УХВАЛА ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15 лютого 2007
року                                                    м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого: судді Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Нікушина
В.П.,

при секретарі Сніжко О.А.,

за участю сторін по справі: ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду Вінницької області від
19 листопада 2007 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних
відносин, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
встановлення порядку користування квартирою,

встановила:

У липні 2007 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення
шлюбних відносин, а саме двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, посилаючись при цьому на те, що з 02.10.1999 р. по
19.01.2005 р він перебував з ОСОБА_1 у шлюбі та
мають сина. Разом з ОСОБА_1
він проживав до січня 2004 року за договором найму за адресою: АДРЕСА_1. Однак, з січня 2004 року, тобто до розірвання шлюбу, шлюбні відносини між ними
фактично було припинено, відповідачка
забрала речі, які були набуті за час спільного проживання та повернулась із сином проживати до її батьків, з
якими проживає і на даний час. Згодом 09.08.2004
року ОСОБА_2 за власні кошти та за допомогою
коштів своїх батьків придбав квартиру АДРЕСА_1 вартістю 45893 грн. та зареєстрував її на своє ім'я. Відповідачка коштів на придбання
зазначеної квартири не надавала.

В свою чергу
ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
а саме квартири АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування даною квартирою. При цьому, ОСОБА_1 посилається на те, що вона перебувала з
ОСОБА_2 в

Справа № 22-217/08 р. Категорія 5

Головуючий 1-ї інстанції суддя
Михайленко А.В., Суддя-доповідач Медяний B.M.

зареєстрованому
шлюбі з 02.10.1999 р. по 19.01.2005 р. та мають сина. За час спільного проживання вони разом придбали за власні
кошти та кошти, подаровані їхніми батьками, квартиру
АДРЕСА_1 вартістю 45893 грн. її батьки при
цьому подарували їм на купівлю зазначеної квартири
21320 грн. Вважає, що факт придбання квартири під час шлюбу підтверджується тим, що вона дала свою згоду на її
придбання, що підтверджується нотаріально посвідченою її заявою її батьки
продали квартиру АДРЕСА_1 за 48000 грн.,
для себе придбали будинок в с Серебрія Могилів-Подільського району Вінницької області за 21300 грн., а тому мали
звідки дати їм дані кошти. Підтвердженням
факту придбання квартири за час шлюбу вона вважає свідчить також реєстрація її та сина у спірній квартирі.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.11.2007 року позов ОСОБА_2 задоволено та визнано за ОСОБА_2 право
особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, а зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не
погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її зустрічний
позов повністю задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити,
посилаючись при цьому на невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що
стало наслідком помилкового висновку суду.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1
та її представник апеляційну скаргу повністю підтримали та
просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

ОСОБА_2 та його представник апеляцію не визнали та заперечили про її задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та
задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи при цьому в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що 09.08.2004 року
між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2
було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 45893 грн. (а. с. 6, 14), яка згідно реєстраційного посвідчення була за реєстрована на ім'я ОСОБА_2
(а.с. 15) та згідно технічного паспорту перебуває у власності ОСОБА_2 (а. с.
16-18).

Рішенням Ленінського районного суду
м. Вінниці від 19.01.2005 року шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а.с.85).

Відповідно до довідки ЖЕК ТОВ «УЮТ» № 597 від 16.07.2007 р. в даній спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_1
та     ОСОБА_7 (а. с.
40).

Однак, відповідно до актів ЖЕК ТОВ «УЮТ»
перевірки (огляду) квартири АДРЕСА_1 від 15.09.2004 p.,
10.12.2004 p., 19.11.2005
p., 06.02.2005 p.,
15.03.2006 p. 27.10.2006
p., 15.05.2007 p.
слідує, що ОСОБА_1 у зазначеній
квартирі не проживає (а. с. 74-81).

