АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року                                                                                   м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської

області в
складі:

головуючого              Віхрова В.В.

суддів:                        Гайдук
В.І.,                    Дерев'янка О.Г

Басуєвої
Т.А.,                                                   Козлова
С. П.

розглянувши
у касаційному порядку (Закон України №697-V від
22.02.2007 р.) в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Іртиського міського суду Київської області від 11 листопада 2004 року
та на ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Ворзельської
селищної ради, ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою,
визнання незаконними рішення селищної ради, визнання недійсними державних актів
на право власності на земельну ділянку, -

встановила:

У квітні
2004 року
ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що будинок
по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить їй та відповідачці
по 17/30 та 13/30 частин відповідно, рішенням виконкому Ворзельської селищної
ради №23 від 12.12.1986 року за вказаним будинком закріплена земельна ділянка
площею 3360 м2, в
травні 2004 року
вона дізналася, що Ворзельська селищна рада, перевищуючи свої повноваження,
прийняла рішення №497 від

12.12.2003           року був
встановлений порядок користування земельною ділянкою, про що її не

повідомляли і думку не з'ясовували, а рішенням тієї ж селищної ради від 29.12.2003 року

відповідачці було передано в приватну власність 750 м2 для
обслуговування господарства і

795 м2 для ведення
селянського господарства, тому позивачка, згідно уточнених та

доповнених вимог, просила суд визнати незаконними рішення Ворзельської
селищної ради

№497 від 12.12.2003 року в частині
визначення порядку користування земельною ділянкою та

в частині визначення площі проїзду для спільного користування, №157 від 29.12.2003 року в

частині передачі безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 1545 м2 спірної
земельної

ділянки, № 593 від 16.03.2004 року та Державні
акти на право приватної власності від

15.06.2004 року,
видані на ім'я ОСОБА_1, встановити, що площа проїзду спільного

користування становить 471
м2, площа земельної ділянки, закріпленої за будинком становить

2889 м2,
визначити порядок користування спірною земельною ділянкою, виділивши

відповідно до частки у праві власності на будинок їй 1637м2 ділянки, а
відповідачці - 1252 м2,

встановити земельний сервітут, зобов'язати відповідачку надавати можливість
проїзду через

свою земельну ділянку у дворі шириною 3,5
м та довжиною 8,0 м.

Справа № 33ц-420кс/076-9021кс05                                                                           Категорія:
19

Головуючий у
першій інстанції Савченко
С. І. Доповідач Дерев'янко О.Г.

2

Рішенням
Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2004
року позов задоволено частково, визнано незаконними рішення Ворзельської
селищної ради від 12.12.2003
року про встановлення порядку користування земельною ділянкою, п.4.1
рішення селищної ради від 29.12.2003
року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельної
ділянки площею 750 м2 для
обслуговування житлового будинку та 795
м для ведення особистого селянського господарства, Державні акти на право
приватної власності на земельні ділянки площею 750 м2 для обслуговування житлового будинку та 795 м2 для ведення
особистого селянського господарства, видані на ім'я ОСОБА_1 селищною радою 15.06.2004 року, в решті
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 10
лютого 2005 року
рішення місцевого суду скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог
про визначення порядку користування земельною ділянкою та в цій частині справа
направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, в решті рішення залишено
без змін.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судами норм процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення рішення про відмову
в задоволенні позову в повному обсязі.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає,
що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно
до вимог статті 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог
про визначення, порядку користування земельною ділянкою та направляючи в цій
частині справу на новий розгляд, апеляційний суд виходив з того, що місцевий
суд при розгляді справи не з'ясував усіх обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, не перевірив доводів сторін щодо обставин з цього
приводу і безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині
через відсутність знань і необхідність проведення експертизи відповідно до ст.
57 ЦПК України.

Проте
повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки він
ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права.

Підстави
для скасування рішення суду в апеляційному порядку і передачі справи на новий
розгляд були визначені ст. 307
ЦПК України 1963 року,
який діяв на час розгляду справи. В ухвалі апеляційного суду такі підстави не
наведено.

Відповідно
до ст. 309 зазначеного Кодексу неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для правильного вирішення справи, визначено як підставу для скасування
рішення і ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Крім того,
апеляційний суд в порушення вимог ч. 2 ст. 301 ЦПК України 1963 року не
врахував, що суд апеляційної інстанції міг встановлювати нові факти,
досліджувати нові докази, а також докази, які на думку осіб, що беруть участь у
справі, судом першої інстанції досліджувались з порушенням встановленого цим
Кодексом порядку.

3

За таких обставин колегія
суддів вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених
законом, а тому його ухвала підлягає скасуванню з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись статтями
336, 338, 342 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Ухвалу
колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської
області від 10 лютого 2005 року - скасувати,
справу направити на новий апеляційний розгляд до апеляційного суду Київської
області.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.