Справа № 2-508 2007  p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

14 серпня 2007
року Галицький районний суд міста Львова в складі :

головуючої -
судді  -
ОЛЕКСІЄНКО М. Ю.

при
секретарях  -  ІЛЬЧИШИН Н.В.,  СИДОР
Н.Т.,  ТУРЧИН Н.Ю.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  організації торговельно-виробничих процесів
ТзОВ „ЯРМАРХ",  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ЖУРОМСЬКОЇ Майї Вікторівни та ОКП ЛОР „БТІ та ЕО"

про
визнання дійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу від 04 листопада
1999 року,  про визнання та реєстрацію
права власності на майно,  про визнання
недійсними договору купівлі-продажу приміщення магазину від 25 квітня 2005
року,  про усунення перешкод у здійсненні
права власності на майно,

встановив:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  організації
торговельно-виробничих процесів ТзОВ „Ярмарх",  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6
про визнання дійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу від 04
листопада 1999 року,  про визнання та
реєстрацію права власності на майно,  про
визнання недійсними договору купівлі-продажу приміщення магазину від 25 квітня
2005 року,  про усунення перешкод у
здійсненні права власності на майно.

В
обґрунтування своїх позовних вимог покликається,  що 04 листопада 1999 року між ним та
ОСОБА_7  було укладено договір,  відповідно до якого він,  ОСОБА_1,
придбав у ТзОВ „Ярмарх" приміщення по вул.  Г.Хоткевича,
8 у м. Львові. Проте,  25 квітня
2005 року між ОТВП ТзОВ „Ярмарх" та ОСОБА_6,  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу того ж приміщення,
власником якого,  за договором від
04 листопада 1999 року,  є він,  позивач. Просить визнати за ним право
власності на спірне приміщення,  договір
від 04 листопада 1999 року визнати дійсним,
договір купівлі-

2

продажу
приміщення від 25 квітня 2005 року визнати недійсним,  зобов'язати ОСОБА_6,  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не чинити перешкод йому у
здійсненні ним його       права власності
на спірне приміщення. Позов просить задовольнити.

В
судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали,  покликаючись на мотиви позовної заяви,  дали аналогічні пояснення,  уточнивши,
зазначили додатково,  що за
договором купівлі-продажу від 04 листопада 1999 року вартість спірного
приміщення становила 100.000 доларів США,  договір мав бути нотаріально посвідчений після повної
оплати вартості приміщення,  а
користування покупцем (ОСОБА_1) приміщенням відбувалось за договором оренди між
ОТВП ТзОВ „Ярмарх" та ПП „Бізнес" (засновником якого є ОСОБА_1),  що він оплатив суму в розмірі 60.000 доларів США на момент укладення
договору,  решту суми сплачував
частинами,  про що має розписки,  та що сума в розмірі 6.110 доларів СІЛА
зараховувалась як орендна плата. Однак,
після повної оплати вартості приміщення відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3
після смерті власниці приміщення - їх матері ОСОБА_7  відмовились нотаріально посвідчувати договір
купівлі-продажу.

Відповідачі
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  представники відповідачів - ОТВП ТзОВ
„Ярмарх",  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6 проти позову заперечили,
зазначивши,  що договір
купівлі-продажу від 04 листопада 1999 року був укладений між позивачем та
ОСОБА_7  як фізичною особою,  а не особою,
яка виступає від імені ОТВП ТзОВ „Ярмарх". Крім того,  вищезазначений договір не є таким,  що відповідає встановленій законодавством
процедурі відчуження нерухомого майна,
не посвідчений нотаріально,  тому
є недійсним з моменту його укладення.

Представники
третіх осіб в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду справи. На підставі  ст.169 ЦПК України суд вважає,  що справу слід слухати у їх відсутності,  оскільки їх неявка не є перешкодою для
розгляду справи. Нотар Журомська М. В. подала разом з відгуком заяву про
розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши
пояснення сторін,  їх представників,  опитавши свідків,  вивчивши матеріали справи,  оглянувши матеріали судових експертиз,  інвентаризаційну справу по приміщенню по
вул.  Хоткевича,  8 у м. Львові,  суд вважає,
що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно
до  ст. 227 ЦК України (в
редакції 1963 року) договір купівлі-продажу будівлі повинен бути нотаріально
посвідченим,  якщо хоча би однією із
сторін є фізична особа. Невиконання цієї вимоги тягне за собою недійсність
договору.

Згідно
зі  ст. 47 ЦК України (в редакції 1963
року) нотаріальне посвідчення договорів обов'язкове лише у випадках,  прямо вказаних в законі. Недотримання в цих
випадках нотаріальної форми веде за собою недійсність договору.