Судом першої інстанції встановлено, що придбання
вищевказаної квартири ОСОБА_2 за його особисті
кошти підтверджується зокрема тим,
що вищевказаний договір купівлі-квартири було оформлено ним на своє ім'я. Також встановлено, що його батьки уклали з
банком кредитні договори. ОСОБА_2 продав житловий будинок, який належав йому на
праві особистої приватної власності. Продавець вищевказаної спірної квартири ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що грошові кошти за
квартиру йому передавав саме батько ОСОБА_2 -
ОСОБА_8, а з ОСОБА_1 та її батьками він не
зустрічався та домовленостей з ними не
досягав. Також встановлено, що комунальні послуги та інші обов'язкові платежі, пов'язані з користуванням квартири,
сплачував саме ОСОБА_2 Разом з тим,
суду не надано достатніх доказів, які б підтверджували факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Крім цього, місцевим судом встановлено, що правочин щодо
купівлі-продажу вищевказаної спірної
квартири відбувався в два етапи: в кінці 2003 року було розпочато переговори щодо купівлі спірної
квартири і в серпні 2004 року
після остаточного розрахунку за квартиру з продавцем було укладено договір купівлі-продажу. Відразу ж після купівлі
спірної квартири в ній було здійснено ремонтні роботи.

Не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції
твердження ОСОБА_1 стосовно того, що її батьки
надали кошти на придбання спірної
квартири, оскільки позивачем було доведено факт отримання його батьками кредиту та продажу будинку, а також надання
коштів від здійснення господарської
діяльності в магазині господарських товарів. Прямих доказів, які б
підтверджували факт надання коштів ОСОБА_1 та її батьком в судовому засіданні встановлено не було.

Судова колегія погоджується з такими висновки місцевого
суду та вважає, що вони є цілком
обґрунтованими, відповідають обставинам справи і зроблені з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 у
своїй апеляції не вказала на
докази та обставини, яким суд надав невірну оцінку. Посилання останньої лише на суб'єктивні твердження та міркування
зацікавлених свідків зі сторони
відповідачки, яким суд надав належу та правильну оцінку, не можуть бути доказами джерел коштів, які були використані
для купівлі спірної квартири.
Також ОСОБА_1 не надала належних доказів того, що рішення місцевого суду постановлено з порушенням
процесуального законодавства, а також не вказала,
які саме процесуальні норми було порушено
судом при його постановлені, або які норми процесуального права не застосував
суд під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Місцевим судом встановлено, про що не заперечувала
ОСОБА_1, що саме батько ОСОБА_2 - ОСОБА_8
підшуковував спірну квартиру,
проводив попередні переговори з продавцями, сплачував повну суму коштів за спірну квартиру. Також встановлено,
що на момент купівлі даної
квартири а ні ОСОБА_2, а ні ОСОБА_1 не мали достатніх джерел доходів, які б надавали їм можливість придбати цю
квартиру за свої спільні кошти. Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надала
суду належних письмових доказів того, що
спірна квартира купувалася за кошти її батьків або за кошти, що були зароблені під час її спільного сумісного проживання з ОСОБА_2

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира набута ОСОБА_2 за час окремого проживання та фактичного
припинення шлюбних відносин між ним
та ОСОБА_1, а тому цілком обґрунтовано визнано її його особистою
приватною власністю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів; та вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. З ст. 368 ЦК України слідує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 7 ст. 57 СК України передбачено, що у разі, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і
кошти, що належали одному з подружжя,
то частка у цьому майні, відповідно до розміру його внеску, є його
особистою приватною власністю.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте
дружиною (чоловіком) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому)
особисто, є особистою приватною власністю дружини (чоловіка).

Згідно ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати право
особистою приватною власністю дружини
(чоловіка) майно, набуте нею (ним) за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків
місцевого суду і не впливають на правильність прийнятого
ним рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304,
307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду Вінницької області від
19 листопада 2007 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з
моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі двох місяців
з дня її проголошення до Верховного Суду України.