Справа №2-63/2007р.
РІШЕННЯ

Іменем України

10
вересня 2007 року                                                                                                 м.  Полтава

Полтавський
районний суд Полтавської області у складі:

головуючого
судді                      Шелудякова Л.В.

при
секретарях                           Луговій
Є.В.,

Деркач
Т.А.,  Горошинській Г.С. ,  Пишненко Я.Ю. за участю:

представника
відповідача адвоката Мілаш В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_13вернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2716
грн. 61 коп.3аподіяної внаслідок відмови відповідача сплатити свою частину
боргу за квартиру і комунальні послуги та моральної шкоди в розмірі 3000 грн.,  заподіяної відмовою приймати участь у викупі
квартири. Свої вимоги позивач мотивує тим,
що до вересня 2001 року він та відповідачка були прописані та проживали
у в квартирі АДРЕСА_1,  яка перебувала у
власності Полтавської обласної спілки споживчих товариств. В квітні 1998
року,  після розірванням між ними
шлюбу,  виникла необхідність розподілу
квартири,  а для цього необхідно було
викупити квартиру у її власника,  а потім
продати. Для викупу квартири треба було сплатити заборгованість за квартиру та
комунальні послуги,  яка накопичилась із
середини 90 років.

В 2001
році відповідач погодилась на спільний з позивачем викуп у рівних частках
вищевказаної квартири. Про борги за користування квартирою,  комунальними послугами відповідач знала і
пообіцяла позивачу прийняти рівну участь в цих витратах. Однак,  в останній час вона відмовилась їх оплатити.
Щоб не порушувати досягнутих домовленостей,
позивач вимушений був самостійно повністю оплатити всі борги за квартиру
та комунальні послуги,  за викуп квартири
та за банківське обслуговування.

Як
вказав позивач,  він особисто сплатив ВАТ
„Полтавагаз" 322 грн.44 коп.,
підприємству водопровідно-каналізаційного господарства
„Полтававодоканал" - 349 грн. 16 коп.,
підприємству теплового господарства „Полтаватеплокомуненерго" - 810
грн.26 коп.,  ЖЕД ОПС - 2119 грн. 68 коп.
Окрім того,  за період з 29 вересня 2000
року по 12 червня 2001 року ним сплачено в ЖЕД ОПС 61 грн. 30 коп.3агальна сума
сплачених позивачем боргів склала 3662 грн. 84 коп. ОСОБА_1 вважає,  що половину цієї суми,  тобто 1831 грн. 42 коп.,  відповідач повинна повернути йому.

За викуп
квартири із власності Облспоживспілки у спільну власність позивач сплатив 1630
грн. Половину цієї суми,  тобто 815
грн.,  він вважає,  що відповідач повинна повернути йому.

Для
перерахунку грошей на рахунок
ЖЕД ОПС позивач вимушений був відкрити у банку особистий рахунок,  за що заплатив 38 грн. 50 коп.,  і половину цієї суми,  тобто 19 грн. 25 коп. відповідач йому повинна
компенсувати. Також він просить відшкодовувати 51 грн.,  сплаченого ним державного мита при зверненні з
позовною заявою до суду. А всього 2716 грн. 67 коп.3аподіяної йому шкоди.

Окрім
того,  позивач вважає,  що відмова відповідача від сплати своєї
частини боргу за квартиру та комунальні послуги,  не прийняття участі у викупі квартири
спричинили йому моральних збитків у сумі 3000 грн.,  які він теж просить стягнути з відповідача.

В ході
розгляду справи позивач збільшив розмір матеріальної шкоди до 4501 грн. 33
копійок. Збільшення розміру матеріальної шкоди обґрунтовував посиланням на
Закон України „Про індексацію грошових доходів населення". Розмір
заподіяної йому відповідачем моральної шкоди він не змінював і вважає,  що вона складає 3000 грн. (т.2 а.с.  10-101).

В судовому
засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив позов задовольнити.

Відповідачка
позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні,  оскільки вона періодично передавала позивачу
кошти для оплати за квартиру,  разом з
тим вказала,  що борги за квартиру та за
викуп квартири в Облспоживспілці сплатив покупець квартири ОСОБА_3

Суд,  вислухавши пояснення позивача,  відповідача,
свідка,  перевіривши матеріали
цивільної справи,  вважає,  що позов не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно
виписки із домової книги,  наданої
житлово-комунальним відділом Полтавської облспоживспілки,  в квартирі АДРЕСА_1,  ОСОБА_1 був прописаний з 17 листопада 1977
року,  а ОСОБА_2 - з 23 жовтня 1980
року,  власником особового рахунку на
дану житлову площу був ОСОБА_1 (т.1 а.с. 6). З власником особового рахунку були
укладені договори по оплаті за користування квартирою,  природним газом,  за опалення квартири,  по оплаті за воду та викид стоків та його
ім'я видані відповідні розрахункові книжки (т.1 а.с. 8-13).

Сторони
не заперечили,  що до 1992 року вони проживали
однією сім'єю і разом сплачували за квартиру та послуги,  які надавались відповідними організаціями. В
квітні 1992 року шлюбно-сімейні відносини між ними були припинені,  а в червні 1994 року ОСОБА_23абрала частину
речей і виїхала із спірної квартири (т.2 а.с.
63-64).

Після
припинення сімейно-шлюбних відносин між сторонами,  судами області розглядалися спори між ними з
приводу користування зазначеною квартирою,
якими були встановлені наступні юридичні факти.

