Справа
№2-2175/07
РІШЕННЯ ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2007 року             Торезький міський суд Донецької
області в складі:

Головуючого-судді                                                      Чапланової О.М.

При секретарі                                                               Кононенко Л.І.

За участю: представника позивача                            Маслова М.П.

Відповідача                                                ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Торезі цивільну справу за позовом Відкритого
акціонерного товариства „ЄОМінформ" до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИВ:

ВАТ
„ЕОМінформ" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, завданої робітником при виконанні трудових обов'язків.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач з 06.12.2005 року по 13.09.2006
року працював у нього водієм автотранспортних засобів. Наказами №47/к від 09.12.2005 року та №34 від 10.05.2006 року за
відповідачем був закріплений автомобіль ВАЗ-21070, державний НОМЕР_1, який є
власністю позивача, перебуває у нього на балансі. 08.12.2005 року позивач
уклав з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами
якого відповідач зобов'язався бережно відноситись до матеріальних цінностей,
приймати заходи по їх збереженню. Під час виконання трудових обов'язків
11.08.2006 року відповідач порушив правила експлуатації вказаного автомобіля, а
саме при його паркуванні не поставив автомобіль на ручні гальма, що привело до пошкодження автомобіля. За даним
фактом проведено службове розслідування, 19.08.2006 року складений відповідний
акт. Відповідач самовільно провів ремонт автомобіля у приватної особи, хоча
гарантійний строк експлуатації автомобіля не закінчився. Згідно із діючою
угодою про умови проведення гарантійного ремонту від 24.11.2005 року
позивач в період гарантійного строку повинен був проводити ремонт цього
автомобіля тільки у продавця. Продавець по договору від 10.05.2006 року передав
частку своїх повноважень по гарантійному
обслуговуванню автомобілів ПП ОСОБА_2, який 11.09.2006 р. оглянув
автомобіль і склав Дефектний акт з вказівкою робіт, які необхідно виконати.
Вартість проведених ремонтних робіт склала
1200грн., які позивач оплатив платіжними дорученнями №1045 від 13.09.2006
року та №1342 від 22.11.2006 року. У добровільному порядку відповідач
відмовився відшкодувати матеріальну шкоду у сумі 1200грн. Позивач просить
стягнути з відповідача матеріальну шкоду 1200грн. та судові витрати.

В судовому засіданні 07.08.2007 р. представник позивача підтримав позовні
вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач в
судовому засіданні 07.08.2007 р. позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що
договір про матеріальну відповідальність в
день прийняття його на роботу з ним не укладався і він його ніколи не підписував.
Після прийняття його на роботу на підприємство позивача у якості водія, наказом
по підприємству за ним було закріплено автомобіль ВАЗ-2107, акт
приймання-передачі автомобіля не складався. Вказаний автомобіль, до передачі
йому, вже використовувався позивачем для роботи. 11.08.2006р. при паркуванні
автомобіля він поставив автомобіль на швидкість і на ручні гальма, з якої
причини автомобіль став рухатися йому невідомо.

Допитана в
якості свідка головний бухгалтер ВАТ „ЕОМінформ" - ОСОБА_3, в судовому
засіданні пояснила, що після пошкодження 11.08.2006 p., автомобіль
ВАЗ-2107 у вересні 2006 р. було доставлено ПП ОСОБА_2 на СТО, де після огляду автомобіля було складено
дефектний акт з вказівкою робіт, які
необхідно виконати і надано рахунок на оплату ремонту. До початку ремонту
позивач оплатив ПП ОСОБА_2
50% вартості ремонтних робіт, а в листопаді, після проведення ремонту
автомобіля, позивач оплатив повну вартість ремонтних робіт. Додатково ОСОБА_3
пояснила, що згідно із наказом керівника ВАТ „ЕОМінформ" на підприємстві
була утворена комісія, яка провела розслідування
випадку пошкодження автомобіля ВАЗ-2107 і склала акт. При огляді машини були
виявлені пошкодження: вм'ятини і подряпини на капоті, пошкодження
пластмасової решітки радіатора.

