РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№2-1075/07

04 жовтня 2007 року   Торезький
міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді                Стріжакової
Т.В.

при секретарі -                         Косолапової
В.В.

за участю позивача                 ОСОБА_1

представника позивача          ОСОБА_7

відповідачів                             ОСОБА_2ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника
ОСОБА_4        ОСОБА_11

свідків                                       ОСОБА_8.,ОСОБА_5,
ОСОБА_12

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в м.Торезі позовну заяву
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про захист честі та гідності, відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про захист честі та
гідності, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що працює
на ВП „Автобаза" ДП „Торезантрацит", 23.03.2007 року приблизно у
7год.10хвил. у кабінеті начальника автоколони громадянин ОСОБА_3, який не
працює на даному підприємстві, разом з дружиною ОСОБА_2, прибиральницею
виробничих приміщень, у присутності сезонних робітників ОСОБА_6 та ОСОБА_5
(кочегарів) та її чоловіка, образили її та звинуватили у розпусті та
здирництві. При цьому казали, що вона погана матір, погрожували фізичною
розправою, відповідачка її штовхала. Вона не зверталася у правоохоронні органи,
погрозам не придала значення, слідів побоїв не було, а штовхання не завдало їй
фізичних страждань. Неприязні відносини з відповідачкою склалися у зв'язку з
тим, що вона систематично вказувала начальнику автоколони на недоліки у роботі
відповідачки, через що їй доводилося виконувати роботу відповідачки на вимогу
начальника, хоча вона і так прибирає приміщення площею більшою, ніж передбачено
нормативом. Негативне відношення начальника автоколони до неї (позивачки)
склалося у зв'язку з тим, що вона вимагає більший розмір оплати праці. До цієї
роботи вона працювала начальником ППЧ 36, має вищу освіту.

Поширені ОСОБА_2 відомості не відповідають дійсності і ганьблять її честь
та гідність в очах її чоловіка, співробітників підприємства. Дії начальника
автоколони вона розцінює як перевищення влади та зловживання посадовим
становищем. Вона вважає, що він не мав право викликати чоловіка відповідачки,
розбирати її поведінку, та ще й у службовому приміщенні у присутності сторонніх
осіб, оскільки втручання в особисте життя є неприпустимим. Начальник примушував
її писати заяву про звільнення. Вважає, що він боїться за свою посаду, маючи
середню освіту, через що звільняє робітників з вищою освітою та досвітом роботи
посаді керівника. Вона ніколи не зводила, не зраджувала чоловіку, добросовісно
виконує обов'язки згідно із трудовим договором. Неправомірними діями
відповідачів у день її народження їй була завдана моральна шкода, яку вона
оцінює у сумі 1500 грн. Вона душевно страждала через приниження її честі та
гідності. Сварка виникла не у зв'язку з трудовими відносинами, а на підставі
особистих відносин, сусідських та релігійних. Просить зобов'язати відповідачів
спростувати перед її чоловіком та колегами по- праці поширені ними недостовірні
відомості, які були оголошені у кабінеті начальника автоколони, стягнути
моральну шкоду 1500грн. (а.с.11,12).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 дала пояснення, аналогічні
викладеним у позові, додатково пояснила, що ОСОБА_4 натякав їй на інтимні
відносини, але конкретних пропозицій, явних домагань не було, рукам волю не
давав. Неприязні відносини з ним виникли після того, як вона почала робити
зауваження з приводу неякісної роботи ОСОБА_2 говорити про великий обсяг
роботи, просила поставити її на підміну сторожів, не погоджувалася, коли її
заставляли виконувати не її роботу, у перерву, забороняли читати біблію.
23.03.2007 року у

кабінеті
начальника відповідачка ОСОБА_2 особисто їй сказала, що вона (позивачка) є
джерелом склок та скандалів, які виникають на підприємстві, що вона розносить
їх по усьому селищу. Відповідач ОСОБА_3 сказав їй особисто (позивачці), що вона
погана матір, цікавився, як вона може виховувати дітей. ОСОБА_4 сказав їй, що
вона займається звідництвом. Такими неправомірними діями відповідачів їй була
завдана моральна шкода, вона не спала вночі, у неї підвисився тиск, почалися
конфлікти у сім'ї. Просить зобов'язати відповідачів спростувати перед її
чоловіком та колегами по праці на наряді поширені ними недостовірні відомості,
які були оголошені у кабінеті начальника автоколони, стягнути моральну шкоду у
сумі 1500грн., по 500грн. з кожного відповідача.

