Справа № 2 - 6
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007
року Чортківський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого
суду судді ПАРФЕНЮКА В.І. при секретарі ЮЖДІ Л.С.

з участю
адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4,  третьої особи -
приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу ЛЕСЕЙКО С. В.
про визнання недійсними договорів дарування будинковолодіння та присадибної
земельної ділянки,  -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні
2006 року позивачка ОСОБА_1  звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4,  третьої особи
- приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу ЛЕСЕЙКО С.
В. про визнання недійсним договору дарування.

В
позовній заяві позивачка вказала,  що в
АДРЕСА_1 їй належав на праві приватної власності житловий будинок та літня
кухня.

Оскільки
вона є непрацездатною,  так як являється
інвалідом 2-ї групи загального захворювання,
одержує мінімальну пенсію,  то
вона домовилась з своїм старшим сином ОСОБА_4
про те,  що вони укладають договір
довічного утримання,  за яким той буде
надавати їй щомісячну матеріальну допомогу,
тобто забезпечувати її довічним утриманням та доглядом.

Однак
насправді приватний нотаріус уклав та оформив не договір довічного
утримання,  який вона мала на увазі,  і який відповідав її бажанню,  а договір дарування,  що не відповідає домовленості з сином та її
волевиявленню.

З одної
сторони при укладенні правочину /договору/ вона помилилася щодо юридичної
природи договору / ст.  229 Цивільного
кодексу України/,  а з другої син обманув
її і замість договору довічного утримання уклав з нею договір дарування,  що зовсім не відповідало її волевиявленню /
ст.  230 Цивільного кодексу України/.

Внаслідок
юридичної неусвідомленості щодо природи договору помилково був укладений
договір дарування замість договору довічного утримання,  чого вона бажала і що відповідало її
волевиявленню.

Після
укладення договору відповідач ніякої матеріальної допомоги її не дає,  жодного догляду за нею не здійснює,  через що даний договір не може залишатись в
силі.

Під час
судового розгляду справи позивачка доповнила позов також вимогами про визнання
недійсним договору дарування присадибної земельної ділянки площею 892 кв.
м,  що також знаходиться АДРЕСА_1,  який посвідчений 19 квітня 2006 року
приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу,

вказавши,  що такий договір вона взагалі не укладала і
про його існування вона дізналася лише під час судового розгляд справи.

В
судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримує,  просить їх задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_4 позов не визнає. Пояснив,  що в
січні 2006 року він виїхав на роботу в США.
Перед від'їздом не було ніякої розмови з позивачкою щодо переоформлення на
нього будинковолодіння та земельної ділянки АДРЕСА_1. Не телефонував він з
цього приводу до позивачки,  коли вже
знаходився в США,  і не просив її
подарувати вказане будинковолодіння та земельну ділянку. Про укладені договори
дарування дізнався від дружини,  коли
знаходився за кордоном.  Просить
відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог.

Представник
відповідача ОСОБА_5 пояснила,  що в
квітні 2006 року до неї зателефонувала позивачка і сказала,  що вона хоче подарувати хату і земельну
ділянку відповідачу. Договір дарування посвідчувався в приватного нотаріуса
ЛЕСЕЙКО С. В.,  яка перед цим роз'яснювала позивачці суть такого
договору. Ніяких розмов про укладення договору довічного утримання з позивачкою
тоді не велося. В нотаріуса позивачка читала тексти підготовлених договорів і
зауважень з її сторони не було. Також просить в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Третя
особа приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу ЛЕСЕЙКО
С. В. пояснила,  що до укладення
оспорюваних договорів до неї звернулась позивачка,  яка повідомила,  що хоче подарувати хату та земельну ділянку
своєму синові і запитала її,  які для
цього необхідно зібрати документи. Вона написала їй,  які документи потрібно для укладення договору
дарування будинковолодіння і які для дарування земельної ділянки. Також вона
роз'яснювала їй зміст договору дарування. Через кілька днів позивачка принесла
необхідні документи і вона оформила відповідні договори дарування
будинковолодіння та земельної ділянки. Позивачка уважно читала тексти
підготовлених нею договорів і лише після цього їх підписала. Ніяких зауважень
при цьому з її сторони не було.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  третьої особи,  свідків,
дослідивши докази,  приходить до
висновку,  що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних мотивів.

Судом
встановлено,  що 19 квітня 2006 року між
позивачкою та відповідачем,  інтереси
якого згідно доручення представляла ОСОБА_5,
було укладено договори дарування жилого будинку,  літньої кухні та земельної ділянки,  розташованих АДРЕСА_1,  які посвідчено приватним нотаріусом
Чортківського районного нотаріального округу ЛЕСЕЙКО С. В..

Відповідно
до вимог п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року
№ 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» /з наступними
змінами та доповненнями/ угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками,  передбачених законом.

