Справа
№2-1276/07
року Рівненський міський суд Рівненської області
судді    - Музичук Н. Ю.
відповідача - ОСОБА_2
відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_1   до
Редакції   Рівненської   міськрайонної   газети
і   ОСОБА_2 про спростування
недостовірної інформації,
відшкодування  моральної
шкоди  в розмірі 1700 грн.,
року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Редакції Рівненської
газети „Слово і час" і ОСОБА_2 про спростування недостовірної
відшкодування моральної шкоди в розмірі 1700 грн., мотивуючи свої вимоги тим,
в газеті "Слово і час" в статті ОСОБА_3 „Тепловий „колапс", в
абзацу „А все тому, що тодішній директор „Житло-Сервісу" ОСОБА_4,
„засунула руку в кишені людей....", та відомості, поширені 09 грудня 2005
"Слово і час" в статті ОСОБА_3 „То хто ж має вибачатися?", в
абзацу „Ми ж маємо ніким (!) не спростований факт грубого порушення державної
колишнім директором Клеванського підприємства „Житло-Сервіс" вказані
відповідають дійсності, порочать її честь, гідність і ділову репутацію,
завдають їй моральних
запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 відповідачі, Редакція Рівненської
газети „Слово і час" іОСОБА_2, позов не визнали, вимоги ОСОБА_1 вважають
неправомірними та просить в задоволенні позову відмовити з наступних підстав.
статті „Тепловий „колапс" факти порушення вимог постанови Кабінету
Міністрів України „Про затвердження Правил надання населенню послуг з
водо-теплопостачання та водовідведення" №1497 від 30 грудня 1997 року та
рішення Клеванської сенлищноїради щодо встановлення тарифів на теплопостачання,
виявили фахівці Державної інспекції з контролю за цінами в Рівненській області
в акті перевірки „Житло-Сервісу" від 30 травня 2002 року, у зв"язку з
чим прийняте рішенням начальника Державної інспекції з контролю за цінами в
Рівненській області про застосування фінансових санкцій та накладення штрафу за
порушення державної дисципліни цін, та проведений перерахунок плати за тепло
мешканцям квартир. Ситуація вивчалась спеціально створеною комісією Рівненської
райдержадміністрації у відсутності звільненої вже позивачки, на засідання якої
був запрошений і присутній відповідач, де мали місце висновки присутніх про те,
що ОСОБА_1 нанесла товариству збиток, і ще не пізно подати на неї до суду. За
результатами засідання комісії відповідачем підготовлено матеріал під назвою
„Тепловий колапс" в №43 від 28.10.2005 року. У зв"язку із
надходженням претензії ОСОБА_1. до редакції про спростування відомостей та
стягнення моральної шкоди та надходженням осінню 2005 року копії актів
перевірок ТзОВ „Житло-Сервіс" та інших документів ,що свідчать про
зловживання службовим становищем ОСОБА_1 , зокрема перевитрат на відрядження,
відпустки, працевлаштування її чоловіка, редакція відмовилась друкувати
спростування, принесене позивачкою. На пропозицію щодо публікації в газеті
особистих коментарів позивачка не погодилась. У цьому зв"язку 09.12.2005
року в газеті був надрукований аналітичний матеріал „Хто ж має
вибачитися?" на підставі документальної бази, якою володів автор на той
час. Вважають зазначений позовною заявою вислів „засунула руку в кишені
людей....", гіперболою, яка використовується в журналістиці, та оціночним
судженням автора, які, у відповідності до ст. 47-1 Закону України „Про
інформацію" та судовій практиці, не піддягають спростуванню та доведенню
їх

правдивості.
Заподіяння у зв"язку із газетною публікацією моральної шкоди позивачці
заперечують.