Відповідно
до рішення Київського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 1999 року ОСОБА_2
в лютому 2000 року вселена у квартиру АДРЕСА_1,
а у задоволенні позовуОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою,  що втратила право користування спірною
квартирою відмовлено. Даним рішенням доведений факт вчинення ОСОБА_1 перешкод
ОСОБА_2 у користуванні нею спірною квартирою,
у зв'язку з чим остання була вимушена у кінці червня 1994 року залишити
дану квартиру та періодично проживати у дочки,
своїх рідних та близьких (т. 1 а.с. 24,
27,  т.2 а.с. 63).

В судовому засіданні,  при
розгляді даної справи касаційною інстанцією,  ОСОБА_1 не погодився,  що ОСОБА_2 вибула з спірної квартири
наприкінці червня 1994 року,  пояснив,  що ОСОБА_2 в зазначеній квартирі взагалі не
проживала (т. 1 а.с. 22).

Сума,  яка підлягала оплаті за квартиру та
користування різними комунальними послугами нараховувалась відповідно до
кількості прописаних осіб ( двох ). Однак,
у зв'язку з нерегулярною оплатою,
борг  постійно збільшувався   (т.2 а.с. 41-52).

Після
того,  як за вищевказаним рішенням
Київського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 1999 року ОСОБА_2 в лютому
2000 року вселена у квартиру АДРЕСА_1,
сторони домовились викупити квартиру у Полтавській облспоживспілці,  продати її,
а кошти розподілити між собою.

Як
вбачається з довідок,  наданих
організаціями постачальниками комунальних послуг,  всі наявні борги (2119 грн. 68 коп.,  810 грн. 26 коп.,  322 грн. 44 коп.,  349 грн. 16 коп. та за викуп квартири 1630
грн.) були сплачені в кінці серпня 2001 року та 29 серпня 2001 року,  тобто безпосередньо перед укладенням угод та
в день заключения договорів
купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та Полтавською обласною спілкою споживчих
товариств та ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.  4,
13,  214,  т.2 а.с. 41,
46 - 52,  56-58).

Твердження
відповідачки ОСОБА_2 про те,  що вона у
спірний період (2000-2001 роки) приймала участь в оплаті за квартиру та за
користування комунальними послугами шляхом передачі грошей позивачу не знайшло
свого підтвердження в судовому засіданні. Жодного належного й допустимого
доказу,  крім своїх голослівних
пояснень,  на підтвердження цього ОСОБА_2
суду не надала. Разом з тим,  позивач ОСОБА_13аперечив,  що отримував гроші від відповідача.

Доводи
позивача про те,  що він особисто погасив
всі борги без участі відповідачки,
спростовуються показаннями,
даними у судовому засіданні покупцем квартири свідком ОСОБА_3Останній в
судовому засіданні пояснив,  що перед
укладенням договору купівлі-продажу квартири ним у присутності позивачаОСОБА_1
були сплачені всі борги за користування квартирою та іншими послугами,  а також сплачено суму вартості квартири
Полтавській облспоживспілці. Всі розрахунки він здійснював у присутностіОСОБА_1
та від його імені. В цей же день,  29
серпня 2001 року він половину вартості квартири передав позивачу,  іншу половину - відповідачці. Показання
свідка ОСОБА_3. є послідовними,
несуперечливими,  підтверджуються
квитанціями про сплату боргів та вартості квартири в сумі 1630 грн. саме
напередодні та в день укладення договорів купівлі-продажу квартири. Підстав
ставити під сумнів показання свідка у суду не має. Обґрунтованих спростувань
показанням свідка позивач не навів. Тобто,
беззаперечно судом встановлено,
що всі борги по сплаті за квартиру та комунальні послуги були погашені
покупцем ОСОБА_3 Враховуючи вказане,  суд
приходить до висновку,  що позовні вимоги
не підлягають до задоволення.

Окрім
того,  відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині відшкодування позивачу половини суми (815 грн.) вартості
квартири АДРЕСА_1 та відшкодування половини суми (19 грн. 25 коп.) за відкриття
особистого рахунку у ПРУ „Приватбанк" суд керується положеннями договору
купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2001 року між Полтавською обласною
спілкою споживчих товариств та ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  в п.3 якого
зазначено,  що гроші за квартиру
продавець одержав від покупців,  тобто
відОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 4)

Звернувшись
з позовом про стягнення з відповідачки шкоди,
позивач мав довести вину відповідача у невиконанні зобов'язань по сплаті
боргів за квартиру,  розмір шкоди та
причинний зв'язок між діями відповідача та заподіяної моральної шкоди. Жодна із
цих обставин позивачем не доведена.

По
справі не здобуто ніяких доказів на підтвердження того,  що відповідачка вчинила відносно позивача
будь - які неправомірні дії,  що призвели
до заподіяння позивачу,  як
майнової,  так і моральної шкоди. Тому
вимоги позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди є необгрунтованими та
не підлягають до задоволення.

На
підставі викладеного,   ст. 64 Житлового
кодексу України,   ст.  ст. 174,
175,  440,  440-1 ЦК
України 1963 року,   ст.  ст. 11,
22,  23,  202,
543,  544,  623,
625,  1191 ЦК України,  керуючись
ст.  ст.  10,
11,  60,  79,
88,  209,  212-215,
218 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити за недоведеністю.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного суду або
в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.