№ 2-2403
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 року
Жовтневий районний суд

м.
Дніпропетровська

у складі:
головуючого

судді Антонюка
О.А.

при секретарі
Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, треті особи
ОСОБА_2 і комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»  про визнання права власності та зобов'язання
провести певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
07 травня 2007 року звернулася до суду з позовом до відповідача Жовтневого
райвиконкому про визнання права власності на об'єкт нерухомості та зобов'язання
провести певні дії. Позивач у своєму позові та в ході судового засідання
посилався на те, що на праві власності позивачу на підставі договору дарування
належить ј частка будинок АДРЕСА_1, земельна ділянка біля цього будинку
приватизована в 2000 році і також знаходиться в його власності. Позивач весь
час мешкав і мешкає у вказаному будинку, де були перебудовані кімнати будинку
А-1 і до якого були добудовані сараї. Але, перебудувавши і збудувавши вказане,
не оформив належним чином документи і не зареєстрували право власності на ці
перебудови і добудови до будинку. Просив визнати за ним право власності на
вказані перебудови і добудови до
будинку, зобов'язати відповідача ввести в експлуатацію всі вказані
перебудови і добудови, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час
слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки  суду не повідомив, надавши лист про
відсутність заперечень і прохання слухати справу без них. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності представника відповідача згідно з ст. 169 ЦПК
України.

Третя
особа ОСОБА_2 підтвердила в судовому засіданні пояснення позивача, не
заперечувала і просила винести рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник третьої особи
КП «ДМБТІ» в судове засідання не з'явився, про день і час
слухання справи повідомлявся належним чином, не заперечував проти заявлених
позовних вимог, просив рішення винести на розсуд суду за наявними матеріалами
справи по закону, справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд
справи без участі представника відповідача згідно зі ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши
пояснення позивача, третьої особи, оцінивши надані та добуті докази,
перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та
підлягаючою задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 21 січня 1980 року позивачу ОСОБА_1 на праві
власності належить 1/4 будинку АДРЕСА_1. Право власності за ним на вказаний
будинок та зареєстровано в КП ДМБТІ. Позивач приватизував земельну ділянку біля
своєї частки вказаного будинку, про що йому було видано 28 липня 2000 року
державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.0153 га
АДРЕСА_1. Позивач мешкав у вказаному будинку і провів перебудови будинку А-1,
створивши житлову кімнату 2-2 площею 5.8 кв. м., житлову кімнату 2-3 площею 8.5
кв. м., тамбур а1-1 позиція 2-1 площею 6.3 кв. м., тамбур а2-1 позиція 2-4
площею 1.8 кв. м., тамбур а3-1 позиція 2-5 площею 1.8 кв. м., веранда а4-1
позиція 2-7 площею 3.5 кв. м., а також добудувала гараж Ж-1 площею 12.20 кв.
м., та сараї Г площею 8.0 кв. м., Н - 9.6 кв. м., Т - 6.3 кв. м..

Позивач звернувся до третьої особи КП ДМБТІ з проханням зареєструвати право
власності і виготовлення технічного паспорту на вказаний будинок, 02 березня
2007 року технічний паспорт видано, але документи про право власності на
вказані перебудови і добудови він не отримав, так як вони самовільно збудовані
і рекомендовано звернутися до суду.

Стаття 15 ЦК
України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа
має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК
України передбачає, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права
та інтересу.

Тому, у зв'язку з необхідністю
узаконити вищевказані приміщення ОСОБА_1 вимушена
звернутися з позовом до суду.

Згідно
ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє,
користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право
здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Згідно
ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» будівництвом
слід вважати здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації,
капітального ремонту, впорядкування об'єктів градобудівництва, розширення та
технічного переоснащення.

У
відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда,
інше вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних
норм і правил.