Допитаний в
якості свідка наладчик ВАТ „ЕОМінформ" -     ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснив,  що  на
день  пошкодження  автомобіля  ВАЗ-2107
він  працював  головним
механіком  ВАТ

2

„ЕОМінформ" і писав докладну про пошкодження
вказаного автомобіля, оскільки побачив, що пом'ято капот автомобіля, пошкоджена
декоративна решітка.

Допитаний в якості свідка - ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснив, що з
листопада 2006 р. по 23.03.2007 р. він працював у ВАТ „ЕОМінформ" водієм.
В листопаді 2006 р. він відігнав автомобіль ВАЗ-2107 на СТО в
м.Донецьк і коли через два тижня забирав, побачив по кольору, що пофарбовано
капот. Про пошкодження автомобіля у серпні 2006 р. йому нічого невідомо.
Вислухавши представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали
справи, судом фактично встановлено, що згідно із наказами № 242/к від
06.12.2005 р. і № 171/к від 13.09.2006 р. (а.с.9-10) ОСОБА_1 працював у ВАТ
„ЕОМінформ" водієм автотранспортних засобів з 06.12.2005 p.,
звільнений з 13.09.2006 р. за власним бажанням. Наказами № 47 від 09.12.2005 р.
і № 34 від 10.05.2006 р. за ним було закріплено автомобіль ВАЗ-21070 НОМЕР_1 (а.с. 12-13),
який є власністю позивача, перебуває у нього на балансі (а.с. 15- 20). Згідно із ч.2 ст.131 КЗпП України працівники
зобо'язані бережливо ставитится до майна підприємства, установи
організації і вживати заходів до запобігання шкоди. Згідно із ст. 139 КЗпП
України працівники зобов'язані дбайливо ставитися до майна власника, з яким
укладено трудовий договір. В судовому
засіданні встановлено, що 11.08.2006 p., під час виконання покладених на
нього трудових обов'язків, відповідач порушив правила експлуатації
автомобіля ВАЗ-21070, державний НОМЕР_1, який було за ним закріплено згідно із
наказами позивача, що призвело до пошкодження автомобіля. Згідно із докладною
гловного механіка ВАТ „ЕОМінформ" від 14.08.2006 р. (а.с.21) 11.08.2006 р.
ОСОБА_1, внаслідок халатного відношення до
правил стоянки автомобілей, не поставив автомобіль ВАЗ-21070 державний НОМЕР_1
на ручні гальма, внаслідок чого автомобіль покатився і пошкодив капот,
декоративну решітку радіатора, лакофарбове покриття капота. Згідно із актом від
14.08.2006 р. (а.с.22) водій ОСОБА_1 відмовився від дачі письмових пояснень з
приводу пошкодження 11.08.2006р. автомобіля
ВАЗ-2107. За даним фактом пошкодження автомобіля було проведено службове розслідування
за результатами якого 19.08.2006 р. складено акт (а.с.23) згідно із яким
комісія, яка проводила службове
розслідування, прийшла до висновку, що автомобіль ВАЗ-2107 було пошкоджено
внаслідок халатного відношення до вимог стоянки автомобіля, в результаті чого
було пошкоджено: капот, декоративна решітка радіатора, пофарбування
автомобіля. З пояснювальної ОСОБА_1 від 14.08.2006 р. слідує, що він бере на
себе обов'язок відремонтувати пошкоджений автомобіль (а.с.25). В судовому засіданні встановлено, що відповідач,
не отримавши висновку про характер ушкоджень і об'єми воновлюваних робіт
у спеціалізованої організації, так як гарантийний строк експлуатації автомобіля не закінчився, самовільно, без
повідомлення позивача, провів ремонт у приватної особи. Але згідно із
угодою про умови проведення гарантийного
ремонту від 24.11.2005 p.,
укладеною позивачем з ТОВ „Автосоюзсервіс" (а.с. 15), позивач
зобов'язаний проводити ремонтні роботи тільки у продавця вказаного автомобіля.
При огляді автомобіля ВАЗ-21070 на СТО ПП ОСОБА_2, якому згідно із договором
про співробітництво від 10.05.2006 р. ТОВ „Автосоюзсервіс" передало
частину своїх повноважень по гарантийному
обслуговуванню автомобілей, були виявлені пошкодження лакофарбового покриття
капота і покрівлі, пошкодження правого молдинга покрівлі, про що було складено
дефектний акт з указаниям переліку робіт, необхідних для усунення дефектів
(а.с.29) . Згідно із рахунком - фактурою № 766 від 11.09.2006 р. (а.с.30)
ремонтні роботи по відновленню автомобіля ВАЗ-21070 оцінені у 1200 грн. Згідно
із актом прийому-передачі робіт № 766 від 22.11.2006 р. СПД ОСОБА_2 виконав покраску капота і покрівлі автомобіля ВАЗ-2107, на
суму 1200 грн. Платіжними дорученнями № 1045 від 13.09.2006 р. та № 1342 від 22.11.2006 р. позивач перерахував СПД ОСОБА_2 1200 грн. за виконану ним роботу
(а.с.31-32). Згідно із ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових
обов'язків. Відповідальність встановлюється
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі,
організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника і, як
правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством. В судовому
засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків винними діями
відповідача позивачу заподіяно пряму дійсну шкоду в розмірі 1200 грн. Згідно із ст. 132 КЗпП України за шкоду,
заподіяну підприємству, установі , організації при виконанні трудових
обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеруальну
відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього
місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний
заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

