23 листопада 2007року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
Славгородської Н.П., Базовкіної Т.М., МурлигіноїО.Я.,
в попередньому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні в м. Кіровограді
про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 2 вересня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від 1 листопада 2005 року,
2005 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в Україні в м. Кіровограді (далі - Фонд) про
відшкодування моральної шкоди.
особи зазначена Інгульська шахта СхідГЗК.
зазначав, що працюючи на Інгульській шахті СхідГЗК, під час виконання трудових
обов'язків отримав професійне захворювання - вегето-сенсорна полінаттропатія 11
НФС 11 ст., у зв'язку
з чим висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 11
червня 1998 р. йому було встановлено втрату професійної працездатності на 60% і
право на відшкодування моральної шкоди. З 2001 р. він знаходиться на обліку у
Рішенням
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 2 вересня 2005 p., залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 1 листопада 2005 р., в позові
відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального
та процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Справа №
33ц-740кс/07                               Категорія  38

Головуючий у
першій інстанції Чельник О. І. Доповідач Славгородська Н.П.

Колегія
суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних
підстав.

Суди
встановили, що ОСОБА_1, працюючи на Інгульській шахті СхідГЗК, під час
виконання трудових обов'язків отримав професійне захворювання - вегето-сенсорна
полінаттропатія 11 ст., поліостеартроз
НФС 11 ст., які було
виявлено 8 червня 1998 р. (акт розслідування професійного захворювання).

Згідно з
висновком МСЕК від 11 червня 1998 р. позивачу вперше встановлено стійку втрату
професійної працездатності на 60 % унаслідок зазначеного професійного захворювання,
визнано інвалідом 111 групи та наявність права на відшкодування моральної
шкоди.

Відмовляючи
в позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суди виходили з того, що
Фонд не є належним відповідачем по даній справі.

Проте з такими
мотивами погодитися не можна.

Суди
дійшли правильного висновку, що з 11 червня 1998 p., коли позивачу
вперше було встановлено стійку втрату працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди.

На той
час питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі ушкодженням
здоров'я на виробництві, регулювалися Законом України від 14 жовтня 1992 р.
"Про охорону праці" та затвердженими постановою Кабінету Міністрів
України від 23 червня 1993 р. № 472 Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків.

Згідно
із зазначеними нормативно-правовими актами відповідальним за таку шкоду
визнавався власник підприємства (установи, організації) або уповноважений ним
орган. На нього було покладено обов'язок відшкодувати працівникові шкоду,
заподіяну йому каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із
виробництвом, в тому числі і моральну шкоду.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.1-2 постанови № 6 від 27
березня 1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди" з послідуючими змінами уся заборгованість із
відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується
потерпілим на виробництві роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення
правонаступника -Фондом. Спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні
вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в
потерпілого права на відшкодування шкоди.

Таким
чином, дія Закону України від 23 вересня 1999 р. "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон від 23
вересня 1999 p.),
який набрав чинності із 1 квітня 2001 р.,
на дані правовідносини не розповсюджується.

За
такого, суди дійшли правильного висновку, що належним відповідачем по даній
справі є роботодавець.

Однак, в
разі пред'явлення позову до неналежного відповідача, суд повинен був в порядку
ст. 33 ЦПК України вирішити питання про його заміну належним відповідачем або
про залучення до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

В
порушення зазначеної норми закону суд першої інстанції не вирішив питання про
заміну неналежного відповідача - Фонду належним відповідачем - роботодавцем
(юридичною особою) або залучення його до участі в справі як співвідповідача.

Разом з цим, суд
першої інстанції зазначив в своєму рішенні про втрату позивачем права на
відшкодування йому моральної шкоди Інгульською шахтою

СхідГЗК,
оскільки позивач пропустив строк позовної давності. При цьому суд не послався
на норми закону, на підставі якого дійшов такого висновку.

Тоді як,
відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Оскільки
ОСОБА_1 не заявляв позовні вимоги до шахти, то вони не могли бути предметом
розгляду суду, а тому зробивши висновок стосовно обґрунтованості них, суд
вийшов за межі заявлених вимог.

За таких
обставин колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області дійшла висновку, що ухвалені судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з
підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись
ст.ст. 332, 338 ЦПК України, Законом України "Про внесення змін до Закону
України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 p., колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 2 вересня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від 1 листопада 2005 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.