В судовому
засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю. Додатково пояснила,

що вважає статті
замовними, оскільки претензій до її роботи з 1997 року не було, проблеми
почалися з того часу, коли селищний голова Демчук Ф.М. в 2003 році незаконно
зніс належний їй і братові на

праві власності
спадковий будинок в смт. Клевань, з приводу чого вона звернулась в
правоохоронні органи. Були організовані всі можливі перевірки роботи товариства
„Житло-Сервіс", яке фактично

було збитковим,
але працювало виконувало поставлені задачі, у зв"язку із наявністю
заборгованості

по заробітній
платі працівників вона звільнена з роботи із 24.10.2004 року, з приводу чого
судами

вирішувався спір
про поновлення на роботі. Фактично вона не працювала через хворобу та відпустку

із лютого 2004
року. Проте підприємство після її звільнення працювало цілий опалювальний сезон

2004-2005 років,
а в жовтні 2005 року, коли у зв"язку із не підготовкою котельні до зими і
здачею її в

оренду,
перестали опалювати 54 квартири, з метою порушення її права, приниження честі і
гідності

була підключена
преса і в день її 55-річчя опублікована оспорена стаття „Тепловий
„колапс". Така

стаття
надрукована на наданих представниками РДА та селищним головою матеріалах, в
тому числі

ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які безоплатно використовували тепло ТзОВ „Житло-Сервіс", без
зустрічі з нею для з"ясування дійсного положення в товаристві. З приводу
прийняття нею без рішення виконкому селищної ради для розрахунків завищеного
тарифу 1,27 грн. за 1 кв.м., який встановлювався для підприємства
„Рівнерайтеплолкомуненерго", пояснила об'єктивними причинами, через
збитковість та необгрунтовану відмову селищної ради в їх підвищенні. У цьому
зв"язку вона в 2002 році стала ініціатором перерахунку оплати за опалення
мешканцям, яким встановлені надлишкові нарахування. Наданими суду документами
перевірок за дорученням прокуратури та іншими доказами підтверджується
недостовірність інформації в зазначених позовною заявою публікаціях
відповідачів, бажання її скомпрометувати, сформувати громадську думку, що вона
є злодієм. Внаслідок протиправних дій відповідачів їй була заподіяна моральна
шкода, яка полягає в душевних переживаннях, психологічному дискомфорті, які
вона та члени її сім"ї, в тому числі неповнолітня донька, пережила після
виходу статей. Вважає, що в причинному зв"язку із виходом статей
знаходяться погіршення стану її здоров"я, загострення наявних захворювань,
приниження її

авторитету в
селищі напередодні виборів депутатів місцевих рад, коли вона мала намір
балотуватись в селищну раду, утруднення її спілкування з оточуючими, в тому
числі як голові Рівненської районної асоціації інвалідів. Покликаючись на
викладені обставини, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник
відповідача редакції Рівненської міськрайонної газети „Слово і час" і
відповідач

ОСОБА_2 позовні
вимоги не визнав, в своїх поясненнях підтримав надані заперечення. Не

заперечуючи
самого факту опублікування в названій газеті оспорених позивачкою публікацій,

додатково пояснив,
що на час публікації автор керувався достатніми доступними джерелами

інформації у
вигляді наданих документів та результатів роботи спеціальної комісії,
коментарів її

членів, оскільки
рішення чи іншого документу за результатами її роботи не приймалось. Вважає

надані ним акти
перевірки не спростовані, зазначені в публікаціях факти встановлені, моральну
шкоду позивачки не доведеною. Заперечує замовний характер, упереджене
відношення та злий умисел автора, оскільки про день народження позивачки в день
публікації їм відомо не було, будь яких намірів у цьому зв"язку не
переслідували, гіперболічним висловом підкреслено лише самовільне завищення
тарифів і грубе порушення цінової політики позивачкою. Просить відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі за відсутністю підстав для його
задоволення.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в тому числі показання свідків

ОСОБА_7.,
ОСОБА_8, ОСОБА_6., суд приходить
до висновку, що позовні вимоги

підлягають до
часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 28 Конституції України, ст.ст. 270,297, 299 ЦК України кожен має право на

повагу до його
гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

Стаття 32
Конституції України кожному гарантує судовий захист права спростувати

недостовірну
інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної
шкоди,

завданої
збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації.

Згідно керівних
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 3 постанови N 7 від 28

вересня 1990
року „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності
і

ділової
репутації громадян та організацій", при розгляді цивільних справ суди
повинні з'ясовувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений
позов, порочать честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи
відповідають дійсності.

Судом
встановлено, що дійсно 28 жовтня 2005 року в № 43 друкованого засобу масової

інформації
Рівненської міськрайонної газети „Слово і час" опублікована стаття ОСОБА_3

„Тепловий
„колапс", про неспроможність забезпечення теплом осель мешканців селища
Клеванським

ПП
„Житло-Сервіс", в другому реченні восьмого абзацу зазначено про те, що
перестали регулярно

платити за тепло
не лише ті в кого не було грошей, „А все тому, що тодішній директор „Житло-

Сервісу"
ОСОБА_4, образно кажучи, „засунула свою руку в кишені людей", тобто
самовільно

встановила тариф
на теплопостачання."

