Справа №2-3780/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2007 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді                                                                                 Твердохліб
В.А.,

при
секретарі                                                                                           Івановій
І.О.,

за участю
представника позивача ОСОБА_2. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Міністерства оборони України про стягнення грошової компенсації,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
06.09.2007 року звернувся в суд до відповідача з даним позовом та просив
постановити рішення,  яким стягнути з
Міністерства оборони України грошову компенсацію замість належних йому до
видачі за нормами речового забезпечення предметів речового майна на день
відкомандирування до Державної спеціальної служби транспорту в розмірі 2 191,
68 грн.,  посилаючись на те,  що він з січня 1992 року по вересень 2004
року проходив військову службу на посадах офіцерського складу в Збройних Силах
України та відповідно до наказу Міністра оборони України від 21.09.2004 року
№655 був звільнений з посади заступника начальника залізничних військ -
начальника управління будівництва та відновлення Головного управління
залізничних військ Міністерства оборони України та направлений для проходження
військової служби до Державної спеціальної служби транспорту з виключенням із
списків особового складу Збройних Сил України. Відповідно до Положення про
речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших
військових формувань речовим майном у мирний час",  затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 22.07.1998 року №1135 та „Норм забезпечення військовослужбовців
речовим майном у мирний час" він повинен бути забезпечений в повному
обсязі речовим майном особистого користування,
яке видається у власність. Оскільки на момент його звільнення у
відповідача виникла перед ним заборгованість з речового забезпечення з 64
предметів на загальну вартість 2191, 68 грн. та яка до теперішнього часу йому
не виплачена,  він вважає,  що цим порушуються його права щодо
соціального захисту як громадянина,  який
проходив військову службу в Збройних Силах України,  в частині належного забезпечення речовим
майном.

В
судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх
задовольнити,  посилаючись при цьому на
обставини справи,  викладені в позовній
заяві.

Представник
відповідача до суду не з"явився,
про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,  причини неявки суду не повідомив,  а

тому суд,  з врахуванням думки
представника позивача,  вважає за
можливе розглянути справу заочно,  на
підставі наявних у справі доказів.

Суд,  вислухавши пояснення представника
позивача,  дослідивши письмові
докази,  вважає,  що позовні вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом
встановлено,  що позивач з січня 1992
року по вересень 2004 року проходив військову службу на посадах офіцерського
складу в Збройних Силах України (а.с. З - виписка із послужного списку).

Відповідно
до наказу Міністра оборони України від 21.09.2004 року №655 (а.с. 4) позивач
був звільнений з посади заступника начальника залізничних військ з будівництва
та відновлення - начальника управління будівництва та відновлення та за його
згодою направлений для проходження військової служби до Державної спеціальної
служби транспорту з виключенням із списків особового складу Збройних Сил України.

Відповідно до  ст. 9 Закону України
"Про соціальний і правовий захист

військовослужбовців    та    членів
їх    сімей"                        державою    гарантується

військовослужбовцям
достатнє матеріальне,  грошове та інші
види забезпечення в обсязі,  що
відповідає умовам служби.

Відповідно
до ч.3  ст. 2 ЦПК України провадження у
цивільних справах здійснюється відповідно до законів,  чинних на час вчинення окремих процесуальних
дій,  розгляду і вирішення справи.

Оскільки
на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року №1444 „Про
речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час" втратила чинність

постанова
Кабінету Міністрів України від 22.07.1998 року №1135 „Про забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час" суд важає за
необхідне при вирішенні даного спору застосовувати „Положення про порядок
речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час",
затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року
№1444.

Пунктом
12 „Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних
Сил України та інших військових формувань у мирний час",  затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 28.10.2004 року №1444 передбачено,
що військовослужбовцям речове майно особистого користування видається за
нормами забезпечення речовим майном у мирний час.

Відповідно
до п.20 вищевказаного Положення офіцерам,
прапорщикам і мічманам за їх бажанням дозволяється (з дати виникнення
права на отримання речового майна) замість одних предметів речового майна,  передбачених нормами забезпечення,  видавати інші,  вартість яких не перевищує вартості
предметів,  що замінюються,  або виплачувати за них грошову компенсацію.

Відповідно
до п.10 військовослужбовці забезпечуються речовим майном та отримують
лазнево-пральні послуги за рахунок військового формування,  в якому проходять військову службу. В окремих
випадках Міноборони може

передавати
речове майно з оплатою його вартості згідно із законодавством іншим військовим
формуванням.

Відповідно
до ухвали Господарського суду м. Києва від 26.12.2005 року встановлено,  що Головне управління залізничних
військ,  де проходив службу позивач,  не мало статусу юридичної особи,  а правонаступництво Головного командування
Сухопутних військ Збройних сил України скасовано.

Згідно
довідки-розрахунку №93 від 19.10.2005 року (а.с. 5),  полковник ОСОБА_1. станом на 01.01.2005 року
має право на одержання грошової компенсації замість речового майна,  що підлягає видачі в розмірі 2191, 68 грн.

Враховуючи
зазначене суд вважає,  що є всі законні
підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача
грошової компенсації замість належних за нормами речового забезпечення
предметів речового майна в розмірі 2191, 68 грн.

Крім
того з відповідача суд вважає за необхідне стягнути судові витрати по справі в
розмірі 81, 00 грн. на користь держави.

На
підставі вищенаведеного та керуючись
ст.  ст. 526,  527,
530,  625 ЦК України,   ст.
ст.  57 - 60,  209,
212, 213,  215,  223-226 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути
з Міністерства оборони України,
місцезнаходження: 01168,  м.
Київ,  пр.Повітрофлотський, 6 на користь
ОСОБА_1,  проживаючого за адресою: м.
АДРЕСА_1,  грошову компенсацію замість
належних за нормами речового забезпечення предметів речового майна в розмірі 2
191 (дві тисячі сто дев"яносто одну) гривню 68 копійок,  а на користь держави судовий збір в розмірі
51, 00 грн. та 30, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в Святошинському районному суді м. Києва на р/р
№0009,  ,  банк ГУДК у м. Києві,  отримувач: УДК у Святошинському районі м.
Києва.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Роз'яснити
відповідачеві,  що він має право подати
до суду заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.