Справа № 22 ц -6289/ 2007                                      Головуючий в 1 -й інстанції -Остапенко Н.Г.
Категорія - 19/21                                                                     Доповідач - Прозорова М. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г. суддів - Прозорової М.Л.., Григорченка Е.І. при
секретарі - Білоконь Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу   за
апеляційною скаргою

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та  професійних захворювань в м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області та приєднавшося до неї Відкритого акціонерного
товариства «Дніпрококс" на рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 6 червня 2007 року по цивільної справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Дніпрококс», Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних    захворювань    в
м.    Дніпропетровську    Дніпропетровської    області
про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Дніпропетровську Дніпропетровської
області та Відкрите акціонерне товариство «Дніпрококс" звернулися до суду
з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська
від 6 червня 2007 року, де ставлять питання про скасування рішення суду, посилаючись
на те, що воно незаконне і необгрунтоване /а.с.111-І 14/.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволені частково.

Суд визнав недійсним розділ 6 акту розслідування нещасного випадку від 13
червня 2002 року, що стався 23 травня 2002 року на території
Відкритого акціонерного товариства «Дніпрококс» зі слюсарем-ремонтником
ОСОБА_4.

Суд визнав
недійсним акт №1 від 14 червня 2002 року про нещасний випадок невиробничого характеру,
що стався з ОСОБА_4.

Суд встановив
факт, що отримані ОСОБА_4, 23 травня 2002 року, на території Відкритого
акціонерного товариства «Дніпрококс», травми є нещасним випадком, пов'язаним з
виробництвом.

Суд
зобов'язав Відкрите акціонерне товариство «Дніпрококс» передати Відділенню

2

виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області справу ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд зобов'язав
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської області відшкодувати шкоду завдану смертю
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, - матері ОСОБА_1 та дітям - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
в порядку та розмірах, передбачених Законом України 105-ХІУ від 23.09.1999 року
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено
/а.с.101-103/.

Як на підстави
апеляційної скарги Відкрите акціонерне товариство «Дніпрококс" посилається
на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального
закону /а.с.111-114/.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та судового збору - скасуванню з постановлениям нового рішення
згідно п. 3,4 с 309 ЦПК
України, з наступних підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що наказом ВАТ «Дніпрококс» за №136 від 24.04.2002 року
ОСОБА_4 був прийнятий на роботу на посаду слюсаря-ремонтника коксового цеху
(а.с. 19, 28 том 1).

23 05.2002 року
ОСОБА_4 закінчивши виконання покладених на нього трудових обов'язків, прямуючи
додому, близько 15 години ЗО хвилин, за власною ініціативою з невстановлених
причин, значно відхилився від встановленої на підприємстві схеми маршруту
пішохідного руху по території заводу, затвердженої керівництвом ВАТ
«Дніпрококс» (а.с. 55, 165 т. 1) та під час виходу із санпропускника №4 і
слідуючи на прохідну №1 в районі цеха
сіркової очистки, в результаті падіння при пересуванні отримав
черепно-мозкову травму, яка призвела до його смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 7,12 т.1).

Згідно медичного
висновку (а.с. 12 т.1) смерть ОСОБА_4 настала в результаті гострої проникної відкритої черепно-мозкової травми, що
супроводжувалась крововиливом під мозкові оболонки та речовину головного
мозку, яке призвело до гострої епідиральної гематоми, розірвання правої
барабанної перепони, перебування у комі П ступеню, що в свою чергу викликало
зупинку серцевої діяльності.

З метою
розслідування даного факту, наказом №90-р від 31.05.2002 року Територіального
департаменту по нагляду за охороною праці по Дніпропетровській області, було
створено комісію для розслідуванню нещасного випадку зі смертельним наслідком
(а.с. 48 т.1). В результаті проведеної спеціальної перевірки вказаного факту,
був складений акт розслідування від 13.06.2002 року про причини нещасного
випадку, котрі не пов'язані з виконанням ОСОБА_4 своїх трудових обов'язків з
тих підстав, що даний нещасний випадок не був пов'язаний з виконанням ОСОБА_4
своїх трудових обов'язків, а стався під час його слідування з роботи пішки
додому (а.с. 6,49, 51 т.1).

