Справа № 2 -1899/2007
РІШЕННЯ

Іменем   України

02 жовтня 2007
року   Іртиський міський суд Київської
області в складі:

головуючого                   судді Кашперської Т.Ц.,

при
секретарі                  Зозуля Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Ірпінського міського суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Ірпінське бюро технічної
інвентаризації», про визнання правочину дійсним, -

встановив:

В липні 2007 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання
правочину дійсним. В позові посилається на те, що в січні 2004 року між нею та
відповідачем було укладено усно договір купівлі-продажу 1/2 АДРЕСА_1Вказує, що
вони не могли укласти цей договір в письмовій формі, оскільки документи на
будинок не були готові, відповідач передав їй всі оригінали документів на
будинок, відповідно до умов договору відповідачу було передано 7000 доларів США. Оскільки
відповідач тимчасово проживає в Канаді, 04.11.2004 року він видав довіреність
на ім'я її чоловіка ОСОБА_3, уповноваживши останнього подарувати їй Уг частину
будинку. Крім того, на підтвердження умов договору ОСОБА_3 24.03.2004 року було
укладено ексклюзивний договір № С 010, відповідно до якого агентство
нерухомості «Промінь світла» надає посередницькі, консультаційні та
інформаційні послуги з приводу підготовки до відчуження та відчуження 57/100
частин будинку в АДРЕСА_1Вказує на те, що в квітні 2004 року згоріло БТІ м.
Ірпеня, в зв'язку із чим до листопада 2004 року було призупинено видачу
документів. Вказує також на те, що у 2005 року ОСОБА_4 продовжував займатися
оформленням документів на спірну частину будинку, 04.12.2005 року закінчився
строк довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_4, в зв'язку із чим стало неможливо
укласти договір дарування, про що вона повідомила відповідача. В свою чергу
відповідач не заперечував підписати договір дарування, але, приїхавши на
Україну, в червні 2007 року відповідач відмовився виконувати умови договору. В
зв'язку із викладеними обставинами позивач просила визнати дійсним договір
купівлі-продажу 57/100 частин жилого АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та її представники
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в
позовній заяві, просили задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі
та визнати дійсним договір купівлі-продажу 57/100 частин жилого
АДРЕСА_1розташований на земельній ділянці розміром 3020 кв.м., укладений в
січні 2004 року між позивачем та ОСОБА_2

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_6
ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали, вказували, що право власності на 57/100
частин будинку виникло у відповідача на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від

30.08.1999 p.,
інша частина будинку (43/100) належить позивачу. Відповідач не мав наміру
проживати в належній йому частині будинку, в будинку ніхто не проживав, що
спричиняло погіршення його житлового стану, в січні 2004 р. між позивачем та
відповідачем відбулась розмова, в ході якої було вирішено продати належні
відповідачу на праві приватної власності 57/100 частин будинку та те, що
пошуком покупця та укладенням відповідного договору від імені відповідача щодо
купівлі-продажу 57/100 частин будинку буде займатися чоловік позивача ОСОБА_3 В
зв'язку з тим, що відповідач перебував за межами України, а право управління і
розпорядження його майном на підставі доручення від 15.11.2002 р. належало
ОСОБА_10., останній від імені відповідача уповноважив ОСОБА_3 керувати та
розпоряджатися майном відповідача. Разом з цією довіреністю позивачу були
передані і оригінали правовстановлюючих документів на будинок; відповідач не
заперечує, що в якості завдатку позивач передав грошову суму, яка еквівалентна
7000 доларам США. Однак отримання суми завдатку не свідчить про те, що між
позивачем та відповідачем укладався договір купівлі-продажу та були досягнуті
усі істотні умови такого договору. В листопаді 2004 р. позивач звернувся з
пропозицією подарувати їй належну відповідачу частину будинку для проживання в
ньому родичів, що не мали власного житла. Відповідач погодився видати довіреність
ОСОБА_3, якою уповноважив останнього подарувати 57/100 частин будинку позивачу.
Приїхавши в Україну у справах, відповідач побачив, що в належній йому частині
будинку ніхто не проживає, за будинком ніхто не доглядає, такі дії позивача
призвели до погіршення житлового стану належної відповідачу частини будинку,
крім того, позивач не завершив процес реєстрації права власності відповідача на
57/100 частин будинку в Ірпінському міжміському бюро технічної інвентаризації.
З огляду на ці обставини, відповідач змінив намір щодо укладання будь-яких
правочинів, пов'язаних з відчуженням належних йому на праві власності 57/100
частин будинку. Отже, представник позивача вважав твердження позивача про те,
що між ним та відповідачем в січні 2004 р. був укладений усний договір
купівлі-продажу 57/100 частин будинку таким, що не відповідає дійсності, а
посилання позивача на ст. 206 ЦК України як на підставу позовних вимог не може
братися до уваги, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть
вчиняться правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення,
за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має
наслідком їх недійсність. Із наведених підстав представники відповідача просили
відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.

