Справа № 2 - 4307/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

5 жовтня
2007 року                                                                            м.
Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі : судді
Жук М.І., за участю секретаря судового засідання Чаус 1.О., представника позивача Філіпенко К.В., представника третьої
особи Багатюк - Дешко І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства
«Облтеплокомуненерго « до ОСОБА_1про стягнення боргу за теплопостачання , третя
особа - Державна судова адміністрація України ,-

ВСТАНОВИВ:

5 липня 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
стягнення 1036 грн 77 коп, мотивуючи тим , що це заборгованість за послуги
теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання і центрального опалення , яка
утворилася за період з 1 березня 2004 року по 28 лютого 2007 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов , зменшивши
розмір вимог до 983 грн 84 коп.

Відповідач в судове засідання не з'явився , про час та місце розгляду
справи сповіщений завчасно та належним чином , в надісланому листі просить
розглянути справу у його відсутність.

Суд , заслухавши пояснення представника позивача ,
представника третьої особи та дослідивши докази по справі , знаходить, що позов
задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач займає
посаду судді Апеляційного суду Чернігівської області та мешкаючи за адресою :
АДРЕСА_1 , є наймачем жилого приміщення державного житлового фонду і здійснює
оплату послуг з теплопостачання в розмірі 50 відсотків від визначеної (
нарахованої ) позивачем загальної вартості місячного платежу

Стаття 68 ЖК України покладає на наймача обов'язок проводити оплату за
надані комунальні послуги.

Згідно абзацу другого частини дев'ятої статті 44 Закону
України « Про статус суддів « від 15.12.1992 року , суддям надається
50-відсоткова знижка плати за комунальні послуги ( в тому числі теплова енергія
).

Зазначена
норма Закону має пряму дію , тобто безпосередньо регулює відносини щодо надання
пільг особам , які мають статус судді , не встановлюючи при цьому жодних інших
умов їх реалізації ( наявність права на податкову соціальну пільгу , надання
повноважень іншим   суб'єктами   правового регулювання з цих питань , тощо ).

Викладені обставини свідчать про те , що дії відповідача
щодо сплати вартості наданих послуг за теплову енергію на пільгових умовах в
розмірі 50 відсотків - грунтуюються на нормах Закону і є правомірними.

Відповідно
до частини першої статті 36 Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік" ( ст. 39 Закону України « Про державний бюджет на 2006 рік )
пільги, компенсації і гарантії, на які згідно із законами України мають право
окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці та особи
рядового і начальницького складу (далі-пільговики), щодо знижки плати за
користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за
комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія),
безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком
таксі) та автомобільним транспортом загального користування в сільській
місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та
автобусами приміських маршрутів надаються у разі, якщо зазначені працівники
мають право на податкову соціальну пільгу

Конституційний Суд України неодноразово розглядав за
зверненнями суб'єктів права на конституційне подання справи і приймав рішення,
у яких визнавав окремі положення законів про Державний бюджет України щодо
зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій такими, що не
відповідають Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від
17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців
та працівників правоохоронних органів), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004
(справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11
жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання) , від 18.06.2007 року № 4-рп ( справа за конституційним
поданням Верховного Суду України про гарантії незалежності суддів ). Проте,
незважаючи на зазначені рішення Конституційного Суду України, ревізія законами
про Державний бюджет України пільг, компенсацій і гарантій, яку започатковано у
1995 році, набула системного характеру.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено однозначну вимогу
щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.

До повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади
в Україні належить прийняття законів (пункт 3 частини першої статті     85, стаття 91 Конституції України).
Виключно законами

України
встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України
(пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України). Державний бюджет
України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по
31 грудня, а за особливих обставин -на інший період (частина перша статті 96
Конституції України), шляхом прийняття відповідного закону.

Питання змісту, складення, розгляду, затвердження, звіту та контролю за
використанням коштів Державного бюджету України регламентовані положеннями
статей 95, 96, 97, 98 Конституції України та Бюджетним кодексом України (далі -
Кодекс).

Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України
містяться в частині другій статті 95 Конституції України, положення якої
конкретизовано у статті 38 Кодексу.

Встановлені частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою
статті 38 Кодексу перелік і обсяг правовідносин, які регулюються законом про
Державний бюджет України, є вичерпними.

Зі змісту наведених положень Конституції України та Кодексу вбачається, що
закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям
бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий
предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується
виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби,
зокрема, і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, а тому цим
законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а
також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є
предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій
статті 27 Кодексу.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які
передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже,
при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи
соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна
стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата
та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття
48 Конституції України).

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України
чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може
скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій, передбачених іншими законами України.

Проаналізувавши зазначені положення Конституції України, Кодексу, практику
зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України,
Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний
бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій,
внесення змін до інших законів України,
встановлення  іншого  (додаткового)
правового

регулювання
відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1,3, частині
другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21,
22, пункту 3 частини першої статті 85, пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України.

Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про
Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до
чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким
чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання
суспільних відносин.

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

З викладених мотивів позов не може бути задоволений , так як до спірних
правовідносин неможливо застосовувати і постанову Кабінету Міністрів України №
426 від 31.03.2003 року « Порядок надання пільг , компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ , військовослужбовцям , особам рядового і
начальницького складу « , оскільки вона суперечить вимогам частини дев'ятої
статті 44 Закону України « Про статус суддів « від 15.12.1992 року та не може
скасувати чи знизити гарантії незалежності суддів , маючи нижчу юридичну силу у
порівнянні з вказаним Законом.

Керуючись ст. ст. 213 - 215   ЦПК
України , ч.   9   ст. 44
Закону України « Про статус суддів « від 15.12.1992 року , суд ,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Відкритого акціонерного
товариства «Облтеплокомуненерго « до ОСОБА_1про стягнення боргу за теплопостачання
в розмірі 983 грн 84 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Чернігівської області.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк , встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.