Справа № 2-47/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня
2007 року         Ленінський районний суд
м.  Полтави в складі:

головуючого судді            -
Парахіної Є.В.

при
секретарі                                                                   -
Каленіченко В.О.,  Сулименко І.Г.,

Кошиленко
Н.О.,

з участю
адвокатів                                                          -
ОСОБА_4.,  ОСОБА_5.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Полтаві цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1до ОСОБА_2,  третя особа
-ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,  зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_6про стягнення завданої моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

В травні
2004 року ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2.,  третя особа - ОСОБА_3. про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним,
посилаючись на те,  що між
ОСОБА_7.,  яка діяла в інтересах
неповнолітньої позивачки,  та
відповідачем

2001
року був укладений нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
згідно п. 4 якого ОСОБА_2. як покупець зобов'язався до

2002
року сплатити частину вартості квартири в сумі 5300
грн.,  проте не виконав цього.

В ході
розгляду справи в травні 2007 року відповідач ОСОБА_2. звернувся з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1.,  третя особа
- приватний нотаріус ОСОБА_6. ,  про
відшкодування моральної шкоди,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що виконав належним чином взяті на себе зобов'язання відповідно до умов
договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2001 року,  позивачка ж зверненням до суду з питання
визнання договору недійсним розповсюджує неправдиві вигадки,  що завдають душевні страждання.

В
судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_7. уточнила позовні вимоги
ОСОБА_1.,  пояснила,  що нею в інтересах неповнолітньої позивачки
18.10.2001 року був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. За домовленістю сторін,
вартість квартири була визначена в сумі 6427, 00 грн. До укладення
договору вона отримала від ОСОБА_2. гроші в сумі 1127, 00 грн.,  іншу частину вартості квартири в сумі 5300,
00 грн. він як покупець зобов'язався сплатити до 01.01.2002 року,  що було відображено в договорі
купівлі-продажу. Між тим не виконав свої зобов'язання,  незважаючи на численні нагадування. Просила
позов задовольнити.

Проти
зустрічного позову ОСОБА_7. заперечувала через його безпідставність.

Відповідач-позивач
ОСОБА_2. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1. не визнав,  пояснивши,
що між ним та позивачкою дійсно 18.10.2001 року був укладений
нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  в якому було зазначено,  що він як покупець зобов'язується до
01.01.2002 року сплатити частину вартості квартири в сумі 5300 грн. Вказані
умови договору ним були виконані та в день підписання договору,  тобто 18.10.2001 року передано ОСОБА_7. гроші
в сумі 5300, 00 грн.,  що підтверджується
відповідним договором,  підписаним нею
власнору ч. Просив відмовити в задоволенні позову.

Підтримав
зустрічну позовну заяву про відшкодування моральної шкоди,  просив її задовольнити та стягнути з ОСОБА_1.
на його користь 5000 грн.

Третя
особа приватний нотаріус ОСОБА_6.  в
судовому засіданні з питання вирішення позову ОСОБА_1. та зустрічного позову
ОСОБА_2. поклався на розсуд суду. Пояснив,
що ним дійсно посвідчувався договір купівлі-продажу від 18.10.2001 року
квартири АДРЕСА_1,  укладений між
ОСОБА_7. в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1. та

ОСОБА_2. Обставин укладення вказаного договору він не
пам'ятає,  проте в його присутності
сторони один одному гроші на виконання умов посвідчуваних ним угод ніколи не
передають. Пункт № 4 в договорі від 18.10.2001 року,  згідно якого покупець зобов'язувався сплатити
частину вартості придбаної ним квартири в строк до 01.01.2002 року,  відображає домовленість,  яка була між сторонами цього договору.

Третя
особа ОСОБА_3. до суду не з'явилась,  надала
заяву з проханням розглядати справу в її відсутність.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  третьої особи,  допитавши свідків,  дослідивши матеріали справи,  приходить до висновку,  що позовна заява ОСОБА_1. та зустрічна
позовна заява ОСОБА_2. задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що 18.10.2001 року між
ОСОБА_7. з однієї сторони,  яка діяла як
продавець в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1.,
18.03.1985 року народження,  за
дорученням,  посвідченим 21.04.2001 року
приватним нотаріусом ОСОБА_6.  зі згоди
її матері,  та ОСОБА_2. як покупцем був
укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  який підписаний сторонами,  посвідчений приватним нотаріусом Полтавського
міського нотраілального округу ОСОБА_6. ,
зареєстровано в реєстрі за № 7246.

