Р І Ш Е Н НЯ                                                                                Справа
№2-1479/07р

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 вересня 2007
року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Тустановського О.М.

при секретарі -
Ніколаєнко Г.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права
власності на 1/2 частину житлового будинку,
суд

ВСТАНОВИВ:

16.07.2007
року ОСОБА_1.  звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2. про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання
права власно­сті на 1/2 частину житлового будинку.

В позові
ОСОБА_1.  посилається на те,  що з відповідачкою він перебу­вав в
зареєстрованому шлюбі з 29 лютого 1980 року по 16 лютого 1999 року. За період перебування
в зареєстрованому шлюбі вони з ОСОБА_2. збудували житловий будинок по АДРЕСА_1 в м.  Вознесенську Миколаїв­ської області. Земельна
ділянка для будівництва вказаного житлового будинку надавалася на підставі
рішення загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Прогрес»,  затвердженого рішенням Вознесенського
райвинкому №335 від 20 вересня 1983 року. Відповідно до вказаних документів
виконавчий комітет Вознесенської міської ради своїм рішенням дозволив йому
будівництво житлового будинку за вказаною адресою,  який з господарчими спорудами по­будований в
1990 році.

Після
розірвання шлюбу в листопаді 2001 року ОСОБА_2. звернулася з заявою про
затвердження акту закінчення будівництва та здачі до експлуата­ції будинку до
викокому Вознесенської міської ради,
який своїм рішенням №171 від 23.11.2001 року затвердив вказаний акт про
закінчення будівництва в 1990 році будинку по АДРЕСА_1. На підставі
вказаного рі­шення відповідачка зареєструвала в Вознесенському МБТІ право
власності на вказаний будинок. З 1986 року він зареєстрований за адресою:
м.  Вознесенськ Миколаївської
області,  АДРЕСА_1.

Тільки
після того як в місцевій газеті 3 травня 2007 року відповідачка помістила
об»яву про термінову продажу нашого будинку,
він взнав про пору­шення його права відносно вказаного будинку,  який є їх спільною сумісною власністю.

Вважає,  що строки пропуску позовної давності за
захистом свого права ним пропущені з поважних причин.

2

В судовому засіданні
ОСОБА_1.  просив поновити строки
позовної да­вності ,  поділити
спільне сумісне майно та визнати за ним право власності на 1/2 частину
житлового будинку,  яке розташоване по
АДРЕСА_1 в
м.  Вознесенську Миколаївської області.

Відповідачка
- ОСОБА_2. позов не визнала,  так як у
позивачем без по­важних причин пропущені строки позовної давності. Крім
того,  відповідачка пояснила,  що дійсно з позивачем перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 1983 року по 1990 рік. Будівництво житлового будинку ними
було закінчено в 1990 році,  позивач
розлучився з нею в 1999 році і виїхав на інше постійне місце проживання. У
нього було достатньо часу для того,  щоб
оформити право вла­сності на житловий будинок,
але не був зацікавлений в цьому. В 2001 році во­на оформила право
власності на житловий будинок. За весь час з 1999 року по сьогоднішній час
позивач не здійснював ніяких заходів щодо встановлення факту чи оформлення
права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1в м.  Вознесенську.

ОСОБА_3.
як третя особа,  що не заявляє
самостійних вимог,  позовні вимоги
ОСОБА_1.  не визнала та просила відмовити
йому в позові.

Заслухав
пояснення сторін,  третьої особи,  допитав свідків,  дослідив ма­теріали справи,  суд дійшов висновку,  що позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно  ст. 55 Конституції України права і свободи
людини і громадянина захищаються судом.

ст. 16 ч.1 Цивільного Кодексу України
передбачено,  що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права
та інтересу. На підставі  ст. 7 Сімейного
кодексу України ко­жен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1.  і ОСОБА_2. знаходились в шлюб­них відносинах
з 29 лютого 1980 року по 16 лютого 1999 року. За час суміс­ного життя в 1983
році вони почали будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.  Вознесенську Миколаївської області,  будівницт­во якого закінчено в 1990 році.
Зазначений факт підтверджується актом про закінчення будівництва та здачі до
експлуатації індивідуального домоволо­діння від 22.11.2001 року,  показаннями самих сторін,  свідка ОСОБА_4. (а.с. 23).