Представник
позивачки ОСОБА_7вимоги позивачів підтримав повністю, пояснив, що позов
обґрунтований, позивачка виконувала більший об'єм роботи, ніж передбачено
нормативами, вона про це заявляла керівнику ОСОБА_4, але він заходів не
приймав, виникли не приязнені відносини у колективі, були утворені умови для
приниження честі та гідності позивачки. ОСОБА_4 не мав права вирішувати
особисті, не пов'язані з трудовим договором, проблеми на території
підприємства, у присутності не працівників підприємства. Свідки, які давали
свідчення по справі є робітниками підприємства, залежні від керівництва, тому
вони давали такі пояснення, з яких виходить, що позивачка становиться
відповідачкою. Відповідачі теж обставини виклали невірно. Просив вимоги
позивачки задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_2 пояснила, що 22.03.2007 року вона зустріла свою знайому ОСОБА_8., яка
їй розповіла, що позивачка кожного дня приходить до неї у кочегарку, набирає
воду, говорить, що вона (відповідачка) нічого не робить, що має зв'язок з
начальником. Дома вона розповіла чоловіку про плітки, він порадив звернутися до
чоловіка ОСОБА_1 та начальника. Чоловік ОСОБА_1 розмовляти з її чоловіком не
захотів, вони зверну лилися до начальника ОСОБА_4 23.03.2007 року у кабінеті
начальника зібралися: вона, її чоловік, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1, її чоловік.
Вона сказала позивачці, що через неї у її сім'ї скандали, що прийшов її
чоловік, хай вона усе розкаже її чоловіку. її чоловік, відповідач ОСОБА_3,
запитав позивачку, навіщо вона розповсюджує такі відомості, вона ж є матір'ю.
Те, що вона погана матір, такого він не говорив. ОСОБА_4 весь час відповідав на
дзвінки. Вони з чоловіком усе це держали у тайні і нікому не розказували.
Ніяких неправдивих відомостей відносно позивачки вони та ОСОБА_4 не
розповсюджували, вони їй особисто висказали оцінку її поведінки. Просила у
вимогах позивачки повністю відмовити.

Відповідач
ОСОБА_3 пояснив, що 23.03.2007 року вони зібралися у кабінеті начальника, щоб
з'ясовували відносини. ОСОБА_1 В.,
чоловік позивачки, став кричати на його дружину, а потім на ОСОБА_6ударив
її по голові. Він позивачці сказав, що та винна у конфлікті, як їй не соромно
перед своїми дітьми, що вона є джерелом скандалів та склоків. Після цього його
дружина плакала кожний день, його поставили на облік по хронічному бронхіту.
Нікому про позивачку вони не говорили, вони тільки висказали їй особисту оцінку
її поведінки. Просив у вимогах позивачки повністю відмовити.

Відповідач
ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 з чоловіком звернулися до нього зі скаргами на
позивачку, тому для з'ясування стосунків 23.03.2007 року у його кабінеті
зібралися: ОСОБА_6, ОСОБА_5, подружжя ОСОБА_2, ОСОБА_1. Вони з'ясовували
відносини віч-на-віч. ОСОБА_2 сказала у очі позивачці, що (позивачка) є
джерелом склок та скандалів, які виникають на підприємстві, що вона розносить їх
по усьому селищу, при цьому вона дала оцінку її поведінки. Він особисто
позивачці сказав, що вона займається звідництвом. Усі скандали почали виникати
у жовтні 2006 року, коли позивачка почала вказувати йому, що і як робити. Про
позивачку він нікому ніколи не розповсюджував неправдивих відомостей, які
принизили її честь та гідність. А позивачка зустрічала його сина та дружину і
казала, що він бабник та
крадіжник. він не вважає необхідним звертатися до суду з позовом до
позивачки. Просив у вимогах позивачки повністю відмовити.

Вислухавши, позивачку, його представника, відповідачів, представника
відповідача ОСОБА_4, свідків, дослідивши матеріали справи, судом фактично
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала в ВП «Автобаза» ДП «Торезантрацит»
у якості прибиральниці виробничих приміщень; ОСОБА_2 працює в ВП «Автобаза» ДП
«Торезантрацит» у якості прибиральниці виробничих приміщень з 20.07.2004 року
по теперішній час (а.с.55), ОСОБА_3 працює на ВП «Шахтоуправління «Волинське»
ДП «Торезантрацит» з 17.06.1996 року по теперішній час забійником (а.с.56),
ОСОБА_4 працює в ВП «Автобаза» ДП «Торезантрацит» на посаді старшого механіка з
05.12.1980 року по теперішній час (а.с.57).