Висновки
комісії ґрунтувалися на п.12 Положення про порядок розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою кабінету Міністрів України №1094 від 21.08.2001 року
(далі Положення), згідно якого за
висновками роботи комісії з розслідування не визнаються пов'язаними з
виробництвом і не складається акт за формою Н-1 про нещасні випадки, що
сталися з працівниками під час прямування на роботу чи з роботи пішки, на
громадському, власному або іншому транспортному
засобі, який не належить підприємству і не використовувався в інтересах цього підприємства
та п.13, згідно якого якщо за висновками роботи комісії з розслідування
прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою
Н-1, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ (невиробничий
травматизм).

3

Між тим статтею
14 Закону України N 1105-ХІУ від 23.09.1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» зазначено, що нещасний випадок
- це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним
трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала
смерть. В свою чергу згідно ч.2 п.6 вказаного Положення, яке діяло на момент
смерті ОСОБА_4, за висновками роботи комісії з розслідування визнаються
пов'язаними з виробництвом і складається акт за формою Н-1 про нещасні випадки, що сталися з працівниками під час
виконання трудових (посадових) обов'язків, а також ті, що сталися під
час: перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому
місці роботи протягом робочого часу починаючи з моменту приходу працівника на
підприємство до його виходу, який повинен фіксуватися відповідно до правил
внутрішнього трудового розпорядку, та ті, що сталися під час приведення в
порядок знарядь виробництва, засобів
захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання заходів
особистої гігієни.

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання
недійсним розділу 6 акту розслідування нещасного випадку від 13 червня 2002
року, визнання недійсним акту №1 від 14 червня 2002 року про нещасний випадок
невиробничого характеру, встановлення факту, що отримані ОСОБА_4 травми є
нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом, зобов'язання ВАТ передати Фонду
справу ОСОБА_4, зобов'язання Фонду відшкодувати шкоду завдану смертю ОСОБА_4
позивачам.

Приведені в
апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути підставою для скасування
рішення суду , оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками
суду по їх оцінці.

Відповідно ж до
ст.212 ЦПК України виключне право доказів належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному
та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши в
досить повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши
доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення в частині визнання
недійсним розділу 6 акту розслідування нещасного випадку від 13 червня 2002
року, визнання недійсним акту №1 від 14 червня 2002 року про нещасний випадок
невиробничого характеру, встановлення факту, що отримані ОСОБА_4 травми є
нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом, зобов'язання ВАТ передати Фонду
справу ОСОБА_4, зобов'язання Фонду відшкодувати шкоду завдану позивачам, смертю
ОСОБА_4, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і
підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих
сторін.

Що стосується
рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог у частині зобов'язання
відповідача ВАТ «Дніпрококс» скласти акт про нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1 за фактом травми ОСОБА_4, то колегія судців не може визнати рішення
суду першої інстанції у цій частині законним та обґрунтованим, а тому воно
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог
на підставі п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України з наступних підстав.

Відмовляючи у
задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що
немає потреби зобов'язувати відповідача ВАТ «Дніпрококс» складати акт за формою
Н-1, оскільки судом частково задоволені позовні вимоги і встановлений факт, що
травми отримані ОСОБА_4 23.05.2002 року на території ВАТ «Дніпрококс», є
нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом

При цьому суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що крім встановлення вказаного факту, суд також прийшов до
висновку про визнання недійсним акту №1 від 14.06.2002 року про нещасний
випадок невиробничого характеру і скасував його.   Між тим

4

згідно п. 13 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" підставою
для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, а також страхових виплат є
акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання
(отруєння) за встановленими формами.

На підставі
викладеного, колегія вважає за необхідне рішення у частині відмови у
задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача ВАТ «Дніпрококс»
скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 - скасувати і
постановити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, задовольнивши
часткову апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Дніпрококс».

Керуючись ст. ст. 303, 307,308, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської області та Відкритого акціонерного
товариства «Дніпрококс» -задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2007 року у частині
відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача ВАТ
«Дніпрококс» скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1
-скасувати.

Зобов'язати
Відкрите акціонерне товариство «Дніпрококс» скласти акт за формою Н-1 за фактом
нещасного випадку на виробництві, що трапився з ОСОБА_4 23 травня 2002 року об
16 годин 30 хвилин, на території Відкритого акціонерного товариства
«Дніпрококс», в наслідок чого ОСОБА_4 отримав відкриту черепно-мозкову травму,
яка призвела до його смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1.

В   іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.