Справа № 2-964/2007 року
Рішення

Іменем України

18 вересня 2007 року                                                                              м.  Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський
суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді        Томин О.О.

з участю секретаря     Турок О.І.

адвоката на стороні
позивача ОСОБА_1

сторін та представників сторін: позивача ОСОБА_2,  відповідачки
ОСОБА_3

третьої особи на стороні відповідача,  що не заявляє самостійних вимог: представника
відділу ДВС м.  Івано-Франківська ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,  ОСОБА_3,
третьої особи на стороні відповідача,
що не заявляє самостійних вимог: відділу ДВС м.  Івано-Франківська про визнання правочинну
недійсним,  визнання права власності на
автомобіль та звільнення його з-під арешту,
-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5,  третьої особи на стороні відповідача,  що не заявляє самостійних вимог: відділу ДВС
м.  Івано-Франківська про звільнення
майна з-під арешту.

В послідуючому ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги,  просив визнати правочин укладений між ним та
ОСОБА_3,  який виражений в оформленні
довіреності на право розпорядження автомобілем,
як удаваний,  тобто такий що
вчинений для приховання іншого правочину,
який насправді вчинили,  а саме
договір купівлі продажу автомобіля марки ВАЗ 2108 д.н.з.НОМЕР_1.; визнати за ним право власності на спірний транспортний
засіб,  звільнити його з-під арешту та
повернути без стягнення коштів за стоянку автомобіля на майданчику для
затриманого автотранспорту.

Ухвалою суду від 05.07.2007 року залучено до участі в
справі в якості співвідповідача - ОСОБА_3.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав по
мотивах,  викладених в уточненій позовній
заяві,  просив задоволити позовні вимоги.

Співвідповідачка ОСОБА_3 та представник відділу ДВС
м.  Івано-Франківська не заперечили проти
задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився,  хоч про час і місце судового розгляду
повідомлений у встановленому порядку,  а тому,  виходячи зі змісту ч.1  ст.
224 ЦПК України,  та того,  що відповідач про причини неявки суд не
повідомив,  а позивач подав достатньо
матеріалів,  які свідчать про
взаємовідносини сторін,  суд вважає,  що можна провести заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення сторін,  свідка ОСОБА_3,  дослідивши матеріали справи,  суд приходить до висновку,  що позов підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено,
що 11.07.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено угоду,  виражену в оформленні довіреності на право
розпорядження автомобілем марки ВАЗ 2108, 1996 року випуску,  д.н.з.НОМЕР_1.

Допитана в судовому
засіданні,  як свідок,  ОСОБА_3 підтвердила той факт,  що для

уникнення витрат на перереєстрацію в органах МРЕВ 11.07.2004 року між нею
та позивачем насправді відбулася купівля-продаж вказаного автомобіля,  за який вона отримала 3000 доларів США.

Правомочність ОСОБА_3 щодо укладення від імені ОСОБА_5
договорів цивільно-правового характеру щодо розпорядження транспортним засобом
підтверджується дорученням,  посвідченим
16.12.2003 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 ( а.с- 8). Крім того,
факт попередньої приналежності даного автомобіля ОСОБА_3 (як законному
володільцю) встановлений і в постанові Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 14.06.2004 року (а.с- 9).

Як вбачається з матеріалів справи,  21.06.2006 року державним виконавцем відділу
ДВС м.  Івано-Франківська винесено
постанову про арешт майна боржника (ОСОБА_5) та оголошення заборони на його
відчуження (серії НОМЕР_2),  зокрема на
транспортний засіб (з приводу якого виник спір) марки ВАЗ 2108,  1996 року випуску,  реєстраційний номерНОМЕР_1,  який поміщено
на майданчик для затриманого автотранспорту.

За наведеного,  суд
приходить до висновку,  що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 був вчинений удаваний правочин,
тобто такий,  який вчинений
сторонами для приховання іншого правочину,
який вони насправді вчинили,
зокрема - договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2108, 1996 року
випуску,  реєстраційний номерНОМЕР_1.

За змістом ч. 2
ст.  235 Цивільного Кодексу
України якщо буде встановлено,  що
правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину,  який вони насправді вчинили,  відносини сторін регулюються правилами щодо
правочину,  який сторони насправді
вчинили.

ст.  655 Цивільного Кодексу України
передбачено,  що за договором
купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві),  а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до
ст.  59 Закону України «Про
виконавче провадження» особа,  яка
вважає,  що майно,  на яке нанесено арешт,  належить їй,
а не боржникові,  може звернутися
до суду з позовом про визнання права власності та звільнення майна з-під
арешту.

Відповідно до
ст.   ст.  31, 203,
204,  235,  238,
655 Цивільного Кодексу України,
ст.  59 Закону України «Про
виконавче провадження»,  керуючись  ст.
ст.  11,  60,
209,  213-215,  224-226 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_5,  ОСОБА_3,  третьої особи на стороні відповідача,  що не заявляє самостійних вимог: відділу ДВС
м.  Івано-Франківська про визнання
правочину недійсним,  визнання права
власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту - задоволити частково.

Визнати правочин,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та виражений в оформленні довіреності
на право розпорядження автомобілем,  як
удаваний,  тобто такий що вчинений для
приховання іншого правочину,  який
насправді вчинено,  а саме - договір
купівлі продажу автомобіля марки ВАЗ 2108,
1996 року випуску,  реєстраційний
номер НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб
марки ВАЗ 2108,  1996 року випуску (номер
кузова НОМЕР_4),  реєстраційний
номерНОМЕР_1.

Звільнити з-під арешту
транспортний засіб марки ВАЗ 2108,  1996
року випуску,  реєстраційний номерНОМЕР_1,  який зазначено
в постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження
(серії НОМЕР_2) від 21.06.2006 року

державного виконавця відділу ДВС м.
Івано-Франківська та повернути його Головцову Вадиму Володимировичу.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським
міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подачі заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. В разі подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення суду,
але апеляційна скарга не була подана в строк,  рішення набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до
апеляційного суду області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20
днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна скарга подасться через Івано-Франківській міський суд
до Апеляційного суду Івано-Франківської області.