Третя особа направила до суду листа з проханням розглядати справу без
участі представника КП «Ірпінська бюро технічної інвентаризації».

Суд, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, показання
свідків ОСОБА_8 ОСОБА_9, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов
таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються ст. 206 ЦК України, у відповідності до якої, усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній
реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має
наслідком їх недійсність.

Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий
договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору,
що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне
нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В судовому засіданні
встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно є власником 57/100 частин житлового
АДРЕСА_1на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською
нотаріальною конторою 30.08.1999 року р. № 22-4823, що підтверджується листом
КП «Ірпінська бюро технічної інвентаризації» (а. с. 30), свідоцтвом про право
на спадщину за законом (а. с. 32), витягом про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (а. с. 33).

Разом із тим в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження ті
обставини, що в січні 2004 року сторони домовилися щодо усіх істотних умов
договору та про те, що в подальшому відбулося повне або часткове виконання
договору купівлі-продажу, але одна із сторін, а саме відповідач по справі,
ухилилася від його нотаріального посвідчення.

В судовому засіданні позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження
тих обставин, що сторони в січні 2004 року взагалі досягай будь-яких
домовленостей щодо укладення договору купівлі-продажу спірної частини будинку.
Як із пояснень позивача та його представників, так із показань свідка ОСОБА_9
вбачається, що розмови щодо укладення договору купівлі-продажу велися саме між
позивачем та свідком ОСОБА_9, йому передавались грошові кошти, а особисто
сторони між собою ніяких домовленостей не мали та взагалі з приводу укладення
договору купівлі-продажу між собою не спілкувалися. Доказів про те, що
відповідач уповноважував свідка ОСОБА_9 на укладення від свого імені будь-яких
угод, в судовому засіданні позивачами також не надано.

Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідач не
заперечує ті обставини, що в якості завдатку позивач передав грошову суму,
еквівалентну 7000 доларів США,
але дана обставина не свідчить про те, що сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, зокрема його ціни, крім того, ст. 220 ЦК України на
підтвердження даних обставин вимагає саме письмових доказів.

Існування довіреності від 19.01.2004 року, виданої ОСОБА_10від імені
відповідача, якою ОСОБА_3 був уповноважений від імені відповідача керувати і
розпоряджатися всім його майном, та «ексклюзивний договір» від 24.03.2004 року
(а. с. 5-7) також не можуть свідчити про обставини, які вимагає ст. 220 ЦК
України.

Наявність довіреності від 04.11.2004 року (а. с. 6), якою відповідач
уповноважив ОСОБА_3 подарувати позивачу Ѕ
частину спірного будинку, суд не може розцінити як доказ на
підтвердження обставин, які вимагає ст. 220 ЦК України, крім того, дана
довіреність взагалі свідчить про наміри відповідача укласти інший правочин.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд не знаходить
передбачених законом підстав для задоволення заявлених позивачем позовних
вимог, в зв'язку із чим відмовляє позивачу в задоволенні позову до ОСОБА_2,
третя особа: Комунальне підприємство «Ірпінське бюро технічної інвентаризації»,
про визнання правочину дійсним.

На підставі ст. ст. 203, 206, 208, 209, 220, 655, 657 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10,11, 60,209,212,214-226 ЩІК України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1в задоволенні позову до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне
підприємство «Ірпінське бюро технічної інвентаризації», про визнання правочину
дійсним.

Копію рішення
направити відповідачу та третій особі для відома.

Повне рішення буде виготовлене протягом п'яти днів з дня
закінчення розгляду справи після 07.10.2007 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.