Категорія № 21 (2)                                                                інстанції
Доповідач - Ляховська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

06
грудня   2007 року                                                                                   м.
Кривий Ріг

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
в складі:

головуючого судді - БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів - ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є., СОКОЛАН Н.О.

при секретарі - Бондаренко І.В.,

за участю - представника Відділення Фонду ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу
за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2007 року за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (треті особи - Відкрите акціонерне товариство
«Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та Криворізьке державне
гірничорудне управління гідрозахисту «Кривбасгідрозахист») про стягнення
недоплат по втраченому заробітку в зв'язку із відшкодуванням шкоди здоров'ю ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2007 року позов
ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі: на користь позивача стягнуто з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі -Відділення Фонду) заборгованість по щомісячних
виплатах за період 01 квітня 2004 року по 01 березня 2007 року в сумі
8334грн.30коп. та щомісячні страхові виплати в розмірі 258грн.07коп. починаючи
з 01 березня 2007 року.

В апеляційній
скарзі Відділення Фонду просить скасувати рішення та направити справу на новий розгляд, оскільки, на його думку, судом
порушені норми матеріального та процесуального права. Так, відповідач
вважає, що

2

суд першої інстанції не виконав
процесуальні дії згідно п.10 ст.130 ЦПК України, які необхідно вчинити до
судового розгляду; позовна заява не відповідає вимогам ст. 119, 120 ЦПК
України; суд безпідставно задовольнив вимоги понад строк позовної давності;
неправильно застосував п. 28 «Правил відшкодування шкоди....» та необгрунтовано
відкоригував суми відшкодування шкоди на коефіцієнти росту тарифних ставок і
окладів, а не на коефіцієнти фактичного росту заробітної плати по підприємству;
суд безпідставно притягнув його до участі в справі в якості відповідача,
стягнув заборгованість з неіснуючої юридичної особи.; не взяв до уваги вимоги
постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003 р. «Про внесення
змін і доповнень до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р.
№ 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди», згідно якого перерахунок страхових виплат проводиться лише у випадках,
встановлених ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, які призвели до втрати працездатності".

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 працював підземним кріпильником
6 розряду на шахті «Об'єднана» Першотравневого рудоуправління Виробничого
об'єднання «Кривбасруда» (нині - Відкрите акціонерне товариство «Криворізький
залізорудний комбінат» (надалі - ВАТ «КЗРК»), де 05 січня 1970 року з ним
стався нещасний випадок.

Згідно висновку
ЛТЕК від 09 вересня 1970 року йому було вперше встановлено 25% втрати
професійної працездатності. При наступних переоглядах ступінь втрати
професійної працездатності змінювався від 60% до 15%, а з 20.01.1992 року йому
згідно висновку МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності в
розмірі 25% безстроково.

Позивачем
поставлено питання про перерахунок сум відшкодування втраченого
заробітку за період з 01 липня 1992 року через їх неправильне коригування та
стягнення недоплат по страхових виплатах за період з 01 квітня 2001 року.

Ухвалюючи
рішення, суд, в порушення вимог ст.215 ЦПК України, не зазначив у рішенні
встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин;
мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими
обґрунтувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази,
застосовує зазначені в рішенні нормативно -правові акти.

3

Так, застосувавши до сум відшкодування шкоди коефіцієнти за період з 01 липня
1992 року, суд не зазначив підстави та мотиви для їх застосування.

Змінюючи розмір щомісячних виплат,
суд першої інстанції не перевірив, чи відбулося фактично підвищення заробітної
плати по підприємству, не витребував відомості про нарахування і одержання
заробітної плати за професією позивача за оспорюваний період, тобто на час
виплати відшкодування шкоди підприємством.

Вирішуючи спір, суд
дійшов висновку, що розмір втраченого заробітку (з урахуванням усіх
коефіцієнтів) в сумі 106грн.70коп. не перевищує середній заробіток позивача за
професією кріпильника за січень 1998 року в сумі 287грн.57коп.

Відповідно до
пункту 28 Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня
1993 року № 472 (із наступними змінами і доповненнями), перерахований або
нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати
професійної працездатності не може бути більшим від середнього заробітку
відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи
протягом повного календарного або у перерахунку на повний календарний місяць
роботи.

Розмір
відшкодування, нарахований позивачеві в сумі 106грн.70коп. при втраті 25%
професійної працездатності, у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної
працездатності складає 106,7грн. : 25 х 100 = 426грн.80коп., що перевищує
середній заробіток за професією позивача, який за січень 1998 року склав
287грн.57коп., а тому зазначений висновок суду є неправильним.

Крім того,
частково задовольняючи вимоги позивача та стягуючи з Відділення Фонду суми недоплачених виплат за період з 01 квітня 2001
року, суд погодився із доводами позивача та виходив із того, що
підприємство ВАТ «КЗРК» неправильно коригувало суми щомісячних сум відшкодування
шкоди, що потягло за собой недоплату страхових виплат.

Однак з таким висновком суду щодо наявності підстав для перерахунку щомісячних
платежів погодитись неможна.

Як убачається із
матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду із позовом до Відділення Фонду,
зазначив як підставу своїх вимог неправильне коригування підприємством
щомісячних сум відшкодування втраченого заробітку, проте в подальшому
відмовився від таких позовних вимог до ВАТ "КЗРК" і його відмова
прийнята судом, провадження в цій частині позову закрито (а.с.43), а підприємство притягнуто до участі в справі в якості
третьої особи.

4

Встановивши, що
підприємство неправильно відкоригувало суми щомісячного відшкодування шкоди,
суд, таким чином, вирішив питання про права та обов"язки особи, яка не
була притягнута до участі в справі в якості сторони,
адже згідно із статтею 30 ЦПК України сторонами по справі є лише позивач
і відповідач.

За таких
обставин рішення суду не можна визнати законним та обгрунтованим, у
зв"язку із чим його необхідно скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 303, 307, 311 ч. 1 п. 4, 313 - 315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 09 серпня 2007року скасувати, справу направити на новий розгляд
в той же суд в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом  двох місяців з дня набрання нею законної
сили.