Справа №3850/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада
2007 року
м. Миколаїв

Центральний
районний.суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді -
Подзігун Г.В.

при секретарі
-
Мунтян Л.М.

за участю
позивачки
ОСОБА_1

представника
відповідача
Віштал Л.І.,

•розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м, Миколаєві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого підприємства
„Тепличний". про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути середню
заробітну плату у розмірі 2406 грн.- 96 коп. за період з 02.10.2006 року по
18.04.2007 року, посилаючись не невиплату з вини відповідача сум, що належали
її від підприємства в день звільнення.

У судовому
засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила про
задоволення позову, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнала,
посилаючись на відсутність вини відповідача у невиплаті належних позивачці при
звільненні сум.

Вивчивши доводи
позову, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши наявні у
справі докази, суд встановив наступне.

Як вбачається із
матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з
01.03.2004 року, займала посаду робочої по догляду за рослинами. Наказом
№Р-138-к від 06.10.2006 року позивачка звільнена на підставі ст.38 КЗпП України
(а.с.З).

Як пояснила
позивачка, на момент звільнення відповідач не виплатив належну її від
підприємства суму у розмірі 3172 грн. 70 коп., яку вона отримала частками: 2672
грн, 70 коп. 10.03.2007 року та 500 грн. 18.04.2007 року.

Пояснення
позивачки у частині існування заборгованості на момент звільнення ОСОБА_1 визнала
представник відповідача ОСОБА_2, яка пояснила, що відповідач не мав можливості
провести остаточний розрахунок із відповідачкою з її вини, оскільки в день
звільнення позивачка не працювала та з вимогою про розрахунок до відповідача не
зверталась. Після неодноразових запрошень позивачки відповідачем для отримання
грошей, вона з'явилась до підприємства та заборгованість її була виплачена.

Вказані
представником відповідача обставини підтверджуються наступними письмовими
доказами.

Як пояснила
допитана у якості свідка інспектор відділу кадрів ОСОБА_3, 02.10.2006 року
близько 9 годин ранку ОСОБА_1 звернулась до неї із заявою про звільнення за
власним бажанням, протягом години це питання було погоджено із керівництвом,
бухгалтерія зробила повний розрахунок належних при звільненні сум, вона внесла
відповідний запис до трудовій книжці, яку видала позивачці, після чого ОСОБА_1
близько 10 годин залишила підприємство. Оскільки згідно існуючого на
підприємстві порядку розпорядження видається раз на тиждень по четвергам вона
внесла номер розпорядження та його дату до трудовій книжки позивачки, яка
просила прискорити видачу належних при звільненні документів.

Як показала
допитана у якості свідка бухгалтер по заробітній платі ОСОБА_4, після отримання
вранці 02.10.2006 року обхідного листа ОСОБА_1 вона зробила розрахунок належної
її суми та здала видатковий касовий ордер в касу підприємства. Як її стало
відомо від співробітників, ОСОБА_1 розрахунок не отримала, оскільки відмовилась
чекати видачу грошей. Після спливу трьох днів неотримана позивачкою сума була
повернута до банківської установи.

Вказані покази
свідків щодо обставин звільнення підтвердила позивачка, яка пояснила, що дійсно
в день звільнення не працювала та після отримання трудовій книжці пішла з
підприємства.

Крім того, ці
обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме видатковим касовим  ордером (а.с.74),  актом про
неотримання грошових коштів (а.с.75),
заявою про звільнення (а.с.76),
книгою видачі трудових книжок (а.с.77-78).

Жодного доказу
на підтвердження пред'явлення вимог про розрахунок позивачкою суду не надано.

Крім того, як показали свідки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, керівництво підприємства неодноразово передавало позивачці через них
запрошення з'явитися до підприємства та отримати розрахунок, у зв'язку з чим
свідки, які проживають по сусідству із позивачкою, неодноразово заходили до неї
до дому та телефонували їй.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст. 116, 117 КЗпП України, суд дійшов висновку, що
існуюча на момент звільнення ОСОБА_1 заборгованість не була сплачена позивачці
не з вини підприємства. Тому передбачених законом, підстав для задоволення
позовних вимог суд на вбачає.

Відповідно до
ст. ст.81, 88 ЦПК України, з позивачки необхідно стягнути на користь ГУДКУ у
Миколаївській області витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільних справ у розмірі 30 грн., судовий збір компенсується за рахунок
держави.

Керуючись ст.
ст.  14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого підприємства
„Тепличний" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку
- відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ГУДКУ у Миколаївській області витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30 грн.
00 коп.

Рішення може
бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з
дня проголошення рішення та

подачі
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви з надісланням
особою, яка її подає, копії апеляції до апеляційної інстанції.