Справа №2-1126-2007
РІШЕННЯ

Іменем                України

12
вересня 2007 року                                                                    м.
Вінниця

Староміський
районний суд м. Вінниці в складі:

головуючого
судді                                                            Олійника
О.М.

при
секретарі                                                                   Якубовській
Ю.А.

з участю
представника позивача                                   ОСОБА_1

відповідачки                                                                    ОСОБА_2.

представника
Вінницької міськради                            Андрійченко
Т.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме
майно, -

естановив:

ОСОБА_3.
звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради,ОСОБА_2. про визнання
права власності на нерухоме майно. Мотивував позов тим, що йому на праві
власності належить 43/100 часток будинковолодіння АДРЕСА_1,ОСОБА_2 - 57/100
часток, а також їм на праві спільної сумісної власності належить земельна
ділянка під будинковолодінням, площею 0,1106 га. В 2001 році за власні кошти ним була зроблена прибудова до
будинку, позначена на плані «А-3», а також, сарай «б» і криниця № 4, але
оскільки прибудова розташована в межах червоної лінії, в прийнятті в
експлуатацію і видачі правовстановлюючих документів йому було відмовлено.

В
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1. позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити та визнати за ОСОБА_3. право власності на
зроблені ним прибудови і це не буде порушувати права сусідів.

Відповідачка
ОСОБА_2. позов визнала, проти задоволення позову не заперечувала і пояснила, що
претензій з приводу добудов в неї немає.

Представник
Вінницької міської ради Андрійченко Т.В. з приводу задоволення позову
покладалась на думку суду, але зауважила, що забудова в межах червоної лінії є
порушенням нормативних вимог згідно ДБН 360-92, Закону України «Про
автомобільні дороги».

Оскільки
відповідачі визнали позов повністю і визнання позову не суперечить закону, не
порушує вимог і законних інтересів сторін, суд вважає можливим розглянути
справу по суту в попередньому судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.
130, 174 ЦПК України.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_3. є власником 43/100 часток будинковолодіння
АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування від 06.06.2000 року, посвідченого в
КП «ВООБТІ» 09.06.2000 року (а.с. 9).

ВідповідачціОСОБА_2
належить 57/100 даного будинковолодіння.

Відповідно
до державних актів серії ЯА № 319568 від 25.07.2005 року та серії ЯА 319566 від
25.07.2005 року, сторонам на праві спільної сумісної власності належить
земельна ділянка, загальною площею 0,1106 га з цільовими призначеннями: для
будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд
-0,1000 га та для ведення садівництва - 0,0106 га (а.с. 10,11).

В 2001
році позивачем ОСОБА_3. самочинно була зроблена житлова прибудова «А-3»,
побудовані сарай «б», криниця № 4.

В
прийнятті в експлуатацію житлової побудови комісією по розгляду. конфліктних
питань та апеляцій в сфері містобудування 06.04.2007 року було відмовлено,
оскільки вона знаходиться в межах червоних ліній вулиці, що є порушенням
нормативних вимог до відповідних об'єктів згідно з п. 7.26 ДБН 360-92, п 1.3
примітки ДБН В. 2.3-5- 2001, cm.
18 Закону України «Про автомобільні дороги».

Відповідно
до cm. 375 ЦК України, право
власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних,
будівельних санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також, за умови
використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно
до cm. 376 ч. 5
ЦК України, на
вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Так,
відповідно до висновку санітарно-епідеміологічної станції від 03.03.2007 року,
самовільно збудовані прибудова А-3, сарай «б» та криниця № 4 відповідають
вимогам санітарних норм (а.с. 7), розташовані на земельній ділянці з цільовим
призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських
будівель і споруд, що належить позивачу на праві власності, дані забудови
узгоджені з сусідами ОСОБА_4, ОСОБА_5. і претензій вони до позивача не мають,
проти прийняття до експлуатації будівель не заперечують, про що ОСОБА_5.
пояснила в судовому засіданні і обоє написали посвідчену нотаріусом заяву (а.с.
5).

За таких
обставин суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на самовільно
збудовані будівлі, оскільки це не порушуватиме права інших осіб.

На
підставі викладеного, керуючись cm.cm.
375, 376 ч. 5 ЦК України,
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_3
задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_3 право власності на збудовані ним прибудову до будинку «А-3», сарай
«б», криницю № 4, що розташовані на земельній ділянці за адресою м. Вінниця,
АДРЕСА_1

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а
апеляційну скаргу на рішення суду -протягом двадцяти днів після подання заяви
про його апеляційне оскарження.