Згідно
п. 4 вищевказаного Договору продаж квартири провадиться за 6427 грн. 00
коп.,  з яких представник продавця
одержала суму 1127 грн. до підписання цього договору,  а гроші в сумі 5300 грн. покупець
зобов'язується сплатити до 01.01.2002 року.

Згідно  ст.
204 ЦК України
правочин є правомірним,  якщо його
недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно  ч.3
ст.  215 ЦК України,  якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом,  але одна із сторін
або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,  встановлених законом,  такий правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Зі
змісту договору оплати по договору купівлі-продажу від 18.10.2001 року ОСОБА_7(по
дорученню ОСОБА_1. від 21.04.2001 року) та ОСОБА_2,  -ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,  уклали договір в тому,  що відповідно до договору купівлі-продажу від
18.10.2001 року ОСОБА_2. сплатив гроші в сумі 5300 грн.,  а ОСОБА_7. отримала гроші у вказаній сумі від
ОСОБА_2. 18 жовтня 2001 року.

Як
пояснив в судовому засіданні ОСОБА_2.,
вказаний договір підписувався в кафе поруч з нотаріальною конторою,  де був укладений договір купівлі-продажу
квартири від 18.10.2001 року,  вдень його
оформлення. В присутності осіб,  які
підписали договір оплати по договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2.,  ОСОБА_3.,
ОСОБА_8. ,  він та ОСОБА_7.
поставили у вказаному договорі підписи,
та він передав ОСОБА_7. гроші в сумі 5300 грн.

Як
підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_7.,
підпис в договорі оплати по договору купівлі-продажу квартири,  належить їй.

При
цьому,  ОСОБА_7. заперечила факт та
обставини укладення вказаного договору,
отримання нею від ОСОБА_2. коштів в сумі 5300 грн.,  пояснивши,
що договір вперше побачила в судовому засіданні,  підпис в ньому не ставила. Вважає,  що ОСОБА_2. міг використати бланк договору
піднайму житла з її підписом,  зважаючи
на те,  що до придбання квартири проживав
в ній разом з сім'єю як квартирант та вона могла даючи дозвіл на прописку
залишити йому бланк з власним підписом.

Між
тим,  згідно  ст.  10
ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи,  які беруть участь
у справі,  мають рівні права щодо подання
доказів,  їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на-підставу своїх
вимог або заперечень.

За
змістом положень  ст.  11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

Разом з тим,  ОСОБА_7. не
довела суду переконливість своїх заперечень,
не надала доказів щодо спростування факту укладення та підписання
договору оплати за договором купівлі-продажу від 18.10.2001 року.

Свідок
ОСОБА_9. в судовому засіданні пояснював,
що 2002 році разом з ОСОБА_7. приходив до квартири,  де проживає ОСОБА_2. з метою придбання
належних ОСОБА_7 меблів та інших речей. В його присутності між ОСОБА_7. та
ОСОБА_2. була розмова про гроші,
останній пояснював,  що з цього
питання вона має звертатись до його тещі і дружини. Як згодом пояснила
ОСОБА_7.,  ОСОБА_2. не розрахувався з нею
за квартиру.

Свідок ОСОБА_10. в судовому
засіданні пояснював,  що до березня 2001
року працював начальником ЖКО,  та як
начальник ЖКО в 2002 році їздив разом з ОСОБА_7. до смт Котельва. Як пояснила
ОСОБА_7.,  вони їздили до тещі ОСОБА_2. з
метою повернення грошей,  які вона
обіцяла віддати,  але не віддала.

Між
тим,  показання вказаних свідків є
суперечливими та не спростовують факт укладення 18.10.2001 року договору оплати
по договору купівлі-продажу квартири,  як
і не підтверджують тих обставин,  що заборгованість
перед ОСОБА_7. ОСОБА_2. та його рідних випливає саме з невиконання умов
договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Допитаний
же в судовому засіданні свідок ОСОБА_11. пояснив,  що восени 2001 року до нього звернувся
ОСОБА_2. з проханням надрукувати договір,
для чого надав бланк договору піднайму житлового фонду. У вказаний
договір він вдрукував дані,  які
надиктував йому ОСОБА_2. Він пояснив останньому необхідність нотаріального
посвідчення такого роду договору,  проте
ОСОБА_2. запевнив,  що вони з іншою
стороною домовились оформити договір саме таким чином.

