Справа № 2-656/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2007
року              Якимівський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого -
Нестеренко Т.В.

при секретарі -
Корнієнко М. М.  розглянувши у відкритому
судовому засіданні матеріали справи за
позовом ОСОБА_1  до
ОСОБА_2   3-я   особа:
ДВС   у Якимівському районі про
виключення майна з опису та визнання права власності на 1/2 частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2  3-я особа: ДВС
у Якимівському районі про виключення майна з опису та визначення права
власності на 1/2 частину квартири,
мотивуючи тим,  що 06 грудня 2006
року Державною виконавчою службою в Якимівському районі Запорізької
області,  в порядку примусового виконання
виконавчого напису приватного нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу
Чудської І.О.,  проведено опис та арешт
майна,  яке належить
відповідачуОСОБА_2,  а саме квартири
АДРЕСА_1,  про що складено відповідний
акт. Позивач ОСОБА_1 вважає,  що
майно,  на яке накладено арешт,  тобто житлова квартира,  підлягає виключенню з опису,  звільненню з-під арешту на підставі
наступного: з відповідачем ОСОБА_1,
позивачем ОСОБА_1,  було укладено шлюб 01 вересня 1990 року. В подальшому
зазначений шлюб 19 травня 1998 року було розірвано,  відповідачу після розірвання шлюбу було
присвоєно дошлюбне прізвище « ОСОБА_1». Зазначені обставини підтверджуються
свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу; в період шлюбу,  а саме 30 січня 1998 року,  відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу житлової квартири АДРЕСА_1,
тобто квартири,  на яку третьою
особою накладено арешт. Зазначені обставини підтверджуються актом опису й
арешту,  договором купівлі- продажу
квартири; позивачу невідомо за яких обставини та в якому розмірі у відповідача
ОСОБА_2 виникли боргові зобов'язання відповідно до яких було здійснено
виконавчий напис нотаріуса. Будь-яких зобов'язань майнового характеру відносно
діяльності відповідачаОСОБА_2 після розірвання шлюбу позивач на себе не
брав,  угод разом з відповідачем не
укладав. Таким чином,  позивач ОСОБА_1
вважає,  що він не зобов'язаний
відповідати належним йому майном за дії відповідачаОСОБА_2; позивач ОСОБА_1
зазначає,  що відповідно до вимог  ст. . 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (
ред.. 1969 року),  який діяв на час укладення
правочину купівлі-продажу житлової квартири,
майно,  нажите подружжям за час
шлюбу,  є його спільною сумісною
власністю,  кожен з подружжя має рівні
права володіння,  користування і
розпорядження цим майном.  Відповідно до
вимог ч.2  ст. 31 КОБС України стягнення
на все майно,  яке є сумісною власністю
подружжя,  може бути вчинено коли
рішенням суду встановлено,  що
зобов'язання одного з подружжя було видано в інтересах усієї сім'ї і одержане
за зобов'язанням використано на її потреби ( зазначені норми повинні
застосовуватися оскільки такі правовідносини виникли під час дії КОБС України
ред.. 1969 року).

В судовому засіданні
представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить
виключити з опису та звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1,  на яку було накладено арешт відповідно до
акту опису та арешту майна,  накладеного
06 грудня 2006 року Державною виконавчою службою в Якимівському районі
Запорізької області,  а також визнати за
позивачем ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Відповідач
у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнала,  проти задоволення позову не заперечує,  та пояснила,
що це дійсно 1/2 частина квартири належить ОСОБА_1,  та він має повне право на цю частину
квартири,  бо вони її купували у шлюбі.

Представник
3-ої особи ОСОБА_3.  та ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов не визнали,  та
пояснили,  що дана квартира була придбана
в 1998 році та була оформлена на відповідачку. Таким чином просять суд
застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача,  так як майно між подружжям було розподілено в
добровільному порядку. Шлюб було розірвано в 1998 році,  сторони в добровільному порядку вирішили розподіл
майна і ОСОБА_1 пішов з цієї квартири і саме з 1998 року збігається строк.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши
сторони,  суд вважає,  що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню. Відповідно до  ст.  66 СК України подружжя має право домовитися
між собою про порядок користування майном,
що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно
до  ст. 68 ч.1 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно,  набуте за час шлюбу.

Відповідно
до  ст. .73 ч.1 СК України,  за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення
може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної
сумісної власності подружжя,  яка
виділена йому в натурі. Судом встановлено,
що спірне майно набувалося під час шлюбу,  що підтверджуються матеріалами справи: копією
свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1,
виданого Радивонівською селищною Радою; копією свідоцтва про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_1,  виданого
Якимівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької
області; копією паспорта позивача ОСОБА_1; копією договору купівлі- продажу
квартири від 30 січня 1998 року. 06 грудня 2006 року Державною виконавчою
службою в Якимівському районі Запорізької області,  в порядку примусового виконання виконавчого
напису приватного нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу Чудської
І.О.,  проведено опис та арешт
майна,  яке належить
відповідачуОСОБА_2,  а саме квартири
АДРЕСА_1,  що підтверджується копією акту
опису й арешту майна від 06.12.2006 року серії НОМЕР_1; копією рішення
Якимівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2007 року про
виключення майна з опису та визнання права власності на Уг частину квартири.
Позивач будь-яких зобов'язань майнового характеру відносно діяльності
відповідачаОСОБА_2 після розірвання шлюбу на себе не брав,  угод разом з відповідачем не укладав,  про накладання арешту на майно дізнався після
отримання відповідного акту,  тобто в
грудні 2006 року. Відповідно до  ст.  72 ч.2 СК України,  до вимоги про поділ майна,  заявленої після розірвання шлюбу,  застосовується позовна давність у три роки.
Позовна давність обчислюється від дня,
коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення
свого права власності.

На
підставі викладеного,  у відповідності
до  ст.
ст.  66,  68,
70,  72 ч. 2,  73 ч.1 СК України,   ст. . 59 Закону України "Про
виконавче провадження" та керуючись
ст.  ст.  3, 11,
208,  209,  212,
214-215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Виключити
з опису та звільнити з-під арешту 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,  на яке було накладено арешт відповідно до
акту опису та арешту майна,  накладеного
06 грудня 2006 року Державною виконавчою службою в Якимівському районі
Запорізької області.

Визнати
за позивачем ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Заява
про апеляційне оскарження рішення подається до суду 1-ї інстанції протягом
10-ти днів. Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів починаючи з дня
подачі заяви про апеляційне оскарження.