Справа № 2-2339/2007 р.
РІШЕННЯ Іменем України

30 серпня
2007 року

Сніжнянський
міський суд Донецької області

у складі:                    головуючого судді - Радченка В.Є.

при секретарі
- Смоліній М.С. з участю:

позивачки - Хамбікової Р.С. представниці позивачки- Докучаєвої Л.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сніжне Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
визнання договору дарування квартири недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Сніжнянського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2про визнання договору дарування квартири недійсним. Позов
мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 24.05.2002 р. та свідоцтва про
право власності на спадщину за законом їй належала квартира за адресою: АДРЕСА_1. Влітку 2004 р. вона хворіла на гіпертонію та
мешканка цього будинку ОСОБА_3, що працювала
медсестрою, робила позивачці уколи. Під час хвороби, взимку 2006 p., коли у позивачки погіршився стан
здоров'я та матеріальний стан, вона не мала
можливості сплачувати роботу медсестри ОСОБА_3і вони почали між собою розмовляти про передання квартири останній в якості оплати за меддопомогу. При цьому,
ОСОБА_3. обіцяла, що буде доглядати за позивачкою та
утримувати її довічно. Позивачка вважала, що між ними буде укладений договір довічного утримання. 09.06.2006 р. між
позивачкою та ОСОБА_3. укладений договір дарування. Але про
те, що між ними укладений договір дарування' позивачка на той час не розуміла. Договір був нотаріально посвідчений.
Пізніше позивачка зрозуміла, що була введена
в оману. 26.) 1.2006 р. ОСОБА_3. померла і тому позивачка просить внаслідок процесуального правонаступництва визнати
вищезазначений договір дарування недійсним,
пред'являючи позов до чоловіка ОСОБА_3- ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивачка та її представниця підтримали позов в
повному обсязі. Просили його задовольнити та розглянути справу заочно.

2

Ухвалою суду від 04.07.2007 р. до участі в справі залучені в якості
співвідповідачів діти відповідачки - малолітній ОСОБА_4 неповнолітній ОСОБА_5 та батьки померлої ОСОБА_3- ОСОБА_6та ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_2 в липні 2007 року загинув. У
зв'язку з цим до участі в справі залучений орган
опіки та піклування Сніжнянської міської Ради для захисту інтересів малолітнього ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5, які
залишилися без батьківської опіки та піклування.

Орган опіки та піклування Сніжнянської міської Ради був повідомлений про
час та місце розгляду справи та
представниця цього органу за довіреністю Гордяк Л.В. написала письмову
заяву з проханням розглядати справу без її участі.

ОСОБА_6та ОСОБА_7 також були своєчасно повідомлені про час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового
відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого
не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищезазначені обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти
такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1
ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних
у справі доказів.

Суд прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої
докази чи повідомити про нях суд до або під час попереднього
судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачці на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 24.05.2002 р. та свідоцтва
про право власності на спадщину за законом
належала квартира за адресою: АДРЕСА_1. Влітку 2004 р. вона хворіла на гіпертонію та мешканка цього будинку ОСОБА_3, що працювала
медсестрою, робила позивачці уколи. Під час хвороби, взимку 2006 p., коли у позивачки погіршився стан здоров'я та матеріальний стан, вона не мала
можливості сплачувати роботу медсестри ОСОБА_3і
вони почали між собою розмовляти про передання квартири
останній в якості оплати за меддопомогу. При цьому, ОСОБА_3. обіцяла, що буде доглядати за позивачкою та утримувати її довічно.
Позивачка вважала, що між ними буде укладений
договір довічного утримання. 09.06.2006 р. між позивачкою та
ОСОБА_3. укладений договір дарування. Але про те, що між ними укладений договір дарування позивачка на той час не розуміла.
Договір був нотаріально посвідчений. Пізніше позивачка зрозуміла, що помилялася
щодо того, який правочин вчинила. Під час укладання
договору вона вважала, що між нею та ОСОБА_3. укладається договір довічного
утримання, а не договір дарування квартири. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК
України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1
ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами} вимог, які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу. Стаття 229 ч. 1 ЦК України передбачає правові наслідки
правочину, який вчинено під впливом помилки, а саме : якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо обставин,
які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав

3

та обов'язків сторін, тощо.
Позивачка помилялася щодо природи правочину, пред та обов'язків сторін, оскільки
вважала, що укладає не договір дарування, а договір довічного утримання. Доводи позивачки в цій частині будь-ким не
спростовані .За таких обставин суд вважає необхідним позов задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,10,60, 209, 212,213,214, 215
ЦЦК України, ст. 203,215,229 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання договору дарування
квартири недійсним задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним письмовий та нотаріально посвідчений договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 09.06.2006 року м. Сніжне Донецької
області між ОСОБА_1та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Сніжнянським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, що повинна
відповідати формі і змісту, передбаченим ст. 229 ЦПК України, та
може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Відповідно до вимог ст. 232 ч. 2 ЦПК України позивач має право оскаржити
заочне рішення в загальному порядку,
встановленому цивільним процесуальним кодексом України, тобто заочне рішення може бути повністю або частково оскаржено
позивачем до Апеляційного суду Донецької області
через Сніжнянський міський суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява позивача про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.