Факт поширення
відповідачами такої інформації підтверджується доказами, які є в матеріалах

справи і в
процесі судового розгляду спору визнаний представником відповідача редакції
газети

"Слово і
час" водночас і відповідачемОСОБА_2.

Суд визнає, що
вищенаведена негативна інформація про зловживання позивачки, яка межує із

посяганням на
приватну власність чи зловживанням службовим станом, про неналежне виконання

нею службових
обов'язків та зловживання ними, принижує честь, гідність та ділову репутацію

ОСОБА_1, як
колишнього директора ТзОВ „Житло-Сервіс" та громадянина в громадській
думці, в

думці окремих
громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття.

У відповідності
з ч.3 ст. 277 ЦК України,
вважається, що негативна інформація, поширена про

особу, є
недостовірною.

Згідно цієї
правової норми та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, у п. 17

постанови від 28
вересня 1990 року N 7 року „Про застосування судами законодавства, що регулює

захист честі,
гідності і ділової репутації громадян та організацій" обов"язок
довести відповідність

розповсюджених
відомостей дійсності покладається на відповідача, а на позивача -
обов"язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, саме
тією особою, до якої пред"явлено позов. Проте позивач має право подати й
докази невідповідності дійсності таких відомостей.

Оцінкою
досліджених вищенаведених доказів підтверджується, що всупереч зазначених

вимог,
відповідачі не довели відповідність дійсності поширеної про ОСОБА_1 в жовтні
2005 року

негативної
інформації. Згідно наданого ними ж акту перевірки питань дотримання державної

дисципліни цін
на ТзОВ „Житло-Сервіс" відділом Держінспекції цін від 30.05.2002 року,
вбачається,

встановлене на
протязі 2000-20002 p.p. нарахування плати по тарифу 1,27 грн. За 1 кв.м. ,
тобто по

тарифу,
встановленому розпорядженням Рівненської РОДА
№885 від 28.12.1999р. для

підприємства
Рівнерайтеплокомуненерго. Цим же актом встановлена фактична вартість опалення

1 кв.м. заданими
2001 року по фактичних витратах, що становить 1,35 грн. без ПДВ.

Позивачкою на
спростування публікації надані послідуючий акт перевірки Держінспекції по

контролю за
цінами від 25 травня 2004 року з додатками обгрунтованості тарифів, акти
перевірок

головного
держінспектора на вимогу прокуратури Рівненського району від 21.11.2003 року з

додатками
розрахунків собівартості опалення за 2000-2002 p.p., переписку у вигляді звернень

позивачки на
ім."я Клеванської селищної ради, Рівненської районної держадміністрації та
заступника

голови
Рівненської ОДА з приводу доцільності перегляду тарифів за опалення за
2000-2002 p.p., з

висновками компетентних
органів про доцільність перегляду таких тарифів. Таким чином, в судовому
засіданні доведена неправдивість цих відомостей, недостовірність опублікованої
в статті "Тепловий „колапс" інформації стосовно ОСОБА_1.

Заперечення
відповідача стосовно оціночного поняття автора та гіперболи з посиланням на

положення Закону
в даному випадку вважається надуманим способом захисту відповідачів, що не

може бути
прийнято до уваги.

Встановлено, що
на претензію позивачки, в подальшому 09 грудня 2005 року в газеті "Слово і

час" в
статті ОСОБА_3 „То хто ж має вибачатися?", в останньому реченні
дванадцятого абзацу

поширені
відомості стосовно позивачки про те, що „Ми ж маємо ніким (!) не спростований
факт

грубого
порушення державної дисципліни цін колишнім директором Клеванського
підприємства

„Житло-Сервіс".

В судовому
засіданні відповідачем не надано будь-яких доказів стосовно оцінки діяльності

колишнього
директора ТзОВ „Житло-Сервіс" в яких була оцінка у вигляді допущеного
ОСОБА_1 „грубого порушення державної дисципліни цін", в тому числі
відсутня вона в акті на 10 сторінках без дати без ознайомлення позивачки, на
який покликається представник відповідача. Відповідно встановлено, що така
оцінка дана на розсуд відповідачів. Зазначена інформація спростовується вище перерахованими
доказами та вважається недостовірною.

