Справа№2-212
РІШЕННЯ

Іменем  України

24
вересня 2007 року                                                                                                       м.
Косів

Косівський
районний суд, Івано-Франківської області в складі головуючого судді Турянського
І.Є., з секретарем Лазорик Л.В., за участю адвоката ОСОБА_5. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом
ОСОБА_1до Пістинської с/Ради, третьої сторони на стороні відповідача ОСОБА_2про
визнання не чинним рішення Пістинської с/Ради від 27.09 - 31.10.2006 року,
зобов'язання виділення під'їзної дороги,

встановив:

позивач
звернувся до відповідача та третьої особи з даним позовом.

В
судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і пояснив, що з 1992 року
користувався польовою дорогою, що веде до земельної ділянки закріпленої за його
господарством. Однак у 2006 році ОСОБА_2захопив цю дорогу і через с/Раду став
виготовляти приватизаційні документи на свою землю, куди було включено і
дорогу. Він звернувся до суду, ухвалою якого 12.10.2006 р. було затверджено
мирову угоду, згідно якої Пістинська с/Рада зобов'язувалась виділити йому
дорогу та видати акт відводу. Своїм рішенням сесія Пістинської с/Ради
проігнорувала ухвалу суду і дорогу не виділила. Вважає оскаржуване ним рішення
незаконним оскільки порушуються його права, як законного землекористувача і позбавляють
можливості користуватися своєю земельною ділянкою. Такими діями відповідача та
третьої особи йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в порушенні законних
прав і спричиняє додаткові затрати. Таку шкоду позивач оцінює у 1500 грн.
Просить позов задовольнити.

Представник
відповідача сільський Голова с
Пістинь позов не визнав і пояснив, що оскаржуваним позивачем рішенням сесії
Пістинської с/Ради ніяким чином не порушено ні його прав ні чинного земельного
законодавства. Ствердив, що ОСОБА_1. та його родина дійсно користується
земельною ділянкою на участку
«Ями», що в с Пістинь,
але не мають на неї ніяких документів. До даної земельної ділянки є можливість
облаштувати заїзд з іншої сторони, але позивача такий варіант не влаштовує. На
ту земельну ділянку, де як стверджує позивач, існує дорога, дійсно виготовлено
Державний акт на землю ОСОБА_2, який не дає згоди на вилучення частини
земельної ділянки для облаштування дороги. Дороги, як такої, там ніколи не було
і немає, а тільки частина поля по якій можливо було пройти і проїхати. Дана
частина поля ніколи нікому не виділялася, як дорога і в генплані села відсутня.
Що ж стосується самого оскаржуваного рішення, то ним повністю виконано ухвалу
суду про затвердження мирової угоди, а саме видано акт-абрис з зазначенням
заїзду. Будь-якої відмови у виділенні заїзної дороги в даному рішенні немає і
зобов'язання виділити дорогу в ухвалі суду не було. Просить у позові відмовити.

Третя
особа на стороні відповідача ОСОБА_2позов не визнав і дав показання, аналогічні
показанням представника відповідача. Крім того пояснив, що на його земельну
ділянку вже виготовлено всі документи і виписано Державний акт, який він не
може отримати через спір у суді. Ствердив, що для того щоб виділити ОСОБА_1
дорогу з його земельної ділянки потрібно близько 100 м, а для влаштування
заїзду з іншої сторони, тільки близько 40 м. Просить у позові відмовити.

Вислухавши
доводи сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає позов безпідставним і
таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить передача
земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб
відповідно до цього Кодексу.

Як
ствердив у судовому засіданні представник відповідача і не заперечили інші
учасники процесу, ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку в с Пістинь на участку «Ями» рішенням
сесії із вільного земельного фонду сільської ради.

В свою
чергу позивач ОСОБА_1. будь-яких документів на підтвердження свого права на
користування земельною ділянкою на цьому ж участку суду не представив. Отже у нього,
відповідно до ст.125 ЗК України, не виникло право на користування земельною
ділянкою, до якої він хотів би влаштувати заїзд через земельну ділянку ОСОБА_2

Посилання
позивача на порушення сільською радою при передачі у приватну власність ОСОБА_2
вимог ст.83 ЗК України, згідно якої не можуть передаватися у власність землі
загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи,
набережні тощо) є безпідставним, оскільки, як ствердив представник відповідача
і свідок ОСОБА_3дороги чи заїзду, в оспорюваному позивачем місці, сільською
радою не виділялося і не облаштовувалося, що також підтверджується викопіровкою
генплану с Пістинь.

Згідно
ухвали Косівського райсуду від 12.10.2006 р. сільський голова с Пістинь брав на
себе зобов'язання видати на руки ОСОБА_1 акт відводу землі, якою він
користується на участку «Ями» с Пістинь з зазначенням заїзної дороги до
вказаної земельної ділянки. Дана вимога також була виконана сільською радою, що
відображено в самому, оскаржуваному позивачем рішенні, яким не відмовлялося
позивачу у виділенні дороги та акті-абрисі виданому позивачу на руки, що
знаходяться в матеріалах справи, і що також дає суду підстави вважати позовні
вимоги безпідставними.

Виходячи
з наведених обставин справи суд не може взяти до уваги показання свідка ОСОБА_4
про те, що дорога по земельній ділянці, яка зараз передана ОСОБА_2, існувала ще
за колгоспу, оскільки факт користування частиною поля як дорогою ніким не
оспорювався, але його незаконність встановлена перерахованими вище доказами.

Оскільки
судом не встановлено будь-яких незаконних дій з боку Пістинської с/Ради щодо
позивача, то не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди.

На підставі
ст.ст.12, 92, 125 ЗК України та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові
відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом
подачі, в 10-ти денний строк з моменту проголошення, заяви про апеляційне
оскарження і подання, після цього в 20-ти денний строк, апеляційної скарги з
подачею її копій, через Косівський райсуд.