Тому в
кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих
обставин,  з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно
до ч. 1  ст.  229 Цивільного кодексу України,  якщо особа,
яка вчинила правочин,  помилилася
щодо обставин,  які мають істотне
значення,  такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне
значення має помилка щодо природи правочину,
прав та обов'язків сторін,  таких
властивостей і якості речі,  які значно
знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.  Помилка щодо мотивів правочину не має
істотного значення,  крім випадків,  встановлених законом.

Пленум
Верховного Суду України у п. 11 вищеназваної постанови роз'яснив,  що під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною суб'єкта,
предмета чи

інших
істотних умов угоди,  що вплинуло на її
волевиявлення,  при відсутності якого за
обставинами справи можна вважати,  що
угода не була б укладена.

Згідно
ч. 1  ст.
230 Цивільного кодексу України,
якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо
обставин,  які мають істотне значення
/частина перша статті 229 цього Кодексу/,
такий правочин визнається судом недійсним.

Обман
має місце,  якщо сторона заперечує
наявність обставин,  які можуть
перешкодити вчиненню правочину,  або якщо
вона замовчує їх існування.

Відповідно
до вимог п. 12 постанови Пленуму при вирішенні позовів про визнання угоди
недійсною суди повинні мати на увазі,  що
такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману,  насильства,
погрози,  зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони
обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони
укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Під
обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди,  шляхом повідомлення відомостей,  що не відповідають дійсності або замовчування
обставин,  які мають істотне значення для
угоди,  що укладається.

У
відповідності з вимогами п. 16 постанови Пленуму при вирішенні питання про
визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати таке:

а/,  недійсність угоди може бути підтверджена
будь-якими з передбачених Цивільно-процесуальним кодексом засобами
доказування,  якщо інше не передбачено
законом.  Однак ціна та інші істотні
умови угоди ,  укладеної в простій чи
нотаріальній формі,  не можуть бути
встановленими на підставі показань свідків,
крім випадків кримінальнокараних діянь.

Враховуючи
вищенаведені вимоги чинного законодавства,
що стосуються визнання угод недійсними,
суд вважає,  що позивачкою не
доведено,  передбаченими  ст.  57
Цивільно-процесуального кодексу України засобами доказування такі обставини
укладення угод,  на які вона посилається
в своїй позовній заяві,  і які можуть
бути підставою для визнання їх недійсними.

Пояснення
самої позивачки з приводу таких обставин є суперечливими. В позовній заяві
позивачка вказує,  що вона мала намір
укласти договір довічного утримання,  а
нотаріус оформила договір дарування. В судовому засіданні позивачка
пояснювала,  що про існування такого виду
договору як договір довічного утримання вона дізналася пізніше,  вже після укладення оспорюваних договорів.

При
цьому суд враховує,  що позивачка сама
була ініціатором укладення вищезазначених договорів дарування,  вона самостійно для оформлення договорів в
нотаріальній конторі збирала відповідні документи в бюро технічної
інвентаризації та районному відділу земельних ресурсів,  а тому угоди було укладено за волевиявленням
позивачки і зі сторони відповідача та його представника ніяких дій направлених
на те,  аби позивачка уклала такі угоди
не було.

Крім
цього,  позивачкою не заперечується,  що підписи на укладених угодах належать їй.

При
винесенні рішення суд також враховує,  що
позивачка має інше житло,  що знаходиться
в м.  Чорткові по вул.  Підгірна,
8,  в якому вона фактично в даний
час проживає.

Опитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_7,
ОСОБА_6 та ОСОБА_8  в судовому
засіданні не підтвердили обставини,  які
свідчили би,  що договори дарування
позивачкою було укладено внаслідок помилки чи обману.

Отже,  суд приходить до висновку,  що договори дарування позивачка здійснила не
внаслідок помилки чи обману,  а внаслідок
свідомих дій і підстав для визнання їх недійсними судом не встановлено. Також в
судовому засіданні не доведено,  що
договір дарування земельної ділянки позивачкою не укладався.

Враховуючи
наведене,  керуючись  ст.
ст.  203,  215,
229,  230 Цивільного кодексу
України,  п.п. 2,  11,
12,  16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними»,
ст.  ст.  213,
215 Цивільно-процесуального кодексу України,  суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити
за недоведеністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третьої особи - приватного нотаріуса Чортківського районного
нотаріального округу ЛЕСЕЙКО С. В. про визнання недійсними договорів дарування
будинковолодіння та присадибної земельної ділянки,  що знаходяться АДРЕСА_1,  які було укладено 19 квітня 2006 року та
посвідчено приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу
ЛЕСЕЙКО СВ..

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження та апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської
області через Чортківський районний суд.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів
після його проголошення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження або без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо скарга подається у
строк,  встановлений для подання заяви
про апеляційне оскарження.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо таку заяву не буде
подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.