Справа
№2-1795/2007 р.
РІШЕННЯ

Іменем   України

04
жовтня 2007 року. Крюківський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в складі:   судді КобзіяБ.І.,

при секретарі
Сердюк Т.В.,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Кременчуці
цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про
стягнення орендної плати за договором та визнання права власності на гараж, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом,  в
якому просила постановити рішення,  яким
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованість по орендній платі
за серпень та вересень 2007 року згідно договору оренди № 01 від 01.08.2007
року у розмірі 300 грн.

В
подальшому від позивача по справі ОСОБА_1 до суду надійшли доповнення до раніше
поданої позовної заяви,  в яких позовні
вимоги позивача доповнюються вимогою визнати за ОСОБА_1 право власності на
гараж,  що знаходиться АДРЕСА_1.

В судовому
засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник
відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково,  суду пояснив,
що дійсно 01 серпня 2007 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено
договір № 01 оренди гаражу. Однак,  з вимогами
позивача ОСОБА_2 не погоджується з наступних підстав. Пунктом 1.5 Договору
оренди передбачено,  що орендодавець
ОСОБА_1 гарантує,  що об"єкт
оренди,  який передається в оренду або
будь-яка його частина не є предметом спору,
застави,  іншого забезпечення
зобов'язань орендодавця перед третіми особами,
а також що в нього є повноваження на укладення даного договору. Статтею
761 ЦК України
встановлено,  що право передання майна у
найм має власник речі або особа,  якій
належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа,  уповноважена на укладення договору найму. З
моменту укладення договору оренди гаражу позивачем не було надано відповідачеві
правовстановлюючих документів на об"єкт оренди,  що дає ОСОБА_2 вважати,  що у ОСОБА_1 немає цих документів та
повноважень на укладення договору оренди,
а також відомостей про те,  що це
приміщення можливо безпечно експлуатувати. З таких підстав відповідач
вважає,  що договір оренди № 01 від
01.08.2007 року є недійсним і не породжує для сторін ніяких правових наслідків.

Суд,  вислухавши пояснення представника
позивача,  представника відповідача,  дослідивши матеріали справи,  приймає до уваги слідуюче.

01
серпня 2007 року між ОСОБА_1  та ОСОБА_2
був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 01,  відповідно до якого позивач виступає
орендодавцем,  а
відповідач-орендарем.  Орендоване
приміщення було передане відповідачу 01.08.2007 року,  що підтверджується актом прийому-передачі
нежитлових приміщень за договором оренди.

Відповідно
до п. 4.1 вказаного договору орендна плата була встановлена 150 грн. на місяць.

Пунктом
4.2 договору оренди передбачено,  що
орендна плата повинна сплачуватися готівкою наперед не пізніше 5 числа кожного
місяця,  тобто за серпень-до 05 серпня
2007 року. Крім того,  даний пункт
договору передбачає право орендодавця на звернення до суду з позовною заявою
про стягнення заборгованості за договором у будь-який час,  якщо вона

виникла.
Таким чином,  заборгованість відповідача
перед позивачем виникла з наступного дня,
після останнього дня наданого для оплати,  тобто з 06 серпня 2007 року.

Відповідач
орендує гараж на протязі двох місяців і на даний час його заборгованість перед
позивачем становить 300 грн.

В
добровільному порядку відповідач відмовляється погасити вказану
заборгованість,  тому ОСОБА_1 вимушена
звертатися з позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Статтею
762 ЦК України
за користування майном з наймача справляється плата,  розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно
до  ст.
ст.  525,  526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його
умов не допускається.

Відповідно
до ч. 1  ст.  625 ЦК
України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

20.07.2001 року ОСОБА_1 рішенням виконкому Кременчуцької міської ради №
1305 „Про надання в тимчасове користування земельних ділянок громадянам для
обслуговування індивідуальних гаражів в м.
Кременчуці" була надана в тимчасове користування земельна ділянка
АДРЕСА_1 площею 27 м. кв. для обслуговування індивідуальних гаражів та укладено
договір на право тимчасового користування цією землею на умовах оренди від
02.08.2001 року. В подальшому ОСОБА_1 самовільно побудувала на цій ділянці
залізобетонний гараж площею 23, 90 м. кв. без належного дозволу виконкому
міської ради м.  Кременчука.

Відповідно
до висновку експерта № М-153-07 від 06.09.2007 року вказаний гараж є
капітальною спорудою,  побудований з
дотриманням будівельних норм та може безпечно експлуатуватись.

Кременчуцька
міська СЕС листом № 2212 від 29.08.2007 року та інспекція Державного пожежного
нагляду м.  Кременчука висновком № 1410
від 07.08.2007 року погодили і надали свої висновки про можливість експлуатації
самовільно побудованого індивідуального гаражу АДРЕСА_1. Згідно ч.1  ст.
376 ЦК України житловий будинок,
будівля,  споруда,  інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом,  якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці,  що не
була відведена для цієї мети,  або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту,  або з істотними порушеннями будівельних норм
і правил.

У
відповідності до ч.5 чт. 376 ЦК
України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати
за ним право власності на нерухоме майно,
як самочинно збудоване на ній,
якщо це не порушує права інших осіб.

При
таких обставинах суд вважає,  що позов
ОСОБА_1 підлягає задовільненню.

Керуючись  ст.
ст.  10, 60, 209, 212, 213, 214,
215, 218 ЦПК України,   ст.   ст.
376,  525,  526,
625 ЦК України,  суд, -

РІШИВ:

Позов
фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення орендної плати
за договором та визнання права власності на гараж задовільнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за серпень та
вересень 2007 року згідно договору оренду № 01 від 01.08.2007 року у розмірі
300 грн.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на гараж,  що
знаходиться АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачене державне мито в сумі 51 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі ЗО грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.