Справа №2-1639/2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007 року Києво-Святошинський районний суд в
складі головуючого судді Дубас
Т.В. ,  при
секретарі Рудіч М. П. ,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1сільської ради,  треті особи - приватні нотаріуси ОСОБА_5та
ОСОБА_6,  про визнання недійсними
договорів куівлі-продажу та дарування земельної ділянки та будівельних
матеріалів,  державного акта на право власності
на земельну ділянку та визнання права власності на Vi частину земельної ділянки та незавершеного будівництва;

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
майна особистою власністю подружжя,  -

встановив:

У грудні 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2про визнання земельної ділянки та незакінченого будівництвом будинку
на ній,  придбаних на ім"я
відповідача у 2003 році,  спільним майном
подружжя.

Посилалася на те,
що з 1995 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах,  а з 2000 року - у
зареєстрованому шлюбі. За спільні кошти у січні 2003 року ними на ім"я
відповідача за договором купівлі-продажу було придбано земельну ділянку
розміром 0, 111 га
у с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області
та розпочато будівництво будинку. Це майно є спільним майном подружжя,  а тому у договір купівлі-продажу необхідно
внести зміни,  вказавши,  що покупцями земельної ділянки є позивачка та
відповідач і такі ж зміни необхідно внести у державний акт на право власності
на земельну ділянку.

В ході розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала
та доповнювала позовні вимоги. Посилаючись на те,  що відповідач без її згоди продав земельну
ділянку та будівельні матеріали відповідачуОСОБА_3.,  чим порушив
ст. 369 ЦК України,  позивачка
просила визнати недійсними договори купівлі-продажу від 18 березня 2004 року та
державний акт на право власності на земельну ділянку на ім. "яОСОБА_3,  повернувши сторони в первинний стан. Так як
відповідач ОСОБА_3 в свою чергу подарував спірне майно відповідачці
ОСОБА_4,  то позивачка просила визнати
недійсним і договір дарування від 13 листопада 2004 року та державний акт на
право власності на земельну ділянку на ім. "яОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2. звернувся до суду з зустрічним
позовом про визнання права особистої власності на земельну ділянку та
будівельні матеріали,  придбані під час
зареєстрованого шлюбу,  проте при
фактичному припиненні подружніх відносин та за свої особисті кошти. Посилався
на те,  що 9 серпня 2000 року уклав шлюб
з відповідачкою Спільних дітей від шлюбу не було. До шлюбу з позивачкою йому на
праві власності належала частина квартири у м.
Києві . 4 грудня 2002 року він з першою дружиною продав квартиру за 4700
грн.,  розділивши кошти з першою
дружиною. Після цього позивачка припинила ведення з ним спільного господарства
та переїхала проживати до своєї доньки. Тоді у січні 2003 року він особисто за
гроші виручені від продажу належної йому до шлюбу квартири,  купив у с. Крюківщина земельну ділянку
розміром 0, 111га ,  отримав державний
акт на право власності на цю квартиру та розпочав будівництво будинку. Оскільки
відповідно до вимог  ст. . 23 КЗШС
це майно є його особистою власністю,  то
при відчуженні цього майна Шпаргаленку у 2004 році,  згода дружини не була потрібна.

У
судовому засіданні представник позивачки позов підтримав,  проти зустрічного заперечив.

Представник відповідачів та відповідач ОСОБА_2 позов не
визнали,  посилається на правомірність
укладених правочинів ,  відсутність
підстав для визнання їх недійсними,
оскільки спірне майно було придбане ОСОБА_2ом під час фактичного
припинення шлюбних відносин з позивачкою та за його особисті кошти.

Треті особи -направили суду лист,  в якому просять справу розглянути за їх
відсутності,  оскільки посвідчений ними
правочин відповідає вимогам закону.

Вислухавши пояснення представників сторін,  дослідивши письмові докази,  що є в справі,  суд приходить до висновку,  що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення
,  а зустрічний позов - підлягає до
задоволення - з таких підстав.

Відповідно до вимог
ст.  60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено,
що ОСОБА_2 та Назаренко перебували у зареєстрованому шлюбі з 9 серпня
2000 року. Спільних дітей від шлюбу не було. До реєстрації шлюбу з позивачкою
Назаренко відповідачу Миколку на праві власності належала частина квартири №104
по вул. .3ападинській, 7 у м.  Києві . 4
грудня 2002 року він разом з першою дружиною ОСОБА_2 Л.О. продав квартиру за
4700 грн.,  розділивши кошти з першою
дружиною. Після цього позивачка припинила ведення з ним спільного господарства
та переїхала проживати до своєї доньки у АДРЕСА_1і. 25 січня 2003 року ОСОБА_2
особисто за гроші виручені від продажу належної йому до шлюбу квартири,  купив у с. Крюківщина земельну ділянку
розміром 0, 111га ,  отримав державний
акт на право власності на цю квартиру та розпочав будівництво будинку.

Ці обставини стверджуються письмовими доказами,  зокрема договорами купівлі-продажу,  державним актом на право власності на
земельну ділянку,  та іншими
доказами,  що є у справі,  які суд оцінює відповідно до  СТ. .212 ЦПК України.

Разом з тим позивачка Назаренко відповідно до вимог  ст. .60 ЦПК
України не довела,  що спірне майно було
придбане за спільні кошти сторін,
джерело формування таких коштів,
а також не спростувала доводів відповідача про припинення шлюбних
відносин та ведення спільного господарства з кінця 2002 року.

Отже,  суд вважає
доведеними зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2а про придбання спірного майна за
особисті кошти хоч і під час зареєстрованого шлюбу,  проте після фактичного припинення подружніх
відносин та ведення спільного господарства з Назаренко,  а тому це майно відповідно до вимог  ст. . 23 КЗШС
України,  що діяла на час придбання
спірного майна,  є його особистою
власністю,  а тому відчуження вказаного
майна відповідачем було правомірно здійснено без згоди Назаренко.

За таких обставин,
наступні правочини щодо відчуження вказаного майна набувачем ОСОБА_3
відповідачці ОСОБА_4 також вчинені правомірно,
як і видача державних актів про право власності на земельну ділянку.

На підставі  ст. 23
КЗШС України,   ст.  60,  65
СК України,   ст. 215ЦК України,  керуючись
ст.  ст.    60,
212-215,  218 ЦПК України,  суд -

вирішив:

:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1сільської ради,  треті особи - приватні нотаріуси ОСОБА_5та
ОСОБА_6,  про визнання

недійсними договорів куівлі-продажу та дарування
земельної ділянки та будівельних матеріалів,
державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права
власності на 1/2 частину земельної ділянки та незавершеного будівництва.

Зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна
особистою власністю подружжя задоволити. Визнати,  що земельна ділянка у с. Крюківщина
Києво-Святошинського району Київської області розміром 0, 111га та розпочате на
ній будівництво у 200 році було особистим майном ОСОБА_2.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.