Згідно
із актом від 04.05.2007 року на засіданні профкому при розборі заяви ОСОБА_1
між нею та старшим механіком виникла перепалка, ОСОБА_1 вдарила ОСОБА_4 по
голові папкою, і він упав (а.с.58).

Згідно
із характеристиками Виконавчого комітету Розсипненської селищної ради за місцем
проживання позитивно характеризуються ОСОБА_3 ОСОБА_2
(а.с.21,22). Вони позитивно характеризуються і за місцем роботи (а.с.23,25). За
місцем роботи позитивно характеризується ОСОБА_4 (а.с.24).

У
відзиву на позов відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 додатково вказали, що з моменту
працевлаштування ОСОБА_1, у колективі автобази почалися скандали, вона була
усім не задовільнена, головне те, що у неї вища освіта; вона почала керувати
відповідачкою, потім розповсюджувати слухи, що вона (ОСОБА_2) має близькі
стосунки з начальником, через що він при оцінці роботи завищує їй бали. Це призвело
до непорозуміння у сім'ї. Тому вони і вирішили безпосередньо з нею з'ясувати
стосунки, але позивачка їх ображала і погрожувала затягати по судам (а.с.
18,19).

У
відзиву на позов відповідач ОСОБА_4 додатково вказав, що у вересні 2006 року в
автоколону №1 у якості прибиральниці була прийнята ОСОБА_1, яка почала
скандалити з іншою прибиральницею, незважаючи, що він є начальником. Вона
вважала, що якщо вона має вищу освіту, то її повинні слухати, вона неналежно
виконувала свої обов'язки, за що їй була винесена догана. Після цього вона
стала розповсюджувати слухи, що він перебував у близьких стосунках з
робітницями автобази. Тому 23.03.2007 року вони вирішили з'ясувати причини її
поведінки, але позивачка стала погрожувати, що усіх затягає по судам, її чоловік
вдарив ОСОБА_6 Він запропонував позивачці звільнитися, але вона відмовилася, а
він не став наполягати. Позивачка неправду вказує у позові, що у перерву їй
забороняють читати біблію, він тільки вимагав, щоб вона у робочий час
добросовісно виконувала свою роботу. Позивачка утворила ситуацію в колективі,
що завдає душевні страждання колективу, їх сім'ям, але притягувати її до
відповідальності він не бажає. У позові просив відмовити (ав.с.26,27).

Свідок ОСОБА_8. суду пояснила,
що вона знає ОСОБА_2 давно, у лютому 2007 року познайомилася з ОСОБА_1, яка
приходила по воду до неї на роботу. ОСОБА_1 говорила, що у неї усе погано, що
ОСОБА_2 начальник запрошує пити чай, а її - ні. Це було сказано неодноразово і
так, що вона зрозуміла, що між ОСОБА_2 та начальником існують близькі стосунки,
тому вона вирішила сказати про ці розговори ОСОБА_2

Свідок
ОСОБА_5 суду пояснила, що вона працює на котельній з 2005 року, позивачка
ОСОБА_1 приходила на котельну, обливала брудом ОСОБА_2, говорила, що та
пропускає роботу, раніше уходить, їй більше платять, натякала на близькі
стосунки її з начальником ОСОБА_4через що він робить їй поблажки. Негативних
відомостей про позивачку їй ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не розповсюджували, не
говорили.

Свідок
ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працює на котельній, у котельню приходила
позивачка ОСОБА_1, говорила, що її напарниця ОСОБА_2 погано працює, не виходить
на роботу, їй завишають заробітну плату, натякала на особливі стосунки її з
начальником ОСОБА_4Говорила, що диспетчер ОСОБА_10знаходиться у сексуальних
відносинах з начальником. Щоб не слухати її розговори, вона перейшла в іншу
зміну. Поганих, негативних відомостей їй про позивачку ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 не говорили, не розповсюджували.

Ст.28
Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно
до ст.297 ЦК України
кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної
особи є недоторканими; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про
захист її честі та гідності.