3

Крім
того,  стаття 220 ЦК України (в
редакції 2003 року) визначає,  що у разі
недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий
договір є нікчемним.

У
відповідності до статті 29 ЦК
України (в редакції 1963 року) юридична особа набуває цивільні права і бере
на себе цивільні обов'язки через свої органи,
які діють в межах прав,  наданих
їм законом чи статутом (положенням).

Відповідно
до  ст. 26 Закону України „Про
власність" від 07 лютого 1991 року (зі змінами) та  ст. 12 Закону України „Про господарські
товариства" до об'єктів права власності господарського товариства належить
майно,  в тому числі нерухоме.

Згідно
зі  ст. 30 Закону України „Про
власність" від 07 лютого 1991 року (зі змінами),  колективний власник самостійно володіє,  користується і розпоряджається об'єктами
власності,  які йому належать. Право
колективної власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні
збори,  конференції,  з'їзди,
тощо).

Як
встановлено судом,  04 листопада 1999
року між позивачем та ОСОБА_7 ,  яка
діяла,  без достатніх підстав,  від імені ОТВП ТзОВ „Ярмарх" було
укладено договір купівлі-продажу приміщення по вул.  Хоткевича,
8 у м.  Львові,  що було у власності ОТВП ТзОВ „Ярмарх".
Договір не був нотаріально посвідчений.

25  квітня  2005
року між  ОТВП  у
формі ТзОВ  „Ярмарх"  та ОСОБА_6,  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір  купівлі-продажу  спірного
приміщення, який  посвідчений нотаріусом Журомською М. В.

Висновком
№ 2486 комісійної судово-почеркознавчої експертизи,  здійсненої Львівським науково-дослідним
інститутом судових експертиз встановлено, що підпис в договорі купівлі-продажу
від 04 листопада 1999 року здійснено не ОСОБА_7,  а іншою особою,  підписи на розписках здійснено ОСОБА_7  (а.с. 46-50).

Висновком
№ 584 додаткової судово-почеркознавчої експертизи,  здійсненої Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз визначено,
що підпис в договорі купівлі-продажу від 04 листопада 1999 року
здійснено не ОСОБА_7  (а.с. 70-72).

Згідно
висновку № 9191/02 повторної судово-почеркознавчої експертизи Одеського
науково-дослідного інституту судових експертиз підпис від імені ОСОБА_7  у договорі купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу від 04 листопада 1999 року виконаний не самою ОСОБА_7
,  а іншою особою з наслідуванням її
підпису,  підпис від імені ОСОБА_7  у розписці про позичку 4.000 доларів США від 11 листопада
1999 року виконаний самою ОСОБА_7 ,  щодо
інших документів,  то у межах наданого
матеріалу вирішити відповідність підписів ОСОБА_7  було неможливо (а.с. 218-222).

Крім
того,  договір купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу від 04 листопада 1999 року не був нотаріально
посвідчений,  хоча є законодавча вимога.

4

Покази
свідків ОСОБА_8,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10 суд до уваги не бере,  оскільки вони не підтверджують укладення
договору купівлі-продажу між позивачем та ОТВП ТзОВ „Ярмарх".

Згідно з
витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 7100177 співвласниками спірного
приміщення є ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6

На
підставі зібраних та перевірених в ході судового розгляду доказів та матеріалів
справи у їх сукупності суд не вбачає підстав до задоволення позовних вимог
позивача.

Керуючись
ст.  ст.
10,  11,  154,
209,  214-215,  218,
ЦПК України,  на підставі  ст.  ст.
4,  23,  29,
32,  45,  47,
48,  86,  227 ЦК
України (в редакції 1963 року),   ст.
220 ЦК України
(в редакції 2003 року),  Законів України
„Про господарські товариства",  „Про
власність",  „Про нотаріат",  суд

вирішив  :

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, організації торговельно-виробничих процесів ТзОВ
„ЯРМАРХ",  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового
комплексу по вул.  Г.Хоткевича,  8 у м. Львові від 04 листопада 1999
року,  укладеного між ОТВП ТзОВ
„ЯРМАРХ" та ОСОБА_1,  про визнання
та реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на приміщення магазину по вул.  Г.Хоткевича,
8 у м. Львові,  про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від 25 квітня 2005 року,  укладеного між ОТВП ТзОВ „ЯРМАРХ" та
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 та ОСОБА_6,  про усунення перешкод у здійсненні права
власності на майно  відмовити.

Заходи
по забезпеченню позову,  вжиті ухвалою
Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2005 року,  у вигляді накладення заборони вчиняти
будь-які дії по відчуженню приміщення магазину по вул.  Г.Хоткевича,
8 у місті Львові  -  скасувати.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.