Справа № 33ц- 867кс/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Лисенка П.П., Данилової
О.О., Кутової Т.З.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та
зустрічному позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання майна
спільною власністю подружжя та визнання угоди недійсною за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від
15 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 6
червня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні
2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні будинком по АДРЕСА_1. Позивачі
посилалися на те, що за договором купівлі-продажу від 21 квітня 2004 року
придбали цей будинок у власника ОСОБА_4 Але за цією адресою зареєстроване місце
проживання колишньої дружини продавця - ОСОБА_3, яка фактично має інше постійне
місце проживання. Посилаючись на те, що така реєстрація створює додаткові
труднощі та перешкоджає повноцінному здійсненню права власності, позивачі
просили усунути перешкоди, давши дозвіл органам внутрішніх справ на зняття
ОСОБА_3 з реєстрації за даною адресою.

ОСОБА_3
звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання
будинку АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя та визнання договору купівлі-продажу
від 21 квітня 2004 року недійсним, посилаючись на те, що це майно придбане за
спільні кошти ч.1енів сім'ї, а угоду укладено без її згоди з порушенням вимог
закону.

Рішенням
Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2006 року,
залишеного без зміни ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 6
червня 2006 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, на ОСОБА_3
покладено обов'язок не чинити перешкоди у користуванні власністю та подати
заяву до органів внутрішніх справ про зняття з реєстрації за цією адресою. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення місцевого та апеляційного суду
скасувати та задовольнити її зустрічні вимоги, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1
та ОСОБА_2 Відповідачка посилалася на те, що суди невірно застосували норми, що
регулюють право власності, та норми сімейного законодавства.

Колегія
вважає, що підстави для перегляду оскаржених судових рішень відсутні, виходячи
з наступного.

Відповідно
до ст.ст.22,25,27,28 КпШС, який діяв під час виникнення спірних правовідносин,
до спільної власності подружжя належить майно, нажите ними у період шлюбу, а
також майно, що належало кожному з подружжя і було визнано спільною сумісною
власністю за шлюбним контрактом або ж судом з тих підстав, що за час

шлюбу його
цінність істотно збільшилася внаслідок трудових чи грошових витрат другого з
подружжя або їх обох.

Особи,
які внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин придбали майно,
набувають права спільної сумісної власності на нього не на підставі ст.22 КпШС,
якою регулюються майнові відносини під час шлюбу, укладеного в державних
органах РАГСу, а на підставі норм цивільного права (ст. 17 Закону України «Про
власність /далі Закон/).

Вирішуючи
зустрічні позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок
придбано ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, а тому спір між сторонами регулюється нормами цивільного
права. Не встановивши, що це майно придбане на підставі угоди про створення
спільної власності, внаслідок спільної праці та на спільні кошти сторін, суд
відмовив у визнанні будинку спільною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а відповідно
і у визнанні недійсною угоди, укладеною без згоди відповідачки.

З такими
висновками суду першої інстанції та застосуванням ним норм матеріального права
погодився і суд апеляційної інстанції.

Відповідно
до вимог ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги
перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або /та/ вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Посилання
в касаційній скарзі на невірне застосування судом ст. 17 Закону пов'язане з
невірним тлумаченням змісту цієї норми та роз'яснень вищих судових інстанцій.
Факт сумісного проживання сторін та фактичних шлюбних відносин сам по собі не
може бути достатньою підставою для визнання набутого майна спільною сумісною
власністю.

Оскільки
спірні правовідносини виникли під час дії КпШС України 1969 року та ЦК УРСР 1963 року,
посилання касатора на норми СК України та ЦК
України 2003 року безпідставні.

Діючи в
межах доводів касаційної скарги, колегія не дає оцінки правильності
застосування судом норм матеріального права при вирішенні позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оскільки
з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне
застосування судом норм матеріального чи порушення судом норм процесуального
права, відсутні і передбачені ч. 1 ст.338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення, колегія вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 15 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 6 червня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.