Право на
недоторканість гідності та честі полягає у забороні здійснювати будь-які дії,
якими можуть бути порушені дані особисті немайнові права. Найбільш часто честь
та гідність можуть порушуватись шляхом поширення недостовірної інформації. При
цьому неважливо, яким способом здійснюється поширення інформації. Основним є
те, щоб дана інформація стосувалася певної особи, була викладено недостовірно
та порушувала дані особисті немайнові права. Одним із поширеним способом
порушення честі та гідності є поширення інформації.

Відповідно до ст.277 ЦК
України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок
поширення про неї (або) ч.1енів її сім'ї недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної
інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Частиною 1 ст.23 ЦК України
передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав, а у п.4 ч.2 цієї статті зазначено, що моральна
шкода полягає у принижені честі, гідності, також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Разом з тим відповідно до положень ст.34 Конституції України кожному
гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів
і переконань.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі та
гідності і ділової репутації громадян та організацій» від 28.09.1990р. №7 (зі
змінами, внесеними постановами від 04.06.1993р. №3, від 31.03.1995р. №4, від
25.12.1996р. №14, від 03.12.1997р. №12) при розгляді цивільних справ, порушених
у порядку ст.7 ЦК
(1963р.), суди повинні з'ясовувати, чи поширені відомості, про
спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову
репутацію позивача та відповідають дійсності.

Диспозиція цих норм права окрім кваліфікуючих ознаків правопорушення:
неправдивість або невідповідність дійсності самих відомостей, які порочать
честь та гідність, включає ще необхідний елемент - поширення відомостей.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу
по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів інформації, викладених у
характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в
публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б
одній людині.

Відповідно до законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини для
виникнення права громадянина на спростування свідчень, інформації, які посягають
на його честь, гідність. Необхідна сукупність наступних підстав:

1)
повинно мати місце розповсюдження відповідних відомостей,
яке може бути здійснене різними способами винною особою невизначеному колу
осіб, декільком особам чи одній (третій) особі;

2)
розповсюдження відомостей, що принижують честь та
гідність повинні бути такими, що не відповідають дійсності чи неправдиво
викладеними; у суді позивач повинен довести наявність факту розповсюдження
таких відомостей;

3)
відомостей, розповсюджені особою, повинні бути такими, що
порочать позивача чи такими, що заподіяли шкоду інтересам громадянина; до таких
відомостей відносяться відомостей, що принижують честь, гідність і ділову
репутацію особи відносно суспільній думки чи думки окремих осіб з точки зору дотримання
законів та принципів моралі.

З матеріалів справи вбачається, що на ВП «Автобаза» ДП «Торезантрацит»
працювали ОСОБА_1, ОСОБА_2 - у якості прибиральниць виробничих приміщень,
ОСОБА_4 - старшим механіком, старшою посадовою особою в автоколоні (начальником);
відповідач ОСОБА_3, чоловік ОСОБА_2 - на ВП «Шахтоуправління «Волинське» ДП
«Торезантрацит» забійником. При роботі на автобазі виникли конфлікти між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_4тощо. Позивачка у позові вказала, що неприязні
відносини склалися у зв'язку з тим, що вона систематично вказувала начальнику
автоколони на недоліки у роботі ОСОБА_2через що їй доводилося виконувати роботу
відповідачки, прибирати приміщення площею більшою, ніж передбачено нормативом,
що вона вимагала більший розмір оплати праці. До цієї роботи вона працювала
начальником ППЧ 36, має вищу освіту. ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 при
розмові з ОСОБА_8. натякала, що між нею та ОСОБА_4існують близькі стосунки, про
це вона повідомила чоловіку. Зі слів ОСОБА_4 позивачка його сину та дружині теж
казала, що він бабник.
Тому вони усі вирішили з'ясувати стосунки з позивачкою, 23.03.2007 року вранці
зібралися у кабінеті начальника. Були присутні: позивачка, її чоловік,
відповідачі та ОСОБА_6, ОСОБА_5

ОСОБА_2 особисто сказала у очі позивачці, що та є джерелом склок та
скандалів, які виникають на підприємстві, що вона розносить їх по усьому
селищу. Це підтриамав ОСОБА_4, а ОСОБА_3 особисто сказав позивачці, навіщо вона
розповсюджує такі відомості, вона же є матір'ю. ОСОБА_4, звернувшись до позивачки,
особисто їй сказав, що вона займається звідництвом. Позивачкою не надано
доказів і в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_3 говорив, що вона
погана матір. Усі вказані вислови відповідачами були сказані позивачці
особисто, у вічі, вони були адресовані саме їй особисто, а не іншим особам, з
метою припинення конфлікту, а не розповсюдження їх.

