АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул.  Садова,  2а,  тел. 35-91-36
Справа №
33ц 960 - кс/2007.       Головуючий першої
інстанції Ясенова Т.І.
26.                                 Доповідач
апеляційної інстанції Бубличенко В.П.
касаційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

іменем України.

19
грудня 2007 року.                                                                                         м.  Миколаїв.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів:                  Колосовського С. Ю.,  Данилової О.О.,

Шолох З.Л.,  Мурлигіної О.Я.,

розглянувши
у судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Тотус" до закритого акціонерного товариства
"Олександрійська спеціалізована пересувна механізована колона № 2" та
ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна
із чужого незаконного володіння,  за
касаційною скаргою закритого акціонерного товариства "Олександрійська
спеціалізована пересувна механізована колона № 2" (надалі ЗАТ ОСПМК № 2)
на рішення місцевого Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської
області від 29 червня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2006
року,

встановила:

5 червня
2006 року товариство з обмеженою відповідальністю "Тотус" ( надалі
ТОВ "Тотус") пред'явило зазначений позов.

Його
обґрунтовувало тим,  що на підставі
договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2003 року,  укладеного між ним та ЗАТ ОСПМК № 2,  є власником 13/25 частин будівель та
споруд,  а саме,  матеріального складу літера
"Е",  складу-навісу літера
"е, е-1" та навантажувальної площадки,  розташованих по вул.  Заводській 2-а у м.  Олександрії.

Не
дивлячись на це,  колишній власник
названого майна вчинив ще один його продаж,
але вже на користь ОСОБА_1

Посилаючись
на протиправність цієї угоди та чинення відповідачами йому перешкод в
здійсненні правомочностей власника,
просив позов задовольнити.

Рішенням
місцевого Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29
червня 2006 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області від 29 серпня 2006 року зазначене рішення залишено без
змін.

ЗАТ
ОСПМК № 2 звернулося до Верховного Суду України з касаційною скаргою,  в якій просить скасувати обидва судові
рішення й ухвалити нове,  про відмову у
позові.

В
обґрунтування касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального законодавства.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позов товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус",  місцевий суд виходив з того,  що у справі достатньо доказів на
підтвердження права власності позивача на спірне майно й порушення цього права
відповідачами; що ним досліджені усі необхідні для вірного вирішення справи
обставини й дотримано усіх обов'язкових вимог,
виписаних чинним цивільним й цивільно-процесуальним законодавством для даної
категорії спорів.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
області погодилася з цим й залишила рішення суду 1 інстанції без змін.

Проте,  у повній мірі з таким погодитися не можна.

Позивач
наполягав,  що є законним власником
спірного майна і це його право ґрунтується на договорі купівлі-продажу,  укладеного ним із ЗАТ ОСПМК № 2 - 28 жовтня
2003 року.

Місцевий
суд,  а за ним і апеляційний,  сприйняли таке як доведене,  пославшись при цьому на  ст.
204 та ч.3  ст.  215 чинного ЦК України.

Заперечуючи
позов,  ЗАТ ОСПМК № 2 наголошувало,  що через недотримання сторонами належної за
законом форми названий договір є нікчемним,
він не потребує оспорювання у суді і не тягне за собою бажаних сторонами
правових наслідків.

При цьому,  посилалося на ч.2  ст.
215 та  ст.  220 ЦК України.

Місцевий
суд зобов'язаний був вичерпати зазначену суперечність,  визначивши дійсного власника майна після
укладення юридичними особами договору між собою,  бо від цього залежала дійсність оспорюваного
у даній справі договору.

З цією
метою,  місцевому суду слід було
встановити момент укладення юридичними особами між собою договору,  а,
відповідно,  й застосувати до
нього належний акт цивільного законодавства чи норми виписані в ЦК України в
редакції 1963 року,  чи чинний ЦК
України,  які по різному виписують вимоги
щодо форми договорів з нерухомістю між юридичними особами та,  щодо правових наслідків її недотримання.

Він
же,  перерахувавши обставини і
докази,  що є в справі,  не зробив висновку щодо належного акту
цивільного законодавства,  який слід
застосувати,  хоча при цьому керувався
статтями чинного ЦК України,  в інтерпретації редакції ЦК України 1963
року.

Таким чином,  заперечення відповідача залишилися без належної
оцінки,  що с неприпустимим.

Крім
того,  визнавши оспорений договір
купівлі-продажу недійсним,  місцевий суд
всупереч  ст.  216 ЦК
України (а він керувався саме нею),
п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978
року "Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними",  не застосував правові
наслідки визнання правочину недійсним,
позбавивши в такий спосіб ОСОБА_1,
переданого по угоді.

Поза
увагою суду залишилося питання щодо виду судочинства,  за яким слід розглядати справу.

Як вбачається
з матеріалів справи,  предметом
оспореного договору є нерухоме майно виробничого призначення.

Позивач та один
із відповідачів - юридичні особи.

Ще однин
відповідачем є ОСОБА_1 - соціально-правовий статус якого місцевим судом не
встановлено,  в той час,  як за наявності у нього статусу підприємця -
суд зобов'язаний був визначитися у виді судочинства.

Переглядаючи
рішення місцевого суду в апеляційному порядку,
колегія суддів на зазначене не звернула своєї уваги,  обмежившись лише висновком про правильність
та обґрунтованість висновків суду 1 інстанції.

Оскільки,  згідно
ст.  335,  ч. 2
ст.  338 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини,  що не були встановлені в
рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних
доказів над іншими,  то оскаржені судові
рішення підлягають скасуванню,  а справа
поверненню до місцевого суду для нового вирішення іншим складом суду.

Керуючись  ст.
ст.  333,  336,
338 ЦПК України та Законом України "Про внесення змін до Закону
України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області,  -

ухвалила:

Касаційну
скаргу закритого акціонерного товариства "Олександрійська спеціалізована
пересувна механізована колона № 2" задовольнити частково.

Рішення
місцевого Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29
червня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2006 року
скасувати,  справу передати на новий
розгляд суду 1 інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.