Справа №2-1168/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18
вересня 2007 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у
складі:

головуючого -
судді Вуїва О.В.,

при секретарі -
Вишняковій О.Є.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Вознесенську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської
області,  ОСОБА_2,  треті особи без самостійних вимог щодо
предмету спору: ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  про визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку із самочинними забудовами,

ВСТАНОВИВ:

В травні
2007 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Вознесенської
міської ради,  ОСОБА_2 про встановлення
права власності на самочинні забудови та визнання права власності на 1/2
частину будинку і надвірних будов.

В липні
2007 року ОСОБА_1
в порядку усунення недоліків подала суду нову позовну заяву до виконавчого
комітету Вознесенської міської ради,
ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку із
самочинними забудовами в якій вказувала,
що з 7 травня 1988 року по 27 лютого 2007 року перебувала з відповідачем
в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей,  а саме повнолітню доньку - ОСОБА_5 та
неповнолітнього сина -ОСОБА_6.

30 червня
1990 року позивачка на спільні кошти з відповідачем придбали будинок по
АДРЕСА_1. Право власності щодо будинку було оформлено на ОСОБА_2,  як голову сім'ї.

Згідно
рішення Вознесенської міської ради від 28 грудня 1993 року вони також є
власниками земельної ділянки,  площею 520
кв.м. ,  призначеної для обслуговування
житлового будинку за цією ж адресою.

За час
проживання в будинку сторонами на зазначеній земельній ділянці було самочинно
побудовано: сіни 6-1,  площею 8, 9 кв.м.
,  сарай Є-1,  площею 12, 2 кв.м. ,  гараж Ж-1,
площею 27 кв.м. ,  літню кухню
Б-1,  самочинно збільшену за рахунок
об'єднання із сараєм В-1,  площею 49, 9
кв.м.

Відповідач
не бажає здійснювати поділ майна в добровільному порядку,  вважаючи себе єдиним власником спірного
майна. Крім цього поділ неможливий в зв'язку з тим,  що до складу спільного майна подружжя не
входять господарські будівлі,  що
самочинно збудовані на земельній ділянці.

Враховуючи
рівність часток подружжя у спільному майні та зважаючи на те,  що об'єкти самочинної забудови зведені
подружжям особисто на земельній ділянці,
переданій у власність з дотриманням архітектурних,  будівельних,
санітарних і

екологічних
норм,  відповідають правилам
протипожежної безпеки,  не порушують
права інших осіб,  тому позивачка просила
суд визнати за нею право власності на 1/2 частину   житлового
будинку   з   самочинно
збудованим   нерухомим   майном,
розташованого по АДРЕСА_2,  а
також стягнути всі понесені нею судові витрати.

В
судовому засіданні позивачка збільшила розмір позовних вимог та просила
додатково стягнути з ОСОБА_2 витрати,
пов'язані з подачею позову до суду (збиранням відповідних
документів),  а також кошти,  сплачені за надання юридичних послуг,  а всього в сумі 668 грн.

Представник
позивачки ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений,  причину неявки суду не повідомив. В той же
час в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнавав в зв'язку з їх
безпідставністю.

Представник
відповідача - виконавчого комітету Вознесенської міської ради,  в судове засідання не з'явився,  суду надав заяву про розгляд справи у його
відсутності,  позовні вимоги визнає
повністю.

Третя
особа без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася,  судом належним чином про час
та місце розгляду справи повідомлена,
причину неявки суду не повідомила. В той же час в попередньому судовому
засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог,  обґрунтовуючи заперечення тим,  що частина самочинно побудованого майна
знаходиться на її власній земельній ділянці.

Третя
особа без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася,  судом належним чином про час
та місце розгляду справи повідомлена,
причину неявки суду не повідомила.

Оскільки
матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини
сторін,  тому суд вважав можливим
розглядати справу за відсутності відповідача,
представника відповідача та третіх осіб.

Заслухавши
пояснення позивача,  його
представника,  дослідивши матеріали
справи,  суд прийшов до наступного.

Так,  судом встановлено,  що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
знаходились в шлюбних відносинах з 07 травня 1988 року по 27 лютого 2007 року
(а.с. 5).

Під час
шлюбу ОСОБА_2 придбав житловий будинок по АДРЕСА_2 Миколаївської області,  що знайшло своє підтвердження копією
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 червня 1990 року,  реєстровий №1280 (а.с. 6-7)

П. 1
прикінцевих положень Сімейного кодексу України,
п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15 травня 2006
року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» вказують на те,  що норми цього кодексу застосовуються до
сімейних відносин,  які виникли після
набрання ним чинності (1 січня 2004 року).

Тому правовий режим майна,  набутого подружжям до цієї дати,  регулюється нормами   Кодексу
про   шлюб   та
сім'ю   України   1969
року   (зі   змінами
та доповненнями).

Згідно  ст.  22
КпШС України майно,  нажите подружжям за
час шлюбу,  є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,  користування і розпорядження цим майном.

Подружжя
користується рівними правами на майно і в тому разі,  якщо один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства,  доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

З
положень  ст.  29 КпШС України вбачається право чоловіка та
дружини на поділ майна,  що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно
до ч. 1  ст.  28 КпШС України в разі поділу майна,  яке є спільною сумісною власністю
подружжя,  їх частки визнаються рівними.
В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток
подружжя,  враховуючи інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя,  що заслуговують на увагу.

Також,  згідно виписки з рішення виконкому
Вознесенської міської ради народних депутатів за № 301 від 28 грудня 1993 року
відповідачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка,
площею 520 кв.м. ,  призначена для
обслуговування спірного житлового будинку та ведення особистого підсобного
господарства за цією ж адресою (а.с. 8).

На
зазначеній земельній ділянці подружжям було самочинно побудовано: сіни
6-1,  площею 8, 9 кв.м. ,  сарай Є-1,
площею 12, 2 кв.м. ,  гараж
Ж-1,  площею 27 кв.м. ,  а також самочинно збільшено літню кухню
Б-1,  за рахунок об'єднання із сараєм
В-1,  загальною площею 49, 9 кв.м.

Ці
будівлі були побудовані без затвердженого проекту та без дозволу на
будівництво.

До
вказаних відносин згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного
кодексу України застосовується норми цього кодексу.

Відповідно
до ч.ч.1,  3  ст.  375
ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та
споруди,  створювати закриті
водойми,  здійснювати перебудову,  а також дозволяти будівництво на своїй
ділянці іншим особам.  Право власника на
забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних,  будівельних,
санітарних,  екологічних та інших
норм і правші,  а також за умови
використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно
ч. 5  ст.
376 ЦК України
на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно,  яке
самочинно збудоване на ній,  якщо це не
порушує права інших осіб.

Сіни
6-1,  площею 8, 9 кв.м. ,  сарай Є-1,
площею 12, 2 кв.м. ,  гараж Ж-1,  площею 27 кв.м. ,  а також самочинно збільшена літня кухня
Б-1,  за рахунок об'єднання із сараєм
В-1,  загальною площею 49, 9 кв.м.  відповідають архітектурним,  будівельним,
санітарним,  екологічним та іншим
нормам,  не порушують права інших осіб,  самочинно побудовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
земельній ділянці,  відведеній одному з
подружжя для цієї мети.

Доводи третьої особи  -  ОСОБА_4  (висловлені
в  попередньому судовому
засіданні)  про  здійснення
самочинного  будівництва  на
належній  їй земельній  ділянці
не  знайшли   свого
підтвердження  в  судовому
засіданні  та спростовуються
письмовими доказами,  що містяться в
матеріалах справи (а.с.  8,  11-15,
18-22).

За таких
обставин суд вважає,  що відповідно
до  ст.
16 ЦК України
цивільне право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права
власності на Уг частку житлового будинку,
а також самочинно побудоване нерухоме майно.

Також,  враховуючи вимоги  ст.
79,  ч. 1  ст.  88
ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню 400 грн. витрат на
правову допомогу,  30 грн. витрат з інформаційно
- технічного забезпечення розгляду справи та 292, 59 грн. державного мита,  понесених позивачкою при зверненні до суду.

В той же
час вимоги позивачки про відшкодування витрат,
пов'язаних з підготовкою позову (виготовленням та отриманням документів,  необхідних для пред'явлення позову) в сумі
318 грн. задоволенню не підлягають,
оскільки положення  ст.  79 ЦПК України не передбачають такого виду
судових витрат.

На
підставі викладених обставин,
керуючись  ст.   ст.
10,  11,  79,
88,  209,  212,  213,  214,
215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської
області,  ОСОБА_2,  треті особи без самостійних вимог щодо
предмету спору: ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  про визнання права власності на Уг частину
житлового будинку із самочинними забудовами -задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 з самочинно
збудованими господарськими будівлями: сіньми 6-1,  площею 8, 9 кв.м. ,  сараєм Є-1,
площею 12, 2 кв.м. ,  гаражем
Ж-1,  площею 27 кв.м. ,  а також самочинно збільшеною літньою кухнею Б-1,  загальною площею 49, 9 кв.м. ,  які є частиною будинку.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 з самочинно
збудованими господарськими будівлями: сіньми 6-1,  площею 8, 9 кв.м. ,  сараєм Є-1,
площею 12, 2 кв.м. ,  гаражем
Ж-1,  площею 27 кв.м. ,  а також самочинно збільшеною літньою кухнею
Б-1,  загальною площею 49, 9 кв.м. ,  які є частиною будинку.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 400 (чотириста) гривень витрат на правову
допомогу,  ЗО (тридцять) гривень витрат з
інформаційно - технічного забезпечення розгляду справи та 292

(двісті
дев'яносто дві) гривні 59 копійок державного мита,  а всього на загальну суму 722 (сімсот
двадцять дві) гривні 59 копійок.

В задоволенні
решти позовних вимог - відмовити в зв'язку з безпідставністю.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через
Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
рішення протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.