Справа № 22ц-7579/2007                       Головуючий у І
інстанції Решетнік М.О.
13                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 грудня 2007
року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петренко І.О.

суддів              - Приходченко А.П., Осіяна О.М.

при секретарі - Панченко Д.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про визнання недійсним договору дарування домоволодіння та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Асоціації „Правопорядок", треті особи
голова постійно діючого третейського суду Бондар Ілля Леонідович, приватний
нотаріус Суслова Надія Борисівна, комунальне підприємство „Дніпропетровське
міжміське бюро технічної інвентаризації", про визнання недійсною
третейської угоди та скасування рішення третейського суду,

встановила:

В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2007 p., яким позивачу
відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування домоволодіння
та задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 і визнано недійсною третейську угоду від
14.12.2005 p.,
скасовано рішення постійно діючого третейського суду „Перший третейський
суд Асоціації „Правопорядок" від 28.12.2005 p.. Представник
позивача посилається на те, що судом не були досліджені обставини відносно
намірів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укласти договір купівлі-продажу, а не договір
дарування; судом безпідставно визнана недійсною третейська угода, стороною в
якій ОСОБА_4 не була; судом не були досліджені матеріали третейської справи, а
наявні копії деяких документів не можуть вважатись допустимими доказами у
розумінні ст. 59 ЦПК України; з порушенням норм процесуального права
постановлена ухвала суду від 18.04.2007 р.

ОСОБА_3 у своїй
апеляційній скарзі також ставить питання про скасування зазначеного рішення
суду першої інстанції та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов
ОСОБА_1 і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, посилаючись на те, що суд не
дав оцінки поясненням свідка ОСОБА_5 про удаваність договору дарування; суд
прийняв зустрічний позов ОСОБА_4 з порушенням ст. 123 ЦПК України; суд
безпідставно притягнув до участі у справі в якості відповідачів ОСОБА_3 та
Асоціацію „Правопорядок", в якості третіх осіб ОСОБА_6 та ДМБТІ; суд не
дав ніякої оцінки документам посвідченим старшим слідчим і одержаним з
порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

2

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення, колегія
судців не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи
з наступного.

Судом першої
інстанції встановлено, що 15.03.2005 р. був укладений нотаріально посвідчений
та зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно договір дарування,
відповідно якому ОСОБА_1 передав безоплатно у власність ОСОБА_4 домоволодіння
АДРЕСА_1. Згідно з умовами договору сторони підтвердили, що цей договір не
носить характеру уявного та удаваного правочину, а ОСОБА_1 також заявив, що
дарування здійснене за його доброю волею, домоволодіння нікому іншому не
продане, прав у третіх осіб на нього не має / а.с. 24,25/.

За таких
обставин суд обґрунтовано на підставі ст.
ст. 203, 215 ЦК України
відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання зазначеного договору
дарування недійсним.

Посилання в
апеляційних скаргах на не дослідження судом дійсних намірів ОСОБА_1 та ОСОБА_4
щодо відчуження спірного домоволодіння та на відсутність оцінки суду відносно
пояснень з цього приводу свідка ОСОБА_5 колегія суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки будь-які попередні домовленості не можуть мати
переваг перед укладеним відповідно до вимог чинного законодавства договором.
Договір дарування укладено між сторонами, для яких створюються юридичні
наслідки, за їх вільним та усвідомленим волевиявленням. Умови та зміст договору
дарування виключають можливість припущення його удаваності. Суд прийшов до
правильного висновку про те, що посилання представника ОСОБА_1 на договір від
30.01.2005 р. між позивачем та представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яким, начебто,
була досягнута домовленість саме про продаж домоволодіння, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки цей договір є нікчемним та не може бути належним
доказом у справі. Інших допустимих доказів удаваності договору дарування суду
не надано. Отже у цій частині рішення суду є законним, підстав для скасування
не вбачається.

Перевіряючи
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції встановив, що
рішенням постійно діючого третейського суду „Перший третейський суд Асоціації
„Правопорядок" від 28.12.2005 р. визнано дійсним договір купівлі-продажу
спірного домоволодіння АДРЕСА_1 укладений 13.03.2005 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
визнано за ОСОБА_3 право власності на це домоволодіння / а.с. 12-16/. Дана
справа розглядалась третейським судом на підставі третейської угоди від 14.12.2005
р. укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідно до якої сторони виразили згоду
на передачу спору для вирішення зазначеного третейського суду / а.с. 179/.

На момент
укладення третейської угоди домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 на підставі
договору дарування від 15.03.2005 p., тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_1
станом на 14.12.2005 р. не мав права укладати цю третейську угоду, оскільки не
був власником спірного домоволодіння.

За таких
обставин суд правомірно визнав недійсною третейську угоду від 14.12.2005 р.
укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до
положень п. З ч. З ст. 51 Закону України „Про третейські суди" суд,
визнавши недійсною третейську угоду, правомірно скасував рішення постійно
діючого третейського суду „Перший третейський суд Асоціації „Правопорядок"
від 28.12.2005 р.

Доводи в
апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що третейською угодою
від 14.12.2005 р. не встановлювались права та обов'язки для ОСОБА_4, вона не
була стороною угоди, тому не мала права оспорювати цю угоду, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки визначені положеннями Закону України „Про
третейські суди" права та обов'язки лише учасників третейського розгляду,
якими є сторони та їх представники, не можуть порушувати загальні принципи
судочинства щодо захисту порушених прав інших осіб.

3

Тому суд обґрунтовано, прийшовши до висновку про порушення прав ОСОБА_4, оскільки предметом третейської угоди був спір про
нерухомість, що належала на праві приватної власності саме їй, а не
сторонам угоди, і керуючись ст.ст. 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 228, 321 ЦК України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод, визнав недійсною третейську угоду і на підставі п.3 ч.3 ст.51 Закону
України „Про третейські суди" скасував рішення третейського суду.

Не заслуговують на увагу доводи в апеляційній скарзі про пропуск позивачкою
ОСОБА_4 строку звернення з позовом до суду,
оскільки вона не приймала участі у розгляді
справи третейським судом і на її запити копії угоди, рішення та інших
документів надані не були / а.с. 177, 178,203, 228/.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання в
апеляційних скаргах на те, що судом не була
досліджена справа № 50/Н-05 третейського суду, а можливість приєднання до
матеріалів цивільної справи копій певних документів із третейської справи не обговорювалось у судовому засіданні, що, на думку
апелянтів не могло бути прийняте судом як докази відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК
України. З матеріалів справи вбачається, що справа
третейського суду долучена до матеріалів кримінальної справи, належним чином посвідчені копії документів з матеріалів третейської
справи були направлені відповідно запиту суду і
ніким не визнані такими, що не відповідають оригіналам /
а.с. 204-219/.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на допущені судом
процесуальні порушення при винесенні ухвали від 18.04.2007 p., оскільки ця ухвала не була
ним оскаржена / а.с. 192/.

Посилання апелянтів на інші, як на їх думку, процесуальні порушення також
не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильності рішення.

Враховуючи наведене, колегія судців вважає рішення суду першої інстанції законним,
обгрунтованим, таким, що відповідає матеріалам справи та дійсним обставинам. Підстав
для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців.