Справа №2-41207 2007 р.
РІШЕННЯ

Іменем України.

16.07.2007 року
Калінінський районний суд міста Донецька Донецької області у складі:

Головуючий                                                      -
суддя Сватіков А.В.,

при
секретарі                                                     -
Фролкової М. О.,

за
участю адвоката                                           -
ОСОБА_1 ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2,  від імені якого діє ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,  про стягнення матеріальної та
моральної шкоди!,  та зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,  про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,

встановив:

Представник
позивача ОСОБА_3 яка діє
в інтересах ОСОБА_2,  звернулася до Калінінського районного суду
м.  Донецька з позовною заявою до ОСОБА_4
про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В
позовній заяві ОСОБА_3
зазначила,  що ОСОБА_2 є власником
домоволодіння розташованого за адресою м.
Донецьк АДРЕСА_1 м.
Донецька,  а відповідач - ОСОБА_4
з 1999 року є власником домоволодіння АДРЕСА_2. Після купівлі домоволодіння
відповідач ОСОБА_4.  зруйнував існуючу
огорожу між їхніми земельними ділянками,
і пообіцяв встановити нову огорожу. Однак ОСОБА_4.  на протязі 6 років свою обіцянку не
виконав,  тому у липні 2005 року вона
разом зі своїм сином вирішила встановити огорожу. Межа між земельними ділянками
була встановлена сторонами. ОСОБА_3.
придбала цемент за 25 гр. та запросила працівника,  який 20.06.2005 року викопав двадцять шість
ям,  та забетонував двадцять шість
металевих стовпців. Однак ОСОБА_4.
побачивши,  що ними проводиться
робота по встановленню огорожі,  почав
вести себе агресивно,  вирвав шість
стовпців та викинув їх на територію їх земельної ділянки. ОСОБА_3. звернулася до
Калінінського РВ ДМУ та до Виконкому Калінінської районної Ради м.  Донецька з відповідними заявами про
неправомірні дії ОСОБА_4.  Після цього
ОСОБА_4.  поставив без їх дозволу на
території їх земельної ділянки огорожу,
для утримання курей. У зв'язку з порушенням ОСОБА_4.  меж земельних ділянок,  вона звернулася до суду,  який виніс 30.06.2006 року ухвалу,  якою встановлені межі земельних ділянок. Після
цього вона знову купила цемент за 25 гр.,
найняла працівника - ОСОБА_5,
який за винагороду в сумі 170 гр. викопав шість ям та забетонував шість
металевих уголків на тому самому місті,
але ОСОБА_4.  у вечорі знову
зруйнував конструкцію огорожі і викинув її на їх земельну ділянку. ОСОБА_3. 22.10.2006 року
повторно звернулась до Калінінського РО із заявою на дії сусіда. Також вона
звернулась до судового виконавця,  який
виїхав на місце,  зробив необхідні
заміри,  та встановив,  що стовпи під огорожу були ними встановлені
правильно,  а дії ОСОБА_4.  є незаконними,  тому наклав на його штраф. Позивач
вважає,  що ОСОБА_4.  своїми незаконними діями спричинив йому
матеріальну шкоду в сумі 195 гр.,  які
підлягають стягненню з відповідача. Крім того позивач вважає,  що своїми протиправними діями ОСОБА_4.  спричинив йому моральну шкоду,  яку він оцінює в суму 2000 гр. і також
просить стягнути з відповідача.

ОСОБА_4 звернувся до
Калінінського районного суду м.  Донецька
із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В
зустрічній позовній заяві він зазначив,
що 30.06.2006 року Калінінський районний суд м.  Донецька виніс ухвалу,  якою встановив границі землекористування,  розподіливши земельні ділянки між ним,  та його сусідом - ОСОБА_2. В жовтні 2006 року
відповідачі,  без погодження з ним в його
відсутність,  викопали шість ям та
забетонували в них стійки з металевого уголку. ОСОБА_4.  вважає,
що ця конструкція для огорожі була встановлена не на межі їх земельних
ділянок,  а на території його
домоволодіння,  і відповідачі заступили
на його землю приблизно на 20 см.
,  що має для його суттєве значення.
Позивач також вважає,  що ця конструкція
виконана неякісно і недбало,  що значно
зіпсує зовніщній облік його домоволодіння,
тому він витягнув металеві уголки,
встановлені на його території. Крім того,  ОСОБА_4.
вважає,  що встановлена позивачами
шиферна огорожа закриває його вікно,  що
підтверджено актом відділу житлово-комунального господарства Калінінського
району м.  Донецька від 21.02.2007 року.
В цьому акті зазначено,  що відповідачам
рекомендовано демонтувати встановлену шиферну огорожу,  встановити огорожу із сітки,  а також встановити конструкції огорожі на
території їх земельної ділянки,  однак
відповідачі відмовляються це робити. ОСОБА_4.
прийняв рішення,  що йому
необхідно самому витягувати бетонні блоки із ям,  засипати ці ями,  погрузите та вивезти ці блоки. Ці роботи він
заказав та оплатив,  за що ним сплачено
800 гр. З цих підстав ОСОБА_4.  вважає,  що відповідачі спричинили йому матеріальну
шкоду на суму 800 гр.,  яку потрібно
стягнути з них на його користь. Крім того,
позивач вважає,  що своїми
протиправними діями відповідачі спричинили йому моральну шкоду,  яку він оцінює в суму 2000 гр. і також
просить стягнути з відповідачів на свою користь.

В
судовому засіданні ОСОБА_2,  повністю підтримав заявлені ним позовні
вимоги,  а зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_4.  не визнав,  пояснивши що відповідач зруйнувавши
конструкцію огорожі спричинив йому матеріальну шкоду в сумі 195 гр.,  а також відповідач своїми незаконними діями
спричинив йому моральну шкоду,  яку він
оцінює в суму 2000 гр.,  тому просить суд
стягнути з відповідача на його користь спричинену матеріальну та моральну
шкоду.

ОСОБА_3 в судовому
засіданні також повністю підтримала заявлені ними позовні вимоги,  а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4.  не визнала,
і надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві,  і наполягала на задоволені їх позовних вимог.

ОСОБА_4
в судовому засіданні свої зустрічні позовні вимоги підтримав в повному
обсязі,  а вимоги ОСОБА_2. не визнав
надавши суду пояснення,  аналогічні
тим,  що викладені в зустрічній позовній
заяві.

Представник
ОСОБА_4.  - ОСОБА_6 в судовому засіданні
також позовні вимоги ОСОБА_4.  підтримала
в повному обсязі,  а позовні вимоги ОСОБА_2. не визнала і
надала суду пояснення,  аналогічні
тим,  що викладені в зустрічній позовній
заяві,  і запереченнях проти первісного
позову.

Вислухавши
пояснення сторін,  їх представників,  дослідивши матеріали справи,  та допитавши свідків,  суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_2,  від імені якого діє ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,  про стягнення матеріальної та
моральної шкоди та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди,
не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні,  тому не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

В
судовому засіданні достовірно встановлено,
що ОСОБА_2. є
власником домоволодіння розташованого за адресою м.  Донецьк АДРЕСА_1,  а ОСОБА_4 є власником домоволодіння
розташованого за адресою м.  Донецьк
АДРЕСА_2,  що сторонами та іншими особами
не оспорюється.

Ухвалою
Калінінського районного суду м.  Донецька
від 30 червня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
становлення порядку користування земельною ділянкою,  та про усунення порушення права користування
земельною ділянкою була визнана мирова угода,
укладена між ОСОБА_3,  ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 за якою: встановлено суміжну межу між земельними ділянками НОМЕР_1 та
АДРЕСА_2 м.  Донецька,  що враховує розташування споруд сторін і
максимально наближена до державних будівельних норм,  яка визначена у висновку експерта №822 від
27.04.2006 року. Ухвала суду сторонами не оскаржувалась і набрала законної сили
06.07.2006 року.

Також
судом було встановлено,  що ОСОБА_3. було отримано
виконавчого листа,  для примусового
виконання зазначеної ухвали суду,  і
державним виконавцем ДВС у Калінінському районі м.  Донецька була виконана ухвала суду,  шляхом відображення на місцевості межі
земельних ділянок НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 м.
Донецька.

Суд
також відмічає,  що ухвалою суду від 30
червня 2006 року по цивільній сцраві за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
становлення порядку користування земельною ділянкою,  та про усунення дорушення права користування
земельною ділянкою була затверджена мирова угода тільки з приводу встановлення
сумісної межі між земельними ділянками НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 м.  Донецька,
і на сторони по справі не було покладено обов'язок побудувати межову
споруду - огородження.

Згідно
вимог  ст.  103 ЗК України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового призначення,
при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше
незручностей.

Відповідно
вимог  ст.  106 ЗК України витрати на встановлення
суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частках,  якщо інше не встановлено між ними .

За
загальними правилами ЦК України
та ЗК України будівництво споруди на межі земельних ділянок,  в тому числі і огорожі повинно бути погоджено
з власником або землекористувачем сусідньої земельної ділянки в тому числі,  повинно погоджуватись: розмір
огородження,  його форма,  зовнішній вид та інше,  і тільки після погодження цю огорожу може
бути збудовано.

Позивачі
- ОСОБА_3 та ОСОБА_2,  порушуючи вимоги  ст.
103 ЗК України,  розпочали у
жовтні 2006 року будівництво огорожі -забору на межі земельних ділянок НОМЕР_1
та АДРЕСА_2 м.  Донецька,  не погодивши це будівництво з сусідом -
ОСОБА_2 та місцевими органами влади,
тобто розпочали будівництво самовільно.

В
судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_7. підтвердив,  що за виконану роботу по встановленню огорожі
в домоволодінні по АДРЕСА_1 м.  Донецька
він отримав від позивачів 170 гр. Він із матеріалів позивачів - цементу та
піску зробив бетонні основи на межі,  в
які встановив металеві уголоки,  які
закріпив дерев'яним брусом.  Надалі йому
стало відомо,  що ці споруди було зламано,  тому позивачі його знову покликали,  і він знову виконав таку саму роботу - зробив
бетонну основу на межі,  встановив
металеві уголки,  набив дерев'яний брус і
на нього набив шифер. Також йому відому,
що межу було встановлено державним виконавцем,  і вона була помічена на землі краскою.
Бетонні блоки які він встановлював,
тільки трохи заходили на землю відповідача,  а вся огорожа була

встановлена на
землі позивачів.

Сторони
по справі в судовому засіданні не заперечували^ що бетонні блоки були встановлені
і на землі позивачів і на землі відповідачів,
тобто вони виходили за межі обох

земельних
ділянок.

В
судовому засіданні відповідач ОСОБА_4.
фактично не заперечував,  що він
вирвав встановлені металеві уголки,  тому що вважав що їх ОСОБА_2 встановили
на його території.

Актом складеним
спеціалістами відділу житлово-комунального господарства Калінінського району
м.  Донецька від 21.02.2007 року було
встановлено,  що ОСОБА_3. встановила на
межі земельних ділянок НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 м.
Донецька огородження,  виконане із
шиферу,  висотою 1, 7 метри на відстані
не більше 1 метри від стінки житлового будинку ОСОБА_4. ,  тим самим порушила інсоляцію для приміщень
житлового будинку закрив вікно. Ця огорожа була встановлена точно по межі,  але конструкції огорожі (забетоновані стійки
із уголка) заходять
на територію домоволодіння ОСОБА_4. . З цих підстав комісія вирішила
зобов'язати ОСОБА_3. демонтувати шиферну огорожу і встановити огородження,  виконане у прозорому вигляді із сітки -
рабіца,  а також встановити конструкції
огородження на території своєї земельної ділянки,  тому направила 22.02.2007 року припис про
виконання цих дій.

В
судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_2,  відповідно до вимог  ст.  60
ЦПК України не представили жодного доказу в підтвердження: -правомірності
встановлення огорожі,  місця встановлення
огорожі,  дати встановлення огорожі,  та вартості цієї огорожі. Тому із представлених
сторонами доказів неможливо встановити,
коли були встановлені бетонні основи та уголки для огорожі,  коли вони
були зруйновані,  де саме були
встановлені первісні уголки,  і потім де були вони знову встановлені. Із пояснень
свідка ОСОБА_7. вбачається,  що він
працював у позивачів восені 2006 року та весною 2007 року,  бетонні блоки він заливав по красці на
землі,  і ці блоки заходили на обидві
земельні ділянки,  і згідно розписки він
отримав 170 гр. за роботу у жовтині 2007 року,
а згідно постанови про накладення штрафу на відповідача - ОСОБА_4.  останній перешкоджав проведенню виконавчих
дій 25.09.2006 року,  тобто до виконання
цих робіт. Крім того позивачі у своєї позовній заяві зазначали,  що ще у 2005 році вони провели роботи по
бетонуванню 26 стовбців для огорожі.

Аналіз
приведених доказів,  дозволяє суду
зробити висновок про те,  що позивачами
ОСОБА_3. та ОСОБА_2.
відповідно до вимог  ст.  60 ЦПК України,  не доведено в судовому засіданні,  коли саме і що зруйнував ОСОБА_4.  і на території чиєї земельної ділянки,  проводились роботи по встановленні® металевих
конструкцій для огорожі,  тому не можливо
встановити,  які були спричинені збитки
ОСОБА_3,  тому суд приходить до висновку,  що ці вимоги є недоведеними в судовому
засіданні тому не підлягають задоволенню.

Крім
того,  ОСОБА_3. в позовній заяві зазначала,  що придбала за власні кошти цемент на суму 25
гр. для виконання вищезазначених робіт,
і просила стягнути ці кошти з відповідача,  але позивачкою,  відповідно до вимог  ст.  60
ЦПК України не надано жодного доказу в підтвердження цих витрат,  тому суд приходить до висновку,  що ці вимоги також є недоведеними в судовому
засіданні,  тому не підлягають
задоволенню.