Статтею 34
Конституції України проголошено право кожного на свободу думки і слова, на

вільне виявлення
своїх поглядів і переконань. Таке право друкованих засобів масової інформації

закріплено і в
ст. 2 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в
Україні".

Відповідно до
ст. 26 вказаного Закону, журналіст має право на вільне поширення

(публікацію)
інформації. Разом з тим, журналіст зобов'язаний подавати для публікації
об"єктивну і

достовірну інформацію.
За перевищення своїх прав і невиконання обов"язків журналіст несе

відповідальність
в межах чинного законодавства.

Водночас, згідно
положень ст.277 ЦК України,
спростування недостовірної інформації

здійснюється
особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації

здійснюється
незалежно від вини особи, яка ЇЇ поширила, та у такий же спосіб, у який вона
була

поширена.

Відповідно до
ст. 42 Закону України "Про друковані засоби масової інформації /пресу/ в

Україні"   на
засоби   масової   інформації
та   журналістів   не
може   бути   покладено
обов"язок відшкодувати моральну /немайнову/ шкоду за публікацію чи
поширення відомостей, які не відповідають дійсності , якщо останні містяться в
офіційних повідомленнях чи були одержані від

інформаційних
агенств, прес-служб державних органів, організацій або об'єднань громадян.

Як передбачено
ч. 6 ст. 17 Закону України №540/97-ВР від 23.09.1997 року „Про державну

підтримку
засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", журналіст та
засіб масової

інформації
звільняється від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає
дійсності,

якщо суд
встановить, що журналіст діяв добросовісно та здійснював її перевірку.

Крім того,
вирішуючи позовні вимоги, суд повинен брати до уваги положення ст. 17
вищенаведеного Закону України №540/97-ВР про те, що моральна шкода заподіяна
поширенням

неправдивої
інформації, компенсується лише в тому випадку, коли мав місце злий умисел
журналіста

чи службових
осіб засобу масової інформації, а також враховуються наслідки використання

потерпілим
можливостей позасудового/досудового/спростування неправдивих відомостей.

Так, з
досліджених наданих відповідачем доказів встановлено, що в розпорядження

відповідачів
представниками райдержадміністрації і селищної ради надано негативні
вищезазначені

матеріали
перевірки ТзОВ „Житло-Сервіс" за період діяльності позивачки на посаді
директора,

неперевірена
належним чином інформація про порушення кримінальної справи, протоколи
засідання

районної комісії
з питань заробітної плати, праці, соціальної політики та своєчасності сплати
податків і внесення інших обов'язкових платежів, що вказує на використання
таких джерел для публікації відповідачами. Крім того, допитані за клопотанням
сторони відповідача свідки ОСОБА_8. та ОСОБА_6. в судовому засіданні ствердили
факт спілкування з ними відповідача ОСОБА_2. в жовтні 2005 року при проведенні
засідання комісії з вищенаведеного приводу роботи ПП „Житло-Сервіс" та
правдивість наведеної публікаціями оцінки роботи позивачки учасниками засідання
у відсутність позивачки.

Оцінкою
сукупності вищенаведених доказів у відповідності до положень чинного
законодавства, суд прийшов до висновку про обгрунтованість і доведеність
позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання оспореної, опублікованої 28 жовтня
2005 року в газеті "Слово і час" в статті

ОСОБА_3
„Тепловий „колапс", інформації в другому реченні восьмого абзацу „А все
тому, що

тодішній
директор „Житло-Сервісу" ОСОБА_4, образно кажучи, „засунула руку в кишені

людей....",
та поширеної 09 грудня 2005 року в газеті "Слово і час" в статті
ОСОБА_3 „То хто ж

має
вибачатися?", в останньому реченні дванадцятого абзацу інформації „Ми ж
маємо ніким (!) не

спростований
факт грубого порушення державної дисципліни цін колишнім директором Клеванського
підприємства „Житло-Сервіс" недостовірною та зобов'язання до її
спростування у такий же спосіб, у який вона була поширена, відповідно до ч. 2
ст. 37 Закону України „ Про друковані засоби масової інформації (пресу) в
Україні" та ст. 277 ЦК України.

