Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 серпня     2007 року       Кіцманський     районний     суд
Чернівецької області у складі :

головуючого
судді:       -       Мізюка В.М.

при секретарі:                                               -             Тріска О.О.

представника
позивача:     -    ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.  Кіцмань справу за
позовом   ОСОБА_1до ОСОБА_2про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
-

ВС ТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Свої
вимоги мотивує тим,  що 8 вересня 2006
приблизно о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_2,  рухаючись в напрямку м.
Чернівці на автодорозі між населеними пунктами Лашківка - Мамаївці на
автомобілі «Форд - Скорпіон» д/н НОМЕР_1,
не вжив необхідних заходів для безпечного роз'їзду з автомобілем ВАЗ -
2106 під керуванням сина позивачки ОСОБА_4,
виїхав на зустрічну смугу руху автомобіля ВАЗ - 2106 та допустив
зіткнення з ним.  В результаті ДТП син позивачки
ОСОБА_4  1987 року народження отримав
травми не сумісні з життям.  Як мати
понесла значні матеріальні і моральні збитки,
які пов'язані з витратами на поховання 17909 грн. 80 коп.; пошкодження
автомобіля згідно оцінки спеціаліста складає 9507 грн,  за проведену оцінку автомобіля 500 грн.,  всього на загальну суму 27210 грн. 73
коп.,  крім того моральні збитки,  які пов'язані з величезним душевним
стражданнями,  з втратою дитини перенесла
нервовий стрес не може вести нормальний спосіб життя,  моральну шкоду оцінює 200 000 грн.

Позивачка
та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач
в судове засідання тричі не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи.
Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Заслухавши
пояснення позивачки та її представника,
дослідивши матеріали та докази по справі,  суд вважає,
що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно
вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 травня 2007
року,  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
злочину,  передбаченого  ст.
286 ч.2 КК України,  та
підтвердженні обставини,  що 08 вересня
2006 приблизно о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_2,  рухаючись
в напрямку м.  Чернівці на автодорозі між
населеними пунктами Лашківка -Мамаївці на автомобілі «Форд - Скорпіон» д/н.
НОМЕР_1,  не вжив необхідних заходів для
безпечного роз'їзду з автомобілем ВАЗ - 2106 під керуванням сина позивачки
ОСОБА_4,  виїхав на зустрічну смугу руху
автомобіля ВАЗ - 2106 та допустив зіткнення з ним.  В результаті ДТП син позивачки ОСОБА_4
1987 року народження,  внаслідок
отриманих тілесних ушкоджень помер.

Згідно
роз'яснень Пленуму Верховного суду України,
викладених у пунктах 2,  3
постанови від березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди»,
розглядаючи такі позови,  суди
повинні мати на увазі,  що шкода,  заподіяна особі та майну громадянина,  піддягає відшкодуванню в повному обсязі
особою,  яка заподіяла,  за умови,
що дії останнього були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи,  а якщо це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,  -
незалежно від наявності вини.

Відповідно
до ч. 1  ст.  1187 ЦК
України та п. 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України
джерелом підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням транспортних засобів,  механізмів та обладнання,  використанням,  зберіганням хімічних,  радіоактивних,  вибухо- і вогненебезпечних та інших
речовин,  що створює підвищену небезпеку
для особи,  яка цю діяльність
здійснює,  та інших осіб. Це будь-яка
діяльність,  здійснення якої створює
підвищену ймовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин,  що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу права власності,  повного господарського відання,  оперативного управління або з інших підстав (договору
оренди,  довіреності тощо).

Дослідженими
в судовому засіданні документів,  які
підтверджують витрати на поховання та обстеження автомобіля: накладна № 7,  накладна № 6,
накладна від 14 вересня 2006 року,
накладна № 4,  накладна від 10
вересня 2006 року,  розрахунковій
квитанції № 0546,  рахунку № 478,  закупівельного акту від 9 вересня 2006
року,  розрахунковій квитанції №
165213,  акту прийому - передачі
виконаних робіт від 05 травня 2007 року,
додатку до калькуляції № 1.

Судом не
береться до уваги витрати позивачкою на закуплені спиртні напої,  на загальну суму 710 грн. 00 коп.

Частиною
2  ст.  1187 ЦК України
передбачено,  що шкода,  завдана джерелом підвищеної небезпеки,  відшкодовується особою,  яка на відповідній правовій підставі (право власності,  інше речове право,  договір підряду,  оренди тощо) володіє транспортним
засобом,  механізмом,  іншим об'єктом,  використання зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

З огляду
на викладене,  суд приходить до
висновку,  що у даній справі суб'єктом
відповідальності за шкоду,  заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки,  є
відповідач,  тому лише він повинен нести
відповідальність по відшкодуванню шкоди позивачці.

Відповідно
до вимог  ст.  1201 ЦК
України та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкода» у випадку
смерті потерпілого організація або громадянин,
відповідальні за заподіяння шкоди,
зобов'язані відшкодувати витрати за поховання (в тому числі на ритуальні
послуги і обряди) та на спорудження надгробного пам'ятника тій особі,  яка понесла ці витрати.

У ч. 2
1167 ЦК України
вказано,  що моральна шкода відшкодування
незалежно від вини органу державної влади,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи,  яка
завдала,  якщо шкоди завдано
каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пленум
Верховного Суду України у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»
роз'яснив,  що розмір відшкодування такої
шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог,  характеру діяння особи,  яка заподіяла шкоду,  фізичних чи моральних страждань потерпілого,  а також інших негативних наслідків.

При
визнанні розміру моральної шкоди суд виходить з характеру та глибини душевних
страждань,  яких зазнав позивач у зв'язку
з втратою найдорожчої людини - сина,  що
спричинило величезні душевні страждання,
порушення стану душевної рівноваги,
крах надій,  тобто йдеться про
довічне душевне травмування,  таку
душевну рану,  яка ніколи не загоїться.
Враховуючи при цьому вимоги розумності та справедливості,  суд оцінює завдану моральну шкоду в 50 000
гривень,  і вважає,  що саме наведена сума повинна бути стягнута з
відповідача ОСОБА_2на користь ОСОБА_1як компенсація заподіяної моральної шкоди.

На
підставі викладеного,   ст.  ст.
З,  22,  23,
1166,  1167,  1168,
1187,  1201 ЦК України,  постанови Пленуму Верховного Суду України від
27 березня 1992 року № 6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
15,  30, 60, 212 - 215; 224 ЦПК
України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_21985 року народження на користь ОСОБА_126508 грн. 73 коп.
відшкодування матеріальних збитків та 50000 грн. відшкодування моральних
збитків.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо таку заяву не було
подано,  а якщо було подано таку заяву,  але не подано апеляційну скаргу у строк,  рішення набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Рішення
може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької
області через Кіцманський районний суд шляхом подачі в 10 - денний строк з дня
його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копій до апеляційного суду або
в порядку,  передбаченому ч. 4  ст.
295 ЦПК України.