3

Позивач просить
стягнути з відповідача заподіяну йому матеріальну шкоду у повному розмірі -
1200 грн., посилаючись на те, що з відповідачем було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність. Але згідно із ст. 135-1 КЗпП України письмові
договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено
підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або
виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм
цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджується в порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідач був прийнятий і працював
на підприємстві позивача водієм, тобто не займав посаду робітникам яким може
бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до
Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими
підприємством, установою, олрганізацією, можуть укладатись письмові договори
про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання цінностей,
переданих їм для збереження, обробки, продажу (відпуску) перевозки або застосуванням у процесі
виробництва, затвердженого Держкомтруда СРСР і Секретаріатом ВЦСПС від
28.12.1977 p., якій діє в Україні до теперішнього часу, і не
виконував також обов'язків за посадою або роботи за спеціальністю безпосередньо
пов'язаних із зберігнанням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Крім цього,
відповідач в судовому засіданні пояснив, що під час прийому його на роботу на
підприємство позивача договір про повну
матеріальну відповідальність з ним не укладався і такій договір він ніколи не підписував.

Позивачем не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів, що у даному
випдаку спричинення позивачу матеріальної шкоди на відповідача можливо
покласти повну матеріальну відповідальність відповідно до ст. 134 КЗпП України.

В судовому
засіданні встановлено, що трудові відносини відповідача з позивачем припинені з
13.09.2006 р.

Згідно із довідкою позивача (а.с.49) розмір середньої заробітної плати
відповідача за два останні місяці роботи на підприємстві позивача перед його звільненням з
підприємства складає 687 грн.42 коп. (771,43 грн. - заробітна плата за липень
2006р. + 603,41 грн. - заробітна плата за серпень 2006 р. = 1374,84 грн. : 2 =
687,42 грн.).

Враховуючи
викладене, суд  приходить до  висновку,
що  позовні   вимоги
підлягають  частковому
задоволенню,   і  з
відповідача  на  користь
позивача  в  рахунок
відшкодування   матеріальної
шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов'язків 11.08.2006 p., підлягає
стягненню 687 грн.42 коп. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись : ст.ст. 130, 131, 132,
139 КЗпП України, 10,11,15,60,79,88,209,210,212,214,215,223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства
„ЄОМІнформ", в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої
підприємству при виконанні трудових обов'язків, 687 грн. 42 коп.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства
„ЄОМІнформ" витрати по оплаті судового збору в сумі 51 грн., та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку на подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було
подане. Якщо заяву про апеляційне оскарження
було подано, але апеляційна скарга не була подана в строк, встановленій ст.294
ЦПК України, рішення суду набирає законної силі після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної силі після розгляду справі апеляційним судом.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано Апеляційному суду Донецької
області через Торезький міський суд
протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається Апеляційному суду Донецької області через Торезький міський суд
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.