Згідно положень
ст.ст. 23, 280 ЦК України,
ст.ст.47, 49 Закону України „Про інформацію",

особа, права
якої порушені поширенням відомостей, що не відповідають дійсності, і принижують
її

честь, гідність
і ділову репутацію, вправі поряд із спростуванням таких відомостей вимагати

відшкодування
моральної шкоди, завданої порушенням її особистих немайнових прав.

Проте, вимоги в
частині відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу вищенаведеною
публікацією вважаються безпідставними, до задоволення не підлягають у зв"язку
із встановленим в судовому засіданні відображенням наявної в розпорядженні на
час публікації інформації відповідачем, відсутністю умислу журналіста чи засобу
масової інформації на поширення неправдивої інформації та заподіяння шкоди
позивачу, використання відповідачами відомостей, які

містились в
офіційних документах і були одержані від державних та приватних організацій

/підприємств/,
та неприйняття позивачем належних мір до використання можливостей позасудового

/досудового/
спростування неправдивих відомостей у вигляді відмови від власної публікації та

завищеної вимоги
відшкодування в претензії до відповідачів.

У відповідності
до положень ст.88 ЦПК України, позивачеві присуджується відшкодування

судових витрат
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить відшкодування

витрат на
відшкодування судового збору в сумі 17 грн., відшкодування
інформаційно-технічного

забезпечення
розгляду справи в сумі 15 грн., а всього 32 грн.

На підставі
викладеного, Конституції України, ст.ст.23,270,277,280,297,299 ЦК України, ст.ст.

2,26,37 Закону
України „Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україні", ст.ст.
47,47-1,49

Закону України
„Про інформацію", Закону України „Про державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист журналістів",керуючисьст.ст.10,60,61,64,88,208,209,212-15,218,223,
292,294,296 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
Редакції Рівненської міськрайонної газети „Слово і час"

і ОСОБА_2 про
спростування недостовірної інформації, відшкодування

моральної шкоди
в розмірі 1700 грн. задовольнити частково.

Визнати такими,
що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність і ділову

репутацію
ОСОБА_1 відомості, поширені 28 жовтня 2005 року в газеті "Слово і

час" в
статті ОСОБА_3 „Тепловий „колапс", в другому реченні восьмого абзацу „А
все тому, що

тодішній
директор „Житло-Сервісу" ОСОБА_4, образно кажучи, „засунула руку в кишені

людей....",
та відомості, поширені 09 грудня 2005 року в газеті "Слово і час" в
статті ОСОБА_3

„То хто ж має
вибачатися?", в останньому реченні дванадцятого абзацу „Ми ж маємо ніким
(!) не

спростований
факт грубого порушення державної дисципліни цін колишнім директором
Клеванського підприємства „Житло-Сервіс".

Зобов"язати
редакцію Рівненської міськрайонної газети „Слово і час" і Лісовця Василя

Олександровича
протягом місяця з часу набрання рішенням суду законної сили надрукувати в
газеті

"Слово і
час" спростування відомостей, поширених 28 жовтня 2005 року в газеті
"Слово і час" в

статті ОСОБА_3
„Тепловий „колапс", в другому реченні восьмого абзацу „А все тому, що

тодішній
директор „Житло-Сервісу" ОСОБА_4, образно кажучи, „засунула руку в кишені

людей....",
та відомостей, поширені 09 грудня 2005 року в газеті "Слово і час" в
статті ОСОБА_3

„То хто ж має
вибачатися?", в останньому реченні дванадцятого абзацу „Ми ж маємо ніким
(!) не

спростований
факт грубого порушення державної дисципліни цін колишнім директором
Клеванського підприємства „Житло-Сервіс" на тих же сторінках газети тим же
шрифтом.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної

шкоди відмовити.

Стягнути з
Редакції Рівненської міськрайонної газети „Слово і час" на користь ОСОБА_1
кошти в сумі 32 грн. на відшкодування судових витрат в справі.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський

міський суд
поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне

оскарження з
наступним поданням в двадцятиденний після подачі заяви строк апеляційної
скарги.

Апеляційна
скарга може бути подана і без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження у

строк
встановлений для подання цієї заяви.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне

оскарження, якщо
заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про

апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення
суду

набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,

якщо його не
скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.