АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№33ц- 955 кс /07                      Головуючий
у першій інстанції Циганаш І.А.
Категорія   34                                          Суддя
- доповідач Кутова Т.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24
грудня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області

в
складі: Лисенка П.П.,  Данилової О.О.,   Кутової Т.З.,   О.Я. Мурлигіної,  К.О. Буренкової, розглянувши в судовому засіданні
в м.  Миколаєві цивільну справу за

позовною
заявою  ОСОБА_1     до ОСОБА_2    про визнання недійсним договору дарування
та визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою
ОСОБА_1       на  рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від   27
липня   2006 p.,

встановила:

В
березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування,  за яким
ОСОБА_3 подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Позивач посилався на те,  що цей договір не посвідчено нотаріально,  а тому він є нікчемним,  а рішення третейського суду,  яким вказаний договір визнано дійсним,  ухвалено з порушенням закону. Позивач також
просив визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеної квартири в
порядку спадкування за законом.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 6 червня 2006 року позов задоволено. Договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 27 березня 2005 року визнано недійсним.  За ОСОБА_1
та ОСОБА_2  визнано право
власності на зазначену квартиру  по 1/2
її частини в порядку спадкування за законом.

Рішенням
апеляційного суду Кіровоградської області від 27 липня 2006 року вказане
рішення районного суду скасоване,  а по
справі ухвалене нове рішення,  яким   позовні вимоги ОСОБА_1  залишено без задоволення.

В
касаційній скарзі позивач просить вказане рішення апеляційного суду
Кіровоградської області скасувати та залишити в силі рішення районного
суду,  посилаючись на те,  що апеляційний суд не вірно застосував норми
матеріального права та припустився процесуальних порушень.

Розглянувши
касаційну скаргу,  колегія суддів дійшла
висновку,  про наявність підстав для
перегляду оскаржуваного рішення та часткового задоволення касаційної  скарги.

Як
вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судами,  ОСОБА_3 на праві власності належала квартира
АДРЕСА_1 (а.с.  87). 18 квітня 2005
ОСОБА_3 помер (а.с.  12). Після відкриття
спадщини діти померлого,  сторони по
справі,  ОСОБА_1  та ОСОБА_2
звернулися до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявами про
прийняття спадщини (а.с.  17-21).

Після
чого позивачу стало відомо про наявність договору дарування від 29 січня 2005
року зазначеної квартири ОСОБА_3 відповідачці,
який було викладено в простій письмовій формі та рішенням третейського
суду від 27 березня 2005 року визнано дійсним (а.с.  13,
83).

Суд
першої інстанції,  постановлюючи
рішення,  вірно виходив з вимог ч. 2  ст.
719 ЦК України
про обов'язковість нотаріального посвідчення договору дарування нерухомої речі.
Оскільки ж оспорюваний договір не посвідчений сторонами нотаріально,  а укладений в простій письмовій формі,  то відповідно до вимог  ст.
215,  203 ЦК України такий
договір ,  як не відповідаючий вимогам
закону,  є недійсним.

Суд
першої інстанції також вірно не прийняв як належний доказ рішення третейського
суду від 27 березня 2005 року про визнання оспорюваного договору дарування дійсним
і дав йому відповідну оцінку. Так,
районним судом вірно зазначено,
що це рішення третейського суду ухвалено з порушенням Закону України
"Про третейські суди" (далі - Закон) і відповідно до вимог  ст.  55
Закону не підлягало виконанню шляхом вчинення дій органами БТІ по реєстрації
права власності за відповідачкою,  без
видачі компетентним судом виконавчого документа.

Більше
того,  рішення третейського суду про
визнання договору дарування дійсним,
ухвалено поза межами його компетенції. Так,  юридичні та фізичні особи мають право
передати на розгляд третейського суду будь-який спір,  який виникає з цивільних чи господарських
правовідносин,  крім випадків
передбачених законом.  Одним із основних
принципів діяльності третейського суду є обов'язковість рішень третейського
суду для сторін ( ст. 3 та  ст.  4 Закону).

Згідно
із  ст.
6 Закону третейські суди можуть розглядати будь-які справи,  що виникають із цивільних та господарських
правовідносин,  за винятком,  зокрема справ,  де однією із сторін є орган державної
влади,  орган місцевого
самоврядування,  державна установа чи
організація,  казенне підприємство,  а також інших справ,  які відповідно до закону підлягають вирішенню
виключно судами загальної юрисдикції.

Враховуючи,  що рішенням третейського суду від 27 березня
2005 року вирішенні права та обов'язки не тільки сторін,  оскільки визнання угоди дійсною стосовно
нерухомого майна тягне за собою обов'язкову реєстрацію права власності на це
майно в БТІ,  тобто воно (рішення)
стосується прав і обов'язків також і вказаної установи,  то таке рішення відповідно до положень
наведених норм Закону ухвалене   з
порушенням   вимог підвідомчості.

За таких
обставин,  районний суд обгрунтовано
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1  про
визнання договору дарування квартири між ОСОБА_3 та відповідачкою
недійсним.  Апеляційний суд помилково
вважав,  що рішення третейського суду є
належним доказом по справі і безпідставно скасував,  в цій частині,  законне рішення   районного суду.

Між
тим,  районний суд задовольняючи позовні
вимоги про визнання права власності на спадкове майно не навів переконливих
доказів на підтвердження того,  що
спадкові права  позивача порушені.

Як
вбачається з копії спадкової справи,
позивач в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини. З такою ж заявою
та в належні строки звернулася і відповідачка (а.с.

18,  19). В зв'язку з визнанням судом договору
дарування спадкової квартири недійсним перешкод в отриманні свідоцтва про право
власності на спадкове майно немає. А тому нема підстав вважати,  що спадкові права позивача порушені і
потребують судового захисту.

Враховуючи
наведене,  районний суд безпідставно
задовольнив позовні вимоги про визнання права власності   в порядку спадкування на спірну квартиру.

Між
тим,  хоча апеляційний суд скасовуючи
рішення районного суду в тому числі і в цій частині виходив з інших
підстав,  але таке не вплинула на
правильність його висновків стосовно необхідності відмовлення в задоволенні
позовних вимог в частині визнання права власності,  рішення апеляційного суду в цій частині слід
запиши без змін.

Керуючись
ст.
ст.  332,  336 ЦПК України та Законом України „Про
внесення змін до Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року,  колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну
скаргу   ОСОБА_1      задовольнити частково.

Рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від 27 липня 2006 року в частині
скасування рішення Ленінського районного суду м.  Кіровограда від 6 червня 2006 року про
відмову в задоволенні позову про визнання угоди недійсною скасувати,  в цій частині позовних вимог залишити без
змін рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 6 червня 2006 року про задоволення саме цих вимог та
визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 27 березня   2005 року ,
укладеного   між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2

Рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від 27 липня 2006 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності за
ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на спадкове майно   залищити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.