Судом встановлено, що вищезазначені
добудови і переобладнання будинку позивачем було проведено в межах наданої і
приватизованої земельної ділянки, тому визнання за позивачем права власності на
об'єкти самочинного будівництва не порушує прав фізичних та юридичних осіб.
Проведене будівництво не порушує права інших власників сусідніх будинків, що
підтверджено висновком № 1620 будівельно-технічної експертизи від 12 листопада
2007 року експертами ДНІІСЕ за результатами інженерно-технічного обстеження
стану реконструйованих приміщень АДРЕСА_1, згідно проведених досліджень,
застосовані конструктивні рішення несучих та огороджувальних конструкцій при
здійсненні будівництва новостворені приміщення відповідають чинним будівельним
нормативним документам, включаючи протипожежні і санітарні норми, не загрожують
безпечній експлуатації будинку та прибудов і не створюють аварійності об'єктів,
загальний стан задовільний та забезпечує безпечну експлуатацію будинку і
прибудов в цілому, ознак деформацій та порушень конструкцій не виявлено.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 28
липня 2000 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.0153 га
АДРЕСА_1.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що з відома органів державної
влади позивачу видано технічний паспорт на будинок та підключено до
електромереж та ін. Вищенаведені обставини свідчать про визнання органами влади
права позивача на мешкання та оформлення правовстановлюючих документів на
вказані житлові і нежитлові приміщення.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти,
користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 4 Закону
України «Про власність», ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє,
користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право
робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Користуючись
цим правом позивач і використав відповідно до
закону приватизовану земельну ділянку, в результаті чого фактично
створив і переобладнав приміщення будинку і сараїв.

На підставі ст. 392 ЦК
України,  власник майна може пред'явити
позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує
його право власності.

Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі
договору, є власником цієї речі.

Враховуючи
вказане, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на наступні
переобладнання будинку А-1: житлова кімната 2-2 площею 5.8 кв. м., житлова
кімната 2-3 площею 8.5 кв. м., тамбур а1-1 позиція 2-1 площею 6.3 кв. м., тамбур
а2-1 позиція 2-4 площею 1.8 кв. м., тамбур а3-1 позиція 2-5 площею 1.8 кв. м.,
веранда а4-1 позиція 2-7 площею 3.5 кв. м., а також гараж Ж-1 площею 12.20 кв.
м., та сараї Г площею 8.0 кв. м., Н - 9.6 кв. м., Т - 6.3 кв. м. АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідача ввести в установленому порядку вказані переобладнання в
експлуатацію.

Таким
чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє об'єктивне підтвердження в
ході судового засідання та підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції
України, ст. ст. 15, 16, 331, 376, 377, 530, 759, 761, 392 ЦК України,
ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій», ст. ст. 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,    суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на наступні переобладнання будинку АДРЕСА_1: в будинку А-1 - житлова
кімната 2-2 площею 5.8 кв. м., житлова кімната 2-3 площею 8.5 кв. м., тамбур
а1-1 позиція 2-1 площею 6.3 кв. м., тамбур а2-1 позиція 2-4 площею 1.8 кв. м.,
тамбур а3-1 позиція 2-5 площею 1.8 кв. м., веранда а4-1 позиція 2-7 площею 3.5
кв. м., а також гараж Ж-1 площею 12.20 кв. м., та сараї Г площею 8.0 кв. м., Н
- 9.6 кв. м., Т - 6.3 кв. м..

Зобов'язати виконком Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська в передбаченому
законом порядку ввести в експлуатацію наступні переобладнання будинку АДРЕСА_1:
в будинку А-1 - житлова кімната 2-2 площею 5.8 кв. м., житлова кімната 2-3
площею 8.5 кв. м., тамбур а1-1 позиція 2-1 площею 6.3 кв. м., тамбур а2-1
позиція 2-4 площею 1.8 кв. м., тамбур а3-1 позиція 2-5 площею 1.8 кв. м.,
веранда а4-1 позиція 2-7 площею 3.5 кв. м., а також гараж Ж-1 площею 12.20 кв.
м., та сараї Г площею 8.0 кв. м., Н - 9.6 кв. м., Т - 6.3 кв. м., на які
визнано право власності за ОСОБА_1.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення
суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -