Справа № 2-1016/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель                                                                                                             01
червня 2007 року

Ковельський міськрайонний
суд Волинської області

під головуванням судді
Лапіна О.Ф.,

за участі секретаря       Зикової М.О.,

позивача          ОСОБА_1,

представника відповідача, третьої особи на стороні
відповідача - ОСОБА_2., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі
справу за позовом ОСОБА_1до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати  за час вимушеного  прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення на роботі на посаді
заступника голови правління та виплату грошової компенсації за час вимушеного
прогулу з 15.05.2007 року до дати фактичного поновлення на роботі та стягнення
моральної шкоди; одночасно ставить питання про покладання обов'язку по покриттю
шкоди заподіяної товариству у зв'язку із оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу на службових осіб підприємства, винних у незаконному звільненні.

В
обґрунтування позовних вимог вказує, що 14 липня 2003 року, відповідно до
наказу по ВАТ № 62-а-к призначений на посаду першого заступника голови
правління ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказує, що 15 травня 2007 року його було звільнено з
роботи за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п.1 ст. 41 КЗпП
України. Вказане звільнення вважає незаконним із наступних підстав. Так, у
мотивувальній частині наказу не зазначено, яке саме грубе порушення ставиться
йому в провину, якими саме діями воно вчинене та не наведено доказів на
ствердження даного факту; також вказує, що відповіді на ці запитання він не
отримав і при ознайомленні з наказом, зокрема, позивач стверджує, що йому не
роз'яснено які саме трудові обов'язки ним порушено, чим ці обов'язки
передбачені та чи доведені вони йому до відому в установленому законом порядку.
Крім того, позивач вказує, що в порушення ст. 47 КЗпП України при звільненні
йому не видано належним чином оформлену трудову книжку і не проведено повний
розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Покликаючись на вищевказані
обставини а також на те, що дане дисциплінарне стягнення в порушення вимог ч.3
ст. 149 КЗпП України не відповідало тяжкості вчиненого проступку і заподіяній
шкоді, при цьому не враховано попередню роботу позивача, та, крім того, в
супереч вимог ч.1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарне стягнення накладене
неправомочним органом, - просить поновити його на попередній роботі та вирішити
питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня
звільнення по дату фактичного поновлення, відповідно до даних про його
середньомісячний заробіток на підприємстві.

В
обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди позивач вказує
на те, що звільнення його з роботи із негативних підстав призвели до втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації
життя, в тому числі й для пошуку джерел до існування, необхідності доводити
власну невинуватість перед колегами, знайомими. Вказує, що враховуючи
значимість посади, займаної ним у товаристві -морально страждає від негативного
сприйняття його як керівника, ч.1ена правління та депутата обласної ради,
оскільки часто отримує запитання щодо вказаного факту. Незаконне звільнення
сприйняв як приниження, оскільки пропрацював на даному підприємстві більше 20
років та за даний період роботи будь-яких дисциплінарних стягнень не мав. Крім
того, незаконне звільнення нанесло шкоду авторитету позивача і репутації як
батька та глави сім'ї, в стосунках із ч.1енами родини та дітьми відчуває
постійний дискомфорт. Наголошує, що переживає факт незаконного звільнення і з
огляду на можливість подальшого працевлаштування та необхідності в майбутньому
пояснювати причини звільнення можливим роботодавцям. Заподіяну моральну шкоду
оцінює в п'ять тисяч гривень.

У
судовому розгляді позивач позов підтримав повністю з підстав викладених у
заяві, уточнивши при цьому, що заявлена ним до стягнення сума моральної шкоди
становить п'ять тисяч гривень, і саме вказану суму він просить стягнути із
відповідача на йог користь. Додатково суду пояснив, що і по даний час не
розуміє, за який саме проступок було накладено таке дисциплінарне стягнення як
звільнення і пояснень від керівництва він не отримав. Крім того, вказав, що
всупереч чинному законодавству, зокрема ст. 33 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад» керівник підприємства взагалі не попередив про майбутнє
звільнення обласну раду, депутатом якої є позивач. Також наголосив, що за весь
період роботи на підприємстві не мав жодного зауваження, а тому звільнення як
дисциплінарне стягнення вважає надто суворим та невідповідним стягненням. За
вказаних обставин просить позов задовольнити та поновити його на роботі на
посаді заступника голови правління та виплатити грошову компенсацію за весь час
вимушеного прогулу. Відповідно до чинного трудового законодавства прохає
покласти обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної товариству у зв'язку із
оплатою працівникові часу вимушеного прогулу - на голову правління
підприємства. Покликаючись на викладені в позові мотиви просить стягнути з
відповідача на його користь 5000 грн. моральної шкоди.

Представник
відповідача та третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог позов
не визнав повністю та пояснив, що звільнення ОСОБА_1проведено у відповідності
із чинним трудовим законодавством, він як керівник підприємства діяв правомірно
та будь-яких порушень не допускав. Так, останній допустив прогул за що і був
звільнений із займаної посади. Не заперечив, що дійсно до позивача раніше
дисциплінарні стягнення не застосовувались, однак він неодноразово усно попереджався
у зв'язку із невиконанням вказівок керівника, що представник відповідача вважає
порушенням дисципліни. Не заперечив також і того факту, що при вирішенні
питання про звільнення за прогул будь-які пояснення від ОСОБА_1 не відбиралися.
Також зазначив, що питання про звільнення вирішено ним, як керівником
підприємства - головою правління ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки саме ним видавався
наказ про прийняття ОСОБА_1 на посаду першого заступника на підставі особистої
заяви останнього, а не на підставі рішення колективного керівного органу
підприємства. З наведених мотивів просить у позові відмовити

Заслухавши
доводи сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до
висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Судом
встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як
вбачається із виписки із наказу по ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.05.2007 року № 26-к
ОСОБА_1з 15 травня 2007 року звільнено з роботи першого заступника голови
правління за одноразове грубе порушення трудових обов'язків на підставі ст. 41
п.1 КЗпП України.

Відповідно
до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового
грубого порушення трудових обов'язків заступником керівника підприємства, у
станови організації.

Аналізуючи зміст п.1 ст. 41 КЗпП України слід відзначити, що звільнення за
вказаною нормою закону є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням
правил, встановлених для застосування таких стягнень.

Так, Пленум
Верховного Суду України у п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду від
06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів",
вказав, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за пунктами З, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП,
чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями
147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні
ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 27 вказаної Постанови, - вирішуючи
питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з
характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло
бути завдано) шкоду.

Зі
змісту ст. 147-1 вбачається, що дисциплінарне стягнення застосовується органом,
якому надано право прийняття на роботу ( обрання, затвердження і призначення на
посаду) даного працівника.

Як
вбачається із статуту ІНФОРМАЦІЯ_1 ( п. 10.11) до компетенції Голови Правління
належать всі питання ведення справ товариства, та беручи до уваги п.п. 10.1 та
10.2 останній не може виконувати лише повноважень, віднесених до виключної
компетенції Загальних зборів, Спостережної Ради та Правління. Відповідно до п. 8.З.; п. 10.4 Статуту до виключної компетенції Загальних зборів
Товариства відноситься питання обрання та відкликання Голови та ч.1енів
виконавчого органу товариства (правління). Однак, зі змісту Статуту не
вбачається, що до компетенції Загальних Зборів чи правління відноситься
вирішення питання про призначення чи звільнення першого заступника чи
заступника Голови Правління.

Окрім
того, як стверджено в ході судового розгляду відповідачем та як вбачається із
витягу з наказу по ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.07.203 року № 62-а-к, виданого Головою
Правління ВАТ, - ОСОБА_1 з 23.06.2003 року переведено першим заступником голови
правління на підставі його особистої заяви, а не на підстав рішення
колективного органу -Загальних Зборів ВАТ.

Таким
чином суд приходить до висновку, що рішення про застосування дисциплінарного
стягнення - звільнення з роботи першого заступника голови правління застосовано
правомочною особою, тобто особою, наділеною правом прийняття на роботу даного
працівника.

Строки для застосування дисциплінарного стягнення, передбачені ст. 148 КЗпП України не порушено.

Однак, як встановлено із пояснень позивача та стверджено представником
відповідача, всупереч вимог ст. 149 КЗпП України будь-яких пояснень, ні усних,
ні письмових, з приводу порушення трудової дисципліни від позивача не
відбиралось.

Окрім
того, ні на момент ознайомлення із наказом цро звільнення ні на час судового
розгляду представник відповідача не вказав, у чому саме виразилося грубе
порушення трудової дисципліни, якими винними діями позивача воно вчинене та за
яких обставин, яка шкода заподіяна цими діями та не представив будь-яких
доказів щодо вказаних обставин.

