Справа № 2-
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
РІШЕННЯ

Іменем     України

30
серпня 2007 року                                                                               м.  Арциз

Арцизький
районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Борисової СП.,
при секретарі Каширній О.Г.,
за участю представника позивачки ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2до
ОСОБА_3,  ОСОБА_4про визнання договору
купівлі-продажу квартири укладеним,  про
визнання права власності та про стягнення мо­ральної шкоди,

встановив:

07 лютого 2007 року ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3. та
ОСОБА_4.,  в якому просила стягнути з
відповідачів 50375 грн. 63 коп.,  в тому
числі 45410 грн. основного боргу,
інфляцію - 4103 грн. 70 коп. 70 коп. та 3 % річних,  що складає 861 грн. 93 коп.,  а також су­дові витрати по сплаті судового
збору та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи,  посилаючись на те,  що вони з чоловіком вирішили придбати
квартиру та в травні 2006 року вони із відповідачами домовились про
купівлю-продаж квартири № 6,
розташованої вАДРЕСА_1. Вартість квартири відповідачами була визначена в
12000 доларів США,  при цьому 7500
доларів США вони відали відповідачам одразу в присутності свідків,  про що 12.05.2006 р. відповідачами була
видана розписка,  хоча розписка була
названа,  як «боргова»,  однак,
передані гроші були завдатком за квартиру. Підтвердженням того,  що відповіда­чі сприймали їх як покупців
квартири є також те,  що вони із
чоловіком в'їхали до квартири з їх ві­дому та з їх згодою,  без укладення із ними договору оренди житла.
Окрім зазначеної суми,  7500 доларів
США,  08.06.2006 р. ОСОБА_4. отримала від
неї ще 500 доларів США,  про що також
видала розписку,   05.07.2006 р. - 200
доларів США,   про що зробила запис  в розписці
від 08.06.2006р.,  та
22.10.2006  р. - 4000  гривень,
про  що також зробила запис в
розписці  від 08.06.2007р. Отримуючи
кожним разом від неї гроші відповідачі зазначали,  що різниця вартості квартири та її залишковою
вартістю зменшувалась. Після отримання 4000 грн. 22.10.2006 р. відпо­відачі
говорили,  що вона із чоловіком повинні
доплатити за квартиру ще 3000 доларів США,  тоді квартира буде їхньою. Але відповідачі відмовились
продавати їй зазначену квартиру. Таким чином загальна сума в розмірі 45410
гривень була отримана відповідачами,  як
аванс за сплату вартості квартири,
оскільки в розписках,  виданих їй
співвідповідачами,  не було
зазначено,  що гроші були отримані,  як завдаток,
тому вони зобов'язані повернути отриману ними суму грошей. Крім того за
період з 12.05.2006 р. по 15.01.2007 р. інфляція по сумі 45410 грн. склала
4095, 62 грн.,  а 3 % річних за період з
12.05.2006 р. по 15.01.2007 р. склали 862, 35 грн.

15.03.2007
р. позивачка доповнила позовні вимоги на суму 6929, 50 грн.,  які вона витратила на ремонт квартири,  а також на суму 2700 грн. моральної
шкоди,  яка полягає в тому,  що відповіда­чі обманним шляхом отримали у
неї більшу частину грошей за квартиру,  а
потім зачекали поки вона відремонтує їх квартиру,  після чого звернулися до суду з позовом про
витребування квартири з чужого незаконного володіння та про виселення,  вирішивши продати квартиру іншій особі.

29.05.2007
р. позивачка повністю змінила позовні вимоги,
та просила визнати договір купів­лі-продажу квартири № 6,  розташованої в АДРЕСА_1,  укладеним,
визнати за нею право власності на зазначену квартиру,  а також стягнути з відповідачів на її користь
моральну шкоду в розмірі 2700 грн.,  що
завдана їй внаслідок відмови від продажу квартири,  посилаючись на те,  що із самого початку у них була домовленість
із відповідачами про те,  що вона купляє
у відповідачів,  а вони продають належну
їм квартиру за 12000 доларів США.

