Головуючий у першій інстанції Самойленко В.В.                                                   Справа № ЗЗц-43/08
Доповідач Процик М.В.                                                                                               Категорія ЦП: 33
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року                                                                                                м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду

Одеської області в складі:

Головуючого Федорової А.Є.,

Суддів: Процик М.В.,                                   Миза
Л.М.,

Станкевича В. А.,                                        Вадовської Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Лозівський
ковально-механічний завод», треті особи: Кирилівська селищна рада Якимівського
району Запорізької області, Якимівська
районна державна адміністрація про визнання частково недійсним державного акту
на право постійного користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2005
року, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилався на
те, що 11.02.1975р. загальними зборами колгоспу «Приморський» було прийняте
рішення про затвердження рішення правління №18 від 05.10.1974р., щодо виділення йому земельної ділянки, площею 0,13 га
в смт. Кирилівка по вул. Шевченка,50а, із земель, які перебували в
користуванні його батька ОСОБА_2. Частину ділянки у розмір 0,7 га він
використовував як огород, а іншу частину на якій побудував фундамент будинку
тимчасово передав у користування відповідачу. 22.11.2004р. він звернувся до Кирилівської селищної ради Якимівського району
Запорізької області з клопотанням про затвердження технічного звіту і
складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, у
чому йому було відмовлено з повідомленням про необхідність погодження меж
земельної ділянки з суміжним землекористувачем. Після звернення 03.03.2005р. з цього питання до відповідача, йому
стало відомо про те, що належна йому земельна ділянка розміром 0,06га
перебуває у ВАТ «Лозівський ковально-механічний завод» у постійному
користуванні, згідно державного акту від 18.09.1996р.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням
Якимівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2005 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано частково недійсним державний акт на право
постійного користування землею від 18.09.1996р., який видано ВАТ «Лозівський ковально-механічний завод» рішенням
Якимівської райдержадміністрації від 25.07.1996р. за № 414 в межах від БА
(згідно опису меж) в частині межі з ОСОБА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29
листопада 2005 року

2 рішення
Якимівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2005 року
по цій справі скасоване та постановлене
нове рішення наступного змісту:

В позові ОСОБА_1
до ВАТ «Лозівський ковально-механічний завод», треті особи: Кирилівська селищна
рада Якимівського району Запорізької області, Якимівська районна державна
адміністрація про визнання частково недійсним державного акту на право
постійного користування земельною ділянкою відмовлено.

В обґрунтування
касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та на порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення апеляційного суду
Запорізької області від 29 листопада 2005 року та залишення в силі рішення
Якимівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2005 року.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено
порядок видачі державного акту, оскільки межі з суміжними
землекористувачами не були узгоджені, та позивач був позбавлений частини
земельної ділянки ( в розмірі 0,06 га) без вилучення.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову позивачу в
позові апеляційний суд виходив з того, що ніяких порушень при видачі державного
акту не було і позивачем було пропущено строк позовної давності.

Проте з такими висновками судів погодитись неможливо.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених
тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами
ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Із матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1 просив визнати частково недійсним (скасувати)
державний акт на право постійного користування землею ВАТ «Лозівський
ковально-механічний завод» в особі бази відпочинку „Ромашка" від
18.09.1996р., який видано Якимівською райдержадміністрацією Запорізької
області. Не зважаючи на заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції,
порушивши вимоги ст.ст.30,33 ЦПК України, не притягнув до участі в розгляді
справи в якості відповідача Якимівську райдержадміністрацію, яка видала
оспорений акт. Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що спірна
частина земельної ділянки за поясненнями сторін, і згідно матеріалів справи,
знаходиться в постійному користуванні ТОВ „Ромашка", яке з 1999 року є
самостійною юридичною особою, і також повинно бути залучене до участі в
розгляді справи.

За правилами
ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує
про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав.

Згідно ст. 20 ЗК України 1971 року ( яка діяла на момент
надання земельної ділянки ОСОБА_1) право землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості, посвідчується записами в земельно-шнурових
книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських
книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах
виконкомів міських, селищних рад народних депутатів.

3

Із матеріалів
справи вбачається, що судами в належному обсязі не досліджені вказані письмові
докази і неповно з'ясовано, в яких розмірах, і в яких межах була земельна
ділянка у ОСОБА_2 ., а потім у ОСОБА_1, чи були раніше встановлені їм межі
земельної ділянки органом землеустрою, за яких обставин було зведено на
земельній ділянці ОСОБА_1 фундамент, в зв'язку з чим змінювались фактичні
розміри та межі земельних ділянок сторін за час землекористування (а.с.42,50),
з якого часу існує спір щодо межі земельних ділянок, та за які розміри
земельних ділянок оплачувався податок за землекористування.

Суд апеляційної інстанції на вищезазначені недоліки, та порушення закону
увагу не звернув та без достатніх підстав прийшов до висновку, що
межі землекористування між сторонами в 1993 році були узгоджені, (ас.39)

Крім того, суд
апеляційної інстанції в рішенні зробив суперечливі висновки. Вважаючи позов
безпідставним, апеляційний суд одночасно зазначив в рішенні, що позивачем
пропущено строк позовної давності, не зваживши на те, що строком позовної давності захищається порушене право. Апеляційний
суд також не звернув увагу на те, що питання щодо пропуску строку
позовної давності не було предметом дослідження у суді першої інстанції. Апеляційний суд побудував свої висновки на
припущенні, вказавши, що позивач в 1996 році міг у відповідача чи у
Якимівської райдержадміністрації дізнатися про
нібито порушення своїх прав. Пославшись на ст.ст.257,261,276 ЦК України 2003 року та на сплив трирічного строку позовної
давності, суд апеляційної інстанції не врахував п.6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
згідно якому правила Цивільного кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим
кодексом.

За таких
обставин, постановлені в даній справі судові рішення не можна визнати законними
і обгрунтованими, вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись
ст.ст.336,338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 03 жовтня 2005 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2005 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.