Відповідно
до рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ра­ди від 13.12.1983
року,  №622 дозволено ОСОБА_1.  будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1. в м.  Вознесенську.

Згідно
Прикінцевих Положень Сімейного Кодексу України сімейний Кодекс в редакції 2004
року поширюється на відносини,  тобто
ті,  які,
виник­нувши до набрання ним чинності,
продовжують існувати на час початку його дії.

Згідно
ч. 1  ст. 60 Сімейного Кодексу України
майно,  набуте подружжям за час
шлюбу,  належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної вла­сності.

з

З
матеріалів справи вбачається,  що шлюб
між сторонами розірваний 16 лютого 1999 року,
що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлю­бу,  тобто сторони перебували в шлюбних відносинах
під час будівництва жи­тлового будинку,
який закінчено в 1990 році.

Відповідно
до ч.1  ст. 70 Сімейного Кодексу України
у разі поділу майна,  що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є рівними,  якщо інше не визначено домовленістю між ними
або шлюбним договором.  Таким чином,  на підставі визначених законів ОСОБА_1.  має право як чоловік на 1/4 частину житлового
будинку,  який роз­ташований в м.  Вознесенську Миколаївської області, АДРЕСА_1.
Незважаючи на те,  що житловий будинок
прийнятий в експлуатацію в 2001 році,
тобто після розлучення сторін,  і
в свідоцтві про право власності на будинок власником зазначено ОСОБА_2.,  це ще не значить,  що вона є одно­осібним власником будинку.

Також
суд не вбачає підстав для відступу від засади рівності часток по­дружжя.,  оскільки ніякими доказами не
підтверджено,  що позивач не дбав про
матеріальне забезпечення сім»ї,
приховував,  знищив чи пошкодив
спільне майно,  чи витрачав його на шкоду
інтересам сім»ї,  тобто не встановлені об­ставини,  які позбавляли право ОСОБА_1.  на рівну частину спільної сумісної власності
подружжя.

Ствердження
відповідачки в тій частині,  що
ОСОБА_1.  не прийняв участі в
витратах,  пов»язаних з оформленням
будинку до експлуатації,  як співвласник
спільної сумісної власності не брав участі у витратах на управ­ління,  утримання та збереження майна,  у сплаті податків,  зборів,
а тому не може бути визнаним власником частини будинку,  судом до уваги не прийма­ється. Відповідачка
в установленому законом порядку може звернутися до су­ду про повернення їй
частково понесених витрат,  вказаних
вище.

Відповідно
до вимог  ст. .261 ЦК України,  за
загальним правилом,  пере­біг загальної
позовної давності починається з дня,
коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Оскільки позивач про намір ОСОБА_2. продати житловий будинок дізнався в травні
2007 року,  з 1986 року зареєстрований по
АДРЕСА_1,  що знайшло своє підтвер­дження в судовому засіданні,  твердження ОСОБА_2. та її представника сто­совно
пропуску ОСОБА_1.  строку позовної
давності,  не може бути прийняте судом до
уваги.

На
підставі вищевикладеного,  згідно  ст.
ст.  55 Конституції України,   ст. . 16 ЦК України,   ст.  7,  60,  70
Сімейного Кодексу України,
керуючись  ст.  ст. 10, 11, 174, 213-215,  218 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити повніс­тю.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 в м.
Вознесенську Миколаївської області,
що є об»єктом права спільної сумісної власності,  по­ділити таким чином.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на Vi частину житлового будинку,  який розташований в м.  Вознесенську Миколаїв­ської області, АДРЕСА_1.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на Vi час­тину житлового будинку,  який розташований в м.  Вознесенську Миколаївсь­кої області, АДРЕСА_1.

Скасувати
заборону на вчинення дій по відчудженню житлового будин­ку,  який розташований в м.  Вознесенську Миколаївської області, АДРЕСА_1.

На
рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Ми­колаївської
області встроки,  передбачені  ст. .294 НІЖ України.