Вказані обставини мають значення для ухвалення рішення у справі, а тому,
відповідно до ч. З ст. 60 ЦПК України, - підлягають доказуванню

Згідно
ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також
суд приймає до уваги доводи позивача про порушення відповідачем вимог ч.3 ст.
33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», відповідно до якої
депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу за умови його попередження в порядку встановленому
законом, причому, про таке попередження відповідний власник або уповноважений
ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду, -
оскільки представником відповідача не заперечено, що таке попередження обласній
раді не надсилалося.

За
вказаних обставин суд вважає звільнення позивача безпідставним та таким, що не
відповідає вимогам чинного законодавства.

Частиною
1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

Таким чином, ОСОБА_1слід поновити на роботі на посаді першого заступника
Голови правління відкритого акціонерного товариства ІНФОРМАЦІЯ_1

Частина
2 даної статті вказує, що при винесенні рішення про поновлрння на роботі орган,
який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи
незаконне звільнення ОСОБА_1; період вимушеного прогулу останнього з дня
звільнення по день постановления
рішення та довідку про його середній заробіток, видану
ІНФОРМАЦІЯ_1 за вих. № 261 від 31.05.2007 року, - з ІНФОРМАЦІЯ_1 слід стягнути
в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15
травня по 01 червня 2007 року в розмірі 780 ( сімсот вісімдесят) грн. 12 коп.

Відповідно
до ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно
звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно
до п. 2 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення заробітної плати в
межах одномісячного заробітної плати та поновлення на роботі підлягає до
негайного виконання.

Як
встановлено на підставі доказів, досліджених в ході судового розгляду до
компетенції Голови Правління належать всі питання ведення справ товариства, у
тому числі й питання звільнення та застосування дисциплінарних стягнень.
Вирішуючи дані питання керівник повинен діяти в межах наданих йому повноважень
та у відповідності до вимог чинного законодавства. Як встановлено в ході
судового розгляду, при вирішенні питання про

накладення такого
дисциплінарного стягнення як звільнення, Голова Правління ІНФОРМАЦІЯ_1 не
дотримався вимог чинного трудового законодавства, зокрема, ст. 149 КЗпП
України, та допустив незаконне звільнення працівника.

- На
підставі вищевикладеного та у відповідності до вимог ст. 237 КЗпП України на
Голову Правління ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 слід покласти обов'язок покрити шкоду,
завдану ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу в
розмірі 780 грн. 12 коп.

Позовні
вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно
до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи
із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та
обсяг страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, тяжкості
вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення попереднього стану, - суд приходить до висновку, що з
відповідача слід стягнути на користь позивача 2000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

У решті позову слід відмовити.

Відповідно
до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 слід стягнути на користь
держави державне мито в розмірі 59 ( п'ятдесят дев'ять ) грн. 50 коп. та
витрати за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 367 ЦПК України,
ст.ст. 235, 237, 237-1 КЗпП України, -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити
частково.

ОСОБА_1поновити
на роботі на посаді першого заступника Голови правління відкритого акціонерного
товариства ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути
з ІНФОРМАЦІЯ_1 / м. Ковель, вул. Володимирська, 154; р/р 006 в
Промінвестбанку м. Ковель, МФО 303194, / на користь ОСОБА_1середній заробіток за час вимушеного прогулу
в розмірі 780 ( сімсот вісімдесят) грн. 12 коп.

. Стягнури з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 2000 ( дві тисячі) грн.
моральної шкоди.

Зобов'язати
голову правління ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 покрити шкоду, завдану ІНФОРМАЦІЯ_1 у
зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу в розмірі 780 грн. 12
коп.

Стягнути
з ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь держави державне мито в розмірі 59 ( п'ятдесят дев'ять
) грн. 50 коп. та витрати за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи
мито в^озмірі 30 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення
суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за
час вимушеного прогулу в межах одномісячного заробітної плати, а саме, в
частині стягнення 780 грн. 12 коп., - підлягає до негайного виконання.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з ^дня його проголошення та поданням апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подачі
апеляційної скарги без попереднього подання заяви - протягом строку,
встановленого для подання заяви про апеляційне оскарження.

,
Рішенця набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.