибиває
двері, значить він порушує недоторканість житла відповідачки. Його дії - це є
проникнення в житло без згоди іншого мешканця, втручання в приватне життя
відповідачки, тому що сторони проживають окремими сім'ями.

В даний час в
суді є справа про визнання за нею права власності на спірну квартиру. Позивач
не бажає брати від відповідачки ключі від квартири, він бажає, щоб на це було
рішення суду. Він просить задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3, а в первісному
позові - відмовити.

Свідок ОСОБА_5
суду показав, що в листопаді-грудні 2006р.ОСОБА_1 просив його допомогти
перенести меблі. Вони прийшли до його квартири, в нього був тільки один ключ, а
від другого замка ключа не було, тому він не міг потрапити до квартири. їм було
чути, що в квартирі хтось був, працював телевізор, вони стукали, дзвонили, але
двері їм ніхто не відчинив.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що
в грудні 2006р. ОСОБА_1
попросив його та ОСОБА_5 перенести меблі. Коли вони прийшли до нього
додому, ОСОБА_1 намагався
відкрити двері своїм ключем, але не виходило, потім дзвонив і стукав, але двері
їм ніхто не відчинив, хоча в квартирі хтось був і їм це було чути.

Свідок ОСОБА_7
суду показала, що в кінці грудня 2006р. ОСОБА_3 пішла з сином в аптеку, а в цей
час прийшов ОСОБА_1
і вибив двері в своїй квартирі. Вона повідомила їй про це по телефону і
вона прийшла додому. її чоловік ремонтував сусідці двері.

Свідок ОСОБА_8
суду показав, що вранці зателефонувала позивачка, яка є дочкою його дружини, і
повідомила, що чоловік вибив двері, сусід їх трохи полагодив, але треба ще
підремонтувати. Він пішов, зробив двері, як треба і пішов. В той день він
особисто з позивачем не спілкувався.

Матеріалами
справи встановлено наступне.

Як видно з копії
свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано 19.07.2006р.
(а.с.7).

ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується
копією названого договору (а.с.8).

На зазначену
квартиру є технічний паспорт на ім'я ОСОБА_1 (а.с.9,10), ним укладено договір
про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 18.12.1996р. (а.с.11,12).

Актом депутата Вільногірської,міської ради від
04.07.2006р. засвідчено факт, що ОСОБА_1
та його син ОСОБА_9 не мають доступу в кв.АДРЕСА_1, яка є
власністю ОСОБА_1, по тій причині, що ОСОБА_3 вставила в це помешкання свої
замки і відмовляється надати їм ключі (а.с.13).

Актом депутата
Вільногірської міської ради від 22.05.2006р. підтверджено факт, що ОСОБА_1з
сином ОСОБА_9 мешкають АДРЕСА_2(а.с.38).

Заслухавши
пояснення сторін, їх представників, оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони
посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 з наступних підстав.

Судом
встановлено, що сторони до 2006р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час
перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбана
квартира АДРЕСА_1, правовстановлюючі документи на квартиру оформлено на ОСОБА_1

Як пояснили
сторони, в суді знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 про визнання за
нею права власності на квартиру, але на даний час рішення у справі ще не
ухвалено, тобто єдиним власником квартири є ОСОБА_1

Як стало відомо
в ході розгляду справи, після розірвання шлюбу між сторонами склались вкрай
недобрі, неприязні стосунки, чого вони самі не заперечують та про що свідчить
наявність непоодиноких справ, що знаходяться в провадженні суду, в тому числі
за скаргою приватного звинувачення.

З копії акту
депутата міської ради від 04.07.2006р відомо, що після розірвання шлюбу позивач
з неповнолітнім сином ОСОБА_9 пішов проживати до своїх батьків, він навіть
подавав позов до суду про визначення місця проживання сина з ним, але згодом
провадження у справі було закрито.

Судом
встановлено, що після того, як він перейшов проживати до своїх батьків, він
втратив можливість будь-яким чином користуватися своєю квартирою. Також
встановлено, що 28.12.2006р. позивач пошкодив двері квартири, що належить йому
на праві приватної власності, в якій після розірвання шлюбу залишилась
проживати відповідачка.

За її викликом в
цей день виїздили працівники міліції. Як пояснили сторони по справі, дії
позивача ніяким чином не були кваліфіковані, протокол про вчинення ним
адміністративного правопорушення в той день не складався.

Чинним
законодавством України не передбачена відповідальність особи за пошкодження
особистого майна.

Слід відмітити,
що в момент пошкодження дверей квартири відповідачка не була присутня вдома.
Вона не пояснила, яким саме чином їй завдано моральну шкоду, впевнених,
обґрунтованих доказів з цього приводу вона не надала.

Як стало відомо
в ході розгляду справи, дії позивача були викликані незаконними діями
відповідачки, а саме - створенням йому перешкод у користуванні своєю власністю
(квартирою). Суд не поділяє доводів відповідачки стосовно того, що її дії,
направлені на заборону доступу позивачеві в квартиру з тим, щоб унеможливити
вивіз майна, придбаного в шлюбі. Адже наявність цього майна можливо було
зафіксувати шляхом складання акту або іншим законним способом.

На підставі
викладеного позовні вимоги позивача ОСОБА_1 стосовно зобов'язання відповідачки
усунути перешкоди в здійсненні ним його права приватної власності на
кв.АДРЕСА_1, зобов'язання її забезпечити йому вільний доступ в зазначену
квартиру без будь-яких обмежень та надати йому ключі від замків вхідних дверей
в квартиру підлягають задоволенню.

У відповідності
до вимог ст.23 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від
31.03.1995р. № 4 «Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру  правопорушення,
глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Суд не може
погодитись з доводами відповідачки в її зустрічному позові стосовно того, що їй
було завдано моральну шкоду діями позивача, пов'язаними з проникненням в житло.
Як доведено в процесі розгляду справи, житло, в яке прийшов позивач, є його
приватною власністю. На думку суду, відповідачка помилково вважає прихід
позивача в належну йому на праві приватної власності квартиру проникненням в
квартиру та втручанням в її особисте життя. Факт неможливості безперешкодно
потрапити в свою квартиру підтверджено актом депутата від 04.07.2006р. та
показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Вирішуючи
питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди, суд
приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з тих
підстав, що він виселився з квартири за власним бажанням, на пропозиції
відповідачки отримати від неї ключ від другого замка вхідних дверей квартири
він відмовився в судовому засіданні при слуханні справи.

Позивач не довів
суду, в чому саме конкретно полягає моральна шкода, завдана йому відповідачкою,
також він не обґрунтував її розмір.

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку, що жодна із сторін не довела факт
спричинення моральної шкоди та не обґрунтувала її розмір. Звернення сторін до
суду з даними позовами є наслідком та результатом недобрих, неприязних
стосунків, що склались між сторонами після розірвання шлюбу.

Керуючись
ст.ст.212-215 ЦПК України, ст..ст.23,319,321,383,386,1167 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати
відповідачку ОСОБА_3 усунути перешкоди в здійсненні позивачем ОСОБА_1 свого
права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати
ОСОБА_3 забезпечити ОСОБА_1 вільний доступ в зазначену квартиру в любий час без
будь-яких обмежень та надати йому ключі від замків вхідних дверей квартири.

В іншій частині
позову відмовити.

ОСОБА_3 в позові
до ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та стягненні компенсації за моральну
шкоду відмовити..

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через
Вільногірський міський суд

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.