Справа №2-544/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

« 05 » вересня 2007 року                                                                                   смт. Добровеличківка

Добровеличківський районний суд,
Кіровоградської області, в складі:

Головуючого судді                                                                                         Цоток В.В.

при секретарі                                                                                                 Новашицькій O.K.

з участю позивача                                                                                          ОСОБА_1

відповідача                                                                                                    ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі засідань Добровеличківського районного
суду, Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору
дарування житлового будинку недійсним в якому зазначила , що у вересні місяці
2002 року вона подарувала останньому належний їй на
праві приватної власності житловий будинок з
господарсько-побутовими спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, про що був складений відповідний договір. Згідно усної
домовленості між сторонами відповідач отримував у дар спірний
будинок, за що зобов'язувався до смерті доглядати та утримувати позивача. Через
три роки після оформлення вказаного договору та його нотаріального посвідчення обдарована сторона змінила своє відношення до
позивача і взяті на себе зобов'язання по
утриманню останньої не виконує , в зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки вважає,
що договір дарування спірного будинку укладений нею
під впливом обману, вчиненого зі сторони відповідача .

Позивач в судовому засіданні заявлені нею вимоги підтримала повністю та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві.
Вважає, що факт укладення оспорюваного договору дарування під
умовою , що відповідач буде доглядати за нею до смерті , підтверджується довідкою про стан її здоров'я, з якої вбачається,
що вона потребує постійного стороннього догляду. Крім того заявила, що факт
укладення вказаного вище договору під впливом обману можуть
підтвердити свідки ОСОБА_4 ОСОБА_5.,
ОСОБА_6. Інших доказів, які б підтвердили факт вчинення відповідачем умисних
дій, направлених на введення позивача в оману, з метою спонукати її до
укладення правочину позивач суду не надала.

Відповідач в судовому засіданні заявлених вимог не визнав повністю,
мотивуючи тим, що позивач, яка є його бабою,
добровільно з власної ініціативи подарувала йому належний їй на праві приватної власності будинок . Зауважив на тому, що ні
до укладення оспорюваного договору,  ні після
будь-яких зобов'язань по догляду та утриманню

2

позивача в зв'язку з набуттям права
власності на її будинок він ( відповідач ) на себе не брав і таких умов жодною
із сторін не ставилося . Додав, що позивачем пропущено строк позовної давності
на звернення до суду з відповідним позовом .

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали
справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи
та відповідні їм правовідносини : 03 вересня 2002 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2
договір дарування житлового будинку ( далі Договір ), який був підписаний обома сторонами, посвідчений
державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори
та зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_1 Згідно умов договору позивач подарувала,
а відповідач прийняв у дар житловий будинок з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1

Згідно п.4
Договору даритель та обдарований
стверджували, що договір цей укладається не про людське око, не приховує іншу
угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Згідно п.5
Договору всі витрати за складання та посвідчення цього договору несе даритель.

Будь-яких інших умов чи зобов'язань сторін Договором не
передбачено .

Підставою для
розірвання оспорюваного договору позивачем зазначена та обставина , що останній
був укладений нею внаслідок обману .

Відповідно до
вимог статті 57 ЦК України
( редакції 1963 року ) угода, укладена внаслідок обману, може бути визнана
недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської
організації.

Відповідно до п.
12 Постанови Пленуму Верховного суду України " Про судову практику в справах про визнання угод недійсними
", від 28.04.1978 року № 3 із змінами та доповненнями при вирішенні
позовів про визнання угоди недійсною суди повинні мати на увазі, що такі вимоги
можуть бути задоволені при доведеності фактів обману і наявності їх
безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай
невигідних для неї умовах . Під обманом у таких випадках слід розуміти умисне
введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не
відповідають дійсності, або замовчування обставин, які мають істотне значення
для угоди, що укладається

Згідно частини 3
статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1
статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З пояснень обох
сторін встановлено, що під час укладення договору дарування будь-яких умов щодо
обов'язку відповідача по утриманню та догляду за позивачем після набуття права
власності на належний їй будинок останньою не ставилося .

З показань
допитаних за ініціативою позивача свідків ОСОБА_4 ОСОБА_5., ОСОБА_7. з'ясовано, що відповідач на протязі останніх
двох років не допомагав позивачеві по господарству та не відвідував її . Однак
будь-яких даних про вчинення ОСОБА_2.
певних винних, навмисних дій, спрямованих на те щоб запевнити позивача про такі властивості й наслідки правочину, які
насправді наступити не могли , суду не надали .

Наведені вище
обставини справи дають суду підстави зробити висновок про те, що позивачем не
надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність
умислу у відповідача ввести в оману позивача, щоб спонукати останню до
укладення оспорюваного правочину, а також про вчинення ОСОБА_2 будь-яких
умисних дій, спрямованих на введення ОСОБА_1. в оману щодо обставин, які мають
істотне значення .

3

Крім того судом приймаються до уваги ті обставини, що відповідно до
положень статті 57 ЦК України ( редакції
1963 року ) укладення угоди внаслідок обману є підставою для визнання такої угоди недійсною а не для її розірвання .

З огляду на вказане, суд вважає ,
що в задоволенні позову слід відмовити .

На підставі ст.
57 ЦК України
( редакції 1963 року ), п.12 Постанови Пленуму
Верховного суду України " Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"
, від 28.04.1978 року № 3 із змінами та доповненнями, керуючись ст. ст.
10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю .

Відмовити
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1народження, жительці АДРЕСА_1 в розірванні договору дарування
житлового будинку від 03.09.2002 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі
заНОМЕР_1

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку частини 4 статті 295 ЦПК
України .