Позивачка просить спростувати на наряді перед її чоловіком та колегами по
праці поширені ними недостовірні відомості, які були оголошені у кабінеті
начальника автоколони, стягнути моральну шкоду у сумі 1500грн., по 500грн. з
кожного.

Відповідно до ст.10, 60 ЩІК України цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд
розглядає справи у межах заявлених вимог та підставі доказів сторін.

Позивачці були роз'яснені ці статті, вона наполягає на задоволенні саме її
вимог, які викладенні у письмовій формі у позові. Після дослідження матеріалів
справи перед судовими дебатами представник позивачки заявив клопотання про
надання часу для підготовки до судових дебатів. Судом клопотання було
задоволено. У наступному судовому засіданні він заявив клопотання про надання
йому часу, щоб записати з диктофона на диск записи, які робила позивачка при
спілкуванні з відповідачами, коли вона (прибиральниця) виявляла порушення в
роботі і ставила перед начальником питання про їх усунення, вирішення, це
висвітлює першопричини, відкіля виник конфлікт. Таке її спілкування з
начальником переходило у ображення, ОСОБА_4 лаявся нецензурною лайкою.
Позивачка підтримала клопотання і просила задовольнити його, вона пояснила, що
записи розмов відносяться до усіх трьох справ, які розглядались за її позовами,
вона бажає, щоб усі записи почув суд, почули як з нею говорив начальник, бажає,
щоб від брудної лайки потерпілі усі, суд, а не тільки вона одна.

Судом у заявленому клопотанні було відмовлено, оскільки позивачці
надавалося достатньо часу для надання доказів, у попередньому судовому
засіданні про існування технічних записів її розмов з ким-небудь нею не
заявлялося, такі докази вона не клопотала долучити; зі слів позивачки випливає,
що вказані нею записи зроблені без відома осіб, голос чий вона записувала;
відповідачі проти їх дослідження; позивачкою не вказано, що записи мають пряме
відношення до розповсюдження негативних відомостей про неї іншим особам
відповідачами; позивачка вказала, що метою дослідження звукозапису є не
наведення доказів по справі, а щоб усі почули як її ображали у непристойній
формі. Враховуючи викладені обставини, та приватний характер звукозапису, на
підставі п.4ст.6, ст.188 ЦПК України у заявленому клопотанні представнику
позивачки було відмовлено.

Від сторін не надійшло клопотання про витребування або долучення до справи
інших доказів, виклик свідків.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами захищати свої права від порушень і протиправних
посягань. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ч.1 чт.20 ЦК України).

Висловлювання відповідачів щодо оцінки окремих дій і рис характеру
позивачки не є відомостями, які можуть бути оспорені й спростовані в порядку,
передбаченому чинним цивільним законодавством, оскільки є відображенням їх
поглядів, їх оціночними судженнями на певні події. Крім того, ця оцінка
висловлена у пристойній формі, виразах, які прийняті у спілкуванні людей.

Враховуючи, що доказів, які б свідчили про розповсюдження відповідачем
відомостей серед інших осіб, які не відповідали дійсності, були неправдиві та
принижували гідність та честь позивачі, не встановлено, суд вважає, що відсутні
підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, позивачкою не надано доказів і у судовому засіданні не знайшов
свого підтвердження факт розповсюдження відповідачами відомостей, які
принижують честь та гідність позивачів; що відповідачі розповсюджували
кому-небудь відомості, хоча б одній особі, які б принижували позивачку,
посягали на її честь та гідність, завдавали шкоди її інтересам.

Тому, оскільки доказів, які б свідчили про розповсюдження відповідачами
відомостей серед інших осіб, які б не відповідали дійсності, були неправдиві та
принижували честь та гідність позивачки, не встановлено, суд вважає, що
відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки, позивачці у
позовних вимогах необхідно відмовити.

У стягненні моральної шкоди позивачці теж необхідно відмовити, оскільки ці
правовідносини мають похідний характер та пов'язані з встановленням факту
порушення прав та свобод позивачки, незаконних дій або бездіяльності.

Керуючись ч.1ст.23, ст.297, 1167 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі та гідності і ділової репутації громадян
та організацій» від 28.09.1990р. №7, ст.3,10,15,60,61,79,197,209,212,214,
215,223, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про захист
честі та гідності, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Заяву про апеляційне оскарження рішення та апеляційна скарга
подаються апеляційному суду через Торезький міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.