Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада
2007 року    Широківський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді:      Шевченко О.В.,

при
секретарі:
Гетьманенко О.І.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Широке цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2про стягнення
заборгованості по заробітній платі, стягнення середньомісячного заробітку за
час затримки, видачу належно оформленої трудової книжки, стягнення моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення
середньомісячного заробітку за час затримки, видачу належно оформленої трудової
книжки, стягнення моральної шкоди, а саме просила суд

-  стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі за період з 19.04.2006 року до дня
звільнення;

- стягнути з
відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку;

- зобов'язати
відповідача видати належно оформлену трудову книжку ОСОБА_1;

-стягнути з
відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

В обгрунтування
позову посилається на те, що 19.04.2006 року вона уклала з відповідачем
безстроковий трудовий договір, який був зареєстрований в Широківському центрі
зайнятості 19.04.2006 року за № 755. відповідно до умов договору вона працювала
продавцем в магазині „Мандарин". 21.09.2006 року вона подала заяву про
розірвання трудового договору відповідно до ст. 38 КЗпП України, просила
провести з нею розрахунок та видати трудову книжку. ОСОБА_2. заяву відмовився
прийняти. Тоді вона направила її поштою рекомендованим листом з повідомленням.
Заяву ОСОБА_2. одержав 29.09.2006 року. Станом на 19.04.2006 року вона трудову
книжку не одержала, розрахунок з нею не проведено. Неодноразово вона намагалася
звільнитися та одержати трудову книжку, але відповідач переховувався та уникав
її. Невиплата відповідачем заробленої заробітної плати, не проведення з нею
відповідного розрахунку та не видача у встановлений строк трудової книжки,
нанесли їй моральну шкоду, яка виражається в тому, що в її родині почалися
постійні сварки через відсутність відповідних матеріальних коштів. Вона
страждає від того, що не може забезпечити родині нормальні умови життя, адже
без трудової книжки вона не може знайти собі роботу. Моральну шкоду вона оцінює
в 1500 грн.

В судовому
засіданні позивачка свої позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в
позовній заяві, підтримала повністю. Просила позов задовольнити.

Представник
позивачки, виступаючи в судовому засіданні, позовні вимоги позивачки підтримала
та просила їх задовольнити.

Відповідач,
виступаючи в судовому засіданні, позов не визнав. Вважає його необгрунтованим.

Представник
відповідача, виступаючи в судовому засіданні, позов не визнав, просив суд
залишити його без задоволення через необґрунтованість та недоведеність
перебування трудової книжки у відповідача чи його матері, а також недоведеність
наявності заборгованості у відповідача перед позивачкою по виплаті заробітної
плати при звільненні позивачки. Навпаки вважає доведеним, що порушень трудового
законодавства щодо позивачки з боку відповідача не було, що підтверджується
Актом № 18 перевірки додержання законодавства про працю від 24.10.2006 року, в
якому записано, що порушень в дотриманні мінімальних гарантій в оплаті праці не
встановлено щодо ОСОБА_1.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи в сукупності,
приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в
повному обсязі, оскільки відповідно до п.3 Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України, Міністерства юстиції України N 259/34/5 від 08.06.2001
року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N
555/5746 „Про внесення змін та доповнень до наказу Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення
України від 29 липня 1993 p.
N 58" у зв'язку з прийняттям Закону України від 24
грудня 1999 року N 1356-XIV
"Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" та
відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України і на виконання
доручення Кабінету Міністрів України від 14 липня 2000 року N 429/1 Інструкцію
про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і
організаціях доповнено новим пунктом 2.20-1 такого змісту: "2.20-1.
Трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з
правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з
наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у
працівників".

19.04.2006 року
між ОСОБА_2та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір, який зареєстровано
19.04.2006 року за № 755 в Широківському центрі зайнятості.

Відповідно до п.
20 вищевказаного договору позивачку було ознайомлено з порядком реєстрації та
зняття з реєстрації трудового договору, внесення відповідних змін до трудової
книжки та її зберігання, про що свідчить її підпис під зазначеним пунктом
трудового договору (а.с.6).

20.10.2006 року
зазначена трудова угода знята з реєстрації згідно „Порядку реєстрації трудового
договору між працівником і фізичною особою", затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року за № 26,
що підтверджується листом Широківського районного центру зайнятості від
23.11.2006 року за №826 (а.с. 19).

Сторони не
оспорюють факт розірвання трудового договору ч 20.10.2006 року.

Згідно до Акту №
18 перевірки додержання законодавства про працю від 24.10.2006 року (а.с. 55),
при перевірці дотримання мінімальних гарантій в оплаті праці в магазині
„Мандарин" на день перевірки 24.10.2006 року трудовий договір з ОСОБА_1.
за згодою сторін на підставі звільнення за власним бажанням ст. 38 КЗпП України
20.10.2006 року розірвано та знято з реєстрації в районному центрі зайнятості.
20.10.2006 року, згідно платіжної відомості, видано розрахункові ОСОБА_1 .
Порушень в дотриманні мінімальних гарантій в оплаті праці не встановлено.

Позивачкою суду
не надано доказів перебування її трудової книжки у відповідача в  період роботи у відповідача й до перепер, як вона стверджує.
Як не

надані суду і
докази наявності заборгованості у відповідача перед позивачкою щодо виплати
заробітної плати на час звільнення позивачки. Позивачка не довела суду і
наявність намагання ОСОБА_2. уникати її. Тому позовні вимоги позивачки в
частині стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній
платі за період з 19.04.2006 року до дня звільнення; стягнення з відповідача на
її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного
розрахунку; зобов'язання відповідача видати належно оформлену трудову книжку
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню через необґрунтованість.

Оскільки
позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у
розмірі 1500 грн., яка заподіяна невиплатою відповідачем заробленої нею заробітної
плати, не проведенням з нею відповідного розрахунку та не видачею у
встановлений строк їй трудової книжки відповідачем, що не знайшло підтвердження
в судовому засіданні, дана позовна вимога позивачки також не підлягає
задоволенню.

Керуючись п.3 Наказу
Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства юстиції України
N 259/34/5 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
27 червня 2001 року за N 555/5746 „Про внесення змін та доповнень до наказу
Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства
соціального захисту населення України від 29 липня 1993 p. N
58", п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на
підприємствах, в установах і організаціях,
ст.ст. 212, 213   ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити через необґрунтованість.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.