Справа № 33ц-747 кс/07       Головуючий у 1 -й інстанції
29                            Доповідач
касаційної інстанції Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
грудня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

Базовкіної Т.М.
,  Буренкової К.О.,  Довжук Т.С. ,
Козаченка В.І.,  Шолох З.М. ,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за позовом прокурора Кіровоградського району в
інтересах Первозванівської сільської ради Кіровоградського району до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору тимчасового користування землями водного фонду за
касаційного скаргою

ОСОБА_1

на
рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2005 p.,

встановила:

В
листопаді 2004 р. прокурор Кіровоградського району звернувся до суду в
інтересах Первозванівської сільської ради Кіровоградського району (далі
-сільська рада) до ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору тимчасового користування землями водного фонду.

В
позовній заяві прокурор посилався на те,
що договір тимчасового користування землями водного фонду,  укладений 29 березня 2000 р. між сільською
радою та ОСОБА_1,  не відповідає вимогам закону,  оскільки не містить всіх суттєвих умов,  а саме: відсутній розмір орендної плати,  не зазначена відповідальність сторін в разі
порушення умов договору і,  крім
цього,  договір в нотаріальному порядку
не посвідчено.

Посилаючись
на наведені обставини та положення
ст.  215 ЦК,
ст.  14 Закону
України «Про оренду землі»,  прокурор
просив визнати вказаний договір тимчасового користування землями водного фонду
недійсним.

Рішенням
Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 червня 2005 р. в позові прокурору
в інтересах Первозванівської сільської ради відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2005 р. рішення
Кіровоградського районного суду від 9 червня 2005 р. скасовано і ухвалено нове
рішення. Постановлено визнати недійсним договір тимчасового користування
землями водного фонду,  укладений 29
березня 2000 р. між сільською радою та ОСОБА_1

Зобов'язано
ОСОБА_1
повернути сільській раді три ділянки земель водного фонду площею 23, 9 га.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись на порушення положень матеріального права та
вимог процесуального права,  просить
рішення апеляційного суду скасувати,  а
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія
судців,  вивчивши матеріали справи,  дійшла висновку,  що касаційна скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Відповідно
до ч.2  ст. 125 ЗК право на оренду
земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної
реєстрації. Саме після такої реєстрації,
як зазначено у  ст.  18 Закону від 6 жовтня 1998 р. №161- XIУ «Про
оренду землі» (далі - Закон),  цей договір
набирає чинності.

Як
вбачається із матеріалів справи і це встановлено районним судом,  29 березня 2000 р. ОСОБА_1 уклав з сільською
радою письмовий договір тимчасового користування землями водного фонду,  який зареєстровано в сільській раді та
Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів відповідно 29 березня
2000 р. та 17 квітня 2000 р. Згідно рішення сільради від 15 березня 2001 р.
№100 та за згодою ОСОБА_1
в п.4.1 цього договору внесені зміни,
якими визначено строки внесення плати за користування землями водного
фонду та розмір допомоги,  яку
відповідач,  як орендар,  зобов'язався надавати позивачу на розвиток
села. Зобов'язання по даному договору сторонами виконувалися,  що підтверджується матеріалами справи,  в т. ч.1 квитанціями про внесення
відповідачем орендної плати в 2001 - 2003 роках.

Разом з
тим,  в порушення ч.3  ст.  13
Закону в редакції від 6 жовтня 1998 р. договір в нотаріальному порядку
посвідчений не був.

Відмовляючи
в задоволені позову,  суд першої
інстанції правильно виходив з того,  що
позивач пропустив строк позовної давності,
передбачений  ст.  71 ЦК
1963 р.,  для звернення до суду з даними
позовними вимогами.

Відповідно
до п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України до позовів
про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину,  право
на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 p.,
застосовується позовна давність,  встановлена для відповідних позовів
законодавством,  що діяло раніше.

Згідно
зі  ст.
76 ЦК 1963 p. перебіг строку
позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов
виникає з дня,  коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення свого права.

Статтями
71,  75 ЦК 1963 p.
передбачено загальний строк для захисту права за позовом особи,  права якої порушено,  в три роки,
та обов'язок застосування судом строку позовної давності.

Отже,  за таких обставин,  суд першої інстанції вірно вважав,  що строк позовної давності має обчислюватися
з дати державної реєстрації даного договору,
тобто з 17 квітня 2000 р. Беручи до уваги,  що даний позов про захист порушеного права
пред'явлено прокурором в інтересах сільської ради в листопаді 2004 р.,
то висновок суду першої інстанції про те,  що позивач пропустив строк позовної
давності,  передбачений  ст.  71
ЦК 1963 p.,
є обгрунтованим.
При цьому суд районний суд вірно зазначив,  що поважних причин щодо пропущення цього
строку не встановлено.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
постановлене з додержанням положень матеріального права та вимог
процесуального права,  апеляційний суд
помилково виходив з того,  що позивачем
не пропущено строк позовної давності,
передбачений  ст.  71 ЦК 1963 p.,  положення якої підлягали застосуванню
відповідно до п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу 2004 р.
Апеляційної суд також безпідставно вважав,
що зазначений строк слід обчислювати з дати,  коли прокурору,  а не сільській раді,  стало відомо про порушення її прав,  тоді як згідно ч.2  ст.  45
ЦПК прокурор є лише представником позивача - сільської ради,  і самостійних вимог не має.

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку,
що рішення апеляційного  суду  Кіровоградської області   від
10  листопада 2005  р.
слід

скасувати
і залишити в силі рішення Кіровоградського районного суду від 9 червня 2005 р.

Керуючись
ст.
ст.  333,  335,
336,  339 ЦПК України та Законом
України «Про судоустрій України» (із змінами від 22 лютого 2007 p.),
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2005 р. скасувати і
залишити в силі рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області
від 9 червня 2005 р.

Ухвала
оскарженню не підлягає.