РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

(при попередньому судовому засіданні)

25
вересня 2007 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого -
судді Журавля П.І.,  при секретарі -
Бондар О.І.,  з участю:

позивача -
ОСОБА_1,  відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Іллічівська Одеської області
при попереднім судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2,  посилаючись на те,  що шлюбні відносини з відповідачкою
припинились спочатку 2007 році по причинам суперечок і виникнення неприязних відносин.
Шлюб у сторін перший. Від шлюбу є неповнолітня донька - ОСОБА_3,  1995 року народження.

В
судовому засіданні при попередньому розгляді справи позивач підтримав свої
позовні вимоги. На примирення не погодився і вказав,  що з відповідачкою не підтримують шлюбних
відносин і не ведуть спільного господарства. Просив розірвати шлюб і не
надавати строк для примирення.

Відповідачка
позов визнала. На примирення не погодилась і вказала,  що з позивачем не підтримують шлюбних
відносин і не ведуть спільного господарства. Просить теж розірвати шлюб і не
надавати строк для примирення.

Заслухавши
пояснення позивача і відповідачки,
вивчивши матеріали справи,  суд
вважає,  що позов підлягає задоволенню.

Виходячи
з наведеного,  суд вважає,  що рішення у справі можливо постановити при
проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно
до ч.4  ст.  130 ЦПК України при визнані позову
ухвалюється судове рішення в порядку встановленому  ст.
174 ЦПК України. Згідно з ч.4
ст.  174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд в наявності для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм відносини.

Сторони
знаходяться у шлюбі,  зареєстрованому 10
серпня 1996 року у відділі реєстрації актів громадського стану Центральної рай
адміністрації виконкому Одеської міськради народних депутатів,  актовий запис № 301. Шлюб у позивача
перший,  у відповідачки другий. Від шлюбу
є неповнолітня донька - ОСОБА_3,  1995
року народження.

Родина
дійсно розпалася через протилежність характерів різних поглядів на сімейне
життя і подружній обов'язок,  відсутність
взаєморозуміння. Між ними склалися вкрай неприязні відносини і припинені шлюбні
відносини. Не ведеться спільного господарства. Майнового спору немає. Після
розірвання шлюбу донька буде проживати з матір'ю. Позивач і відповідачка
просять розірвати шлюб,  і не надавати
строк для примирення.

Висновки
суду підтверджуються поясненнями позивача,
відповідачки,  матеріалами справи.

У
відповідності до  ст.  112 СК України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу,  коли буде встановлено,  що подальша сумісне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,  інтересам їхніх дітей,  що мають істотне значення.

При
таких обставинах суд дійшов висновку,  що
причини,  які побудили сторону наполягати
на розірванні шлюбу,  є обґрунтованими,  подальше спільне життя подружжя і збереження
родини стали неможливими,  тому позов про
розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Таким
чином,  визнання відповідачем
пред'явленого позову не суперечить закону,
не порушує права,  свободи чи
інтереси інших осіб.

Керуючись  ст.
ст.  104,  105,
110,  112 СК України,   ст.
ст.  208,  209 ЦПК України,  -

ВИРІШИВ:

Розірвати
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  який
зареєстрований 10 серпня 1996 року у відділі реєстрації актів громадського
стану Центральної рай адміністрації виконкому Одеської міськради народних
депутатів,  актовий запис № 301.

При
видачі свідчення про розірвання шлюбу стягнути держмито в доход держави з
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 від сплати держмита звільнити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку  ст.
295 ч. 4 ЦПК України.