Укладення
договору оплати за договором купівлі-продажу від 18.10.2001 року в судовому
засіданні підтвердив і свідок ОСОБА_8. ,
який пояснив,  що приблизно в 2000
- 2001 році його колега по роботі ОСОБА_2. придбав квартиру. Вказану подію вони
святкували в кафе на розі вулиць Фрунзе та Шевченка в м Полтаві,  при цьому були присутні ОСОБА_2.,  сестра його дружини,  ОСОБА_7. В кафе ОСОБА_2. передав ОСОБА_7.
гроші за придбання квартири,  та в його
присутності вони підписали договір,  який
він сприйняв як договір купівлі-продажу квартири,  у вказаному договорі він також поставив свій
підпис.

Статтею
205 ЦК України
встановленоо,  що правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину,  якщо інше не встановлено законом.

Як
встановлено  ст.  206 ЦК
України,  усно можуть вчинятися
правочини,  які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення,  за
винятком правочинів,  які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації,  а також правочинів,  для яких недодержання письмової форми має
наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору,  укладеного в письмовій формі,  можуть за домовленістю сторін вчинятися
усно,  якщо це не суперечить договору або
закону.

Відповідно
до  ч. 1
ст.  209 ЦК Українни
правочин,  який вчинений у письмовій
формі,  підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю сторін.

За
змістом положень  ст.  207 ЦК
України правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах,  у листах,
телеграмах,  якими обмінялися
сторони. Правочин вважається таким,  що
вчинений у письмовій формі,  якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Таким
чином,  для правочинів,  які укладаються на виконання угоди,  укладеної в письмовій формі,  яким є договір оплати за договором
купівлі-продажу від 18.10.2001 року,
законом не передбачено обов'язкове дотримання їх нотаріального
посвідчення.

Враховуючи  викладене,
а також  беручи  до
уваги,   що  зазначений
договір  підписаний

сторонами,  жодна з
яких не надала суду доказів,  які
спростовують цей факт,  суд приходить до
висновку,  що доводи представника
позивача ОСОБА_7. про неотримання нею грошей в сумі 5300 грн. на виконання умов
п. 4 договору від 18.10.2001 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  є непереконливими,  в зв'язку з чим не можуть бути взяті до уваги
судом.

А тому суд
приходить до висновку,  що позов ОСОБА_1.
задоволенню не підлягає.

Згідно  ст.  23
ЦК України,  особа має право на відшкодування моральної
шкоди,  завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно
до ст 1167 ЦК України,  моральна шкода,  завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю,  відшкодовується
особою,  яка її завдала,  за наявності її вини,  крім випадків,  встановлених законом.

Проте
докази того,  що відповідачка ОСОБА_1.
допустила щодо ОСОБА_2. будь-які неправомірні дії,  які завдали останньому моральної шкоди,  в матеріалах справи відсутні,  в звязку з чим у суду немає достатніх підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_2. та стягнення на його користь коштів в
рахунок компенсації моральної шкоди.

Згідно
п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 28.09.1990 року "Про
за стосування судами законодавства,  що
регулює захист честі,  гідності і ділової
репутації громадян та організацій" до відомостей,  що ганьблять особу,  слід відносити ті з них,  які принижують честь,  гідність і ділову репутацію громадянина або
організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору
додержання законів,  загальновизнаних
правил співжиття та принципів людської моралі.

Звернення
ОСОБА_1. до суду з позовом про визнання недійсним договору-купівлі продажук
квартири не може розглядатись як поширення неправдивих відомостей про особу
ОСОБА_2.,  тобто як винні неправомірні
дії,  які завдали моральної шкоди.

А тому
суд не знаходить підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_2. про
відшкодування моральної шкоди.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  10,  60,
61,  130,  213-215 ЦПК України,   ст.
ст.  23,  204-209,
215,  1167 ЦК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу квартири
недійсним - відмовити.

В
задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_6про
стягнення завданої моральної шкоди - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської
області через Ленінський районний суд м.
Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням протягом 20 днів після цього апеляційної
скарги.