ОСОБА_4.  у зустрічній позовній заяві зазначав,  що у жовтні 2006 року відповідачі,  без згоди з ним у його відсутність,  викопали шість ям та забетонували в них
стійки з металевого уголка,  на території його домоволодіння,  і відповідачі заступили на його землю
приблизно на 20 см.
,  що має для його суттєве значення.
ОСОБА_4.  також зазначив,  що конструкція забору виконана неякісно і
недбало,  що значно зіпсує зовнішній облік
його домоволодіння,  тому він витягнув
металеві уголки,  встановлені на його
території,  що підтверджено актом відділу
житлово-комунального господарства Калінінського району м.  Донецька від 21.02.2007 року. Також
ОСОБА_4.  зазначив,  що він заказав та оплатив роботи по витягуванню
бетонних блоків із ям і їх вивозу,  за що
заплатив 800 гр.

В
судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_8 підтвердив,  що він отримав від ОСОБА_4.  800 гр. за то,  що він витягнув бетонні блоки із землі та
вивіз їх за межі міста. Ці блоки він витягав із землі,  на території городу ОСОБА_4.  Згідно розрахункової квитанції №308002
ОСОБА_8. отримав 800 гр. 25.02.2007 року.

Але в
судовому засіданні ОСОБА_4,  відповідно
до вимог  ст.  60 ЦПК України не представлено жодного доказу
в підтвердження: що він оплатив вивіз бетонних блоків,  які були встановлені ОСОБА_2,  що ці блоки повинно було вивозити за
місто,  що ці блоки розміщувались саме на
його території і перешкоджали йому у

користуванні
земельною ділянкою. Крім того,  із
представлених сторонами доказів неможливо встановити,  коли були встановлені бетонні основи та уголки для огорожі,  коли вони були зруйновані,  де саме були встановлені первісні уголки,  і потім де були вони знову встановлені,  і що було вивезено із земельної ділянки
ОСОБА_4.

Також
суд відмічає суттєві протиріччя в поясненнях свідків,  так свідок ОСОБА_7. пояснював,  що він працював у позивачів восені 2006 року
та весною 2007 року,  бетонні блоки він
заливав по красці на землі,  і ці блоки
виходили за межі обох земельних ділянок,  і згідно розписки він отримав 170 гр. за
роботу у жовтні 2007 року,  а весною він
із тих самих блоків,  він знову робив
бетону основу,  для нових конструкцій для
огорожі,  а свідок
ОСОБА_8.3атверджує,  що він зимою 2007
року вивіз старі бетонні блоки,  що він
підтверджує квитанцією про оплату йому вартість робіт.

Аналіз
приведених доказів,  дозволяє суду
зробити висновок про те,  що ОСОБА_4
відповідно до вимог  ст.  60 ЦПК України,  не доведено в судовому засіданні,  що він оплатив вивіз бетонних блоків,  які були встановлені ОСОБА_2,  і що ці блоки повинно було вивозити за
місто,  і що ці блоки розміщувались саме
на його території і перешкоджали йому у користуванні земельною ділянкою,  тому не можливо встановити,  які були спричинені збитки ОСОБА_4,  тому суд приходить до висновку,  що ці вимоги є недоведеними в судовому
засіданні,  тому не підлягають
задоволенню.

У
відповідності зі  ст.  1167 ЦК
України моральна шкода заподіяна громадянину діями іншої особи,  що порушили його законні права
відшкодовується особою,  що заподіяла
шкоду.

ОСОБА_2. та ОСОБА_3. просили суд
стягнути з відповідача ОСОБА_4.  моральну
шкоду,  спричинену незаконними діями
відповідача,  а відповідач ОСОБА_4.  в свою чергу у зустрічних позовних вимогах
просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2.
та ОСОБА_3.  моральну шкоду,  спричинену також незаконними діями
позивачів,  але враховуючи,  що в судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження як позовні вимоги ОСОБА_2,  від імені якого діє ОСОБА_3,  до ОСОБА_4,
про стягнення матеріальної шкоди так і зустрічні позовні вимог ОСОБА_4
до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,
суд вважає,  що у задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної шкоди обом сторонам необхідно відмовити.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  103,  106 ЗК України,   ст.
ст.  1166,  1167 ЦК України,   ст.
ст.  57, 60, 61, 130, 131, 208,
209, 213 - 216, 218 ЦПК України суд,  -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,  від
імені якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  про
стягнення матеріальної та моральної шкоди,
відмовити.

У
задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної
шкоди,  відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до Калінінського
районного суду м.  Донецька протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області
через Калінінський районний суд міста Донецька протягом двадцяти днів,  після подання заяви про апеляційне оскарження
.