2

Однак,  коли вона сплатила відповідачам більшу
частину грошей та коли вона за згодою відповіда­чів зробила в квартирі ремонт
на загальну суму 6929, 50 грн.,  то
узнала,  що відповідачі вирішили продати
квартиру іншім особам.  Таким чином,  посилаючись на ч. 1  ст.
620,  ч. 1  ст.
632,  655,  ч. 2
ст. 665,  ч. 1  ст.
693 ЦК України,  які регулюють загальні положення про
купівлю-продаж,  просить визнати договір
купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна укладеним,  визнати за нею право • власності на зазначену
нерухомість та стягнути моральну шкоду.

Позивачка
та її представник в судовому засіданні позов підтримали,  просили задовольнити його в повному
обсязі,  відповідачі позов не
визнала,  просили в задоволені позову
відмовити,  поси­лаючись на те,  що в травні 2006 році вони позичили у
позивачки гроші та дозволили тимчасово проживати в їх квартирі,  договір оренди житлового приміщення з
позивачкою не укладали. Восени 2006 року вони вирішили продати квартиру,  але відповідачка відмовилась її звільняти.
При пере­дачі позивачкою їм грошей,  вони
не обговорювали відсотки,  гроші давались
безвідсотково. Дозво­лу на ремонт квартири вони їй не надавали,  про ремонт вони дізналися випадково.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  свідків,
перевіривши матеріали справи,
вважає,  що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Матеріалами
справи встановлено,  що відповідачі,  ОСОБА_3.
та ОСОБА_4.,  згідно роз­писці
від 12.05.2006 р. (а.с.  8) у присутності
свідків: ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
взяли у позивачки,  ОСОБА_2.,  що мешкає в АДРЕСА_2,  7500 доларів США.

Як
вбачається з розписки,  виданою
відповідачкою ОСОБА_4. (а.с.  7),  08.06.2007 p.,
05.07.2007 р.
та 22.10.2006 p.
вона отримувала у позивачки ОСОБА_2. відповідно 500 доларів США,
200 доларів США
та 4000 грн.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив,
що він проживає в кв. 7,  роз­ташованій
в АДРЕСА_2,  та йому відомо,  що спірна квартира продавалась,  позивачка відразу дала частину грошей
відповідачам,  а решту частини до­мовились
віддати згодом та він знав,  що
вона/супила квартиру у відповідачів.

Свідок
ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила,
що вона неодноразово бачила,  що
ОСОБА_4. та ОСОБА_2. разом робили ремонт в спірної квартири. Свідок ОСОБА_2,  що є чоловіком позивачки,  також пояснив,  що відповідачка декілька разів допомагала
роби­ти ремонт квартири.

Свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засідан­ні пояснили,  що вони були присутніми при передачі грошей
позивачкою відповідачам в розмірі 7500 доларів США та мова йшла про
купівлю-продаж квартиру,  загальна
вартість квартири була визначена в 12000 доларів США. Сторони також
домовились,  що до 01 вересня 2006 року
позивач­ка повністю розрахується за квартиру,
однак в розписці не йшлося про купівлю-продаж квартири.

ОСОБА_5
в судовому засіданні пояснив,  що він був
присутнім при передачі гро­шей та бачив саму передачу,  але він не знає у зв'язку з чим гроші
передавались,  він тільки розпи­сався в
борговій розписці.

Таким
чином в судовому засіданні встановлений факт передачі грошей позивачкою відпові­дачам,  із чим відповідачі згодні,  однак,
договір купівлі-продажу нерухомого майна- квартири № 6,  розташованої вАДРЕСА_1,  не може бути визнаний дійсним з наступних
підстав.

ст.  657
ЦК України передбачено,  що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Враховуючи
зазначене положення норми закону,  в
даному випадку,  коли позивачка посила­ється
на те,  що вона купила квартиру у
відповідачів,  та про що також свідчать
деякі свідки,  то вони мали б укласти про
це договір у письмовій формі,  нотаріально
посвідчити його та зареєструвати у встановленому порядку. Однак,  всупереч вимогам закону,  договору купівлі-продажу нерухомого майна був
укладений із порушенням вимог законодавства про його форму.

Відповідно
до ч. 2  ст.  215 ЦК
України недійсним є правочин,  якщо
його недійсність встанов­лена законом (нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так,  згідно ч. 1
ст.  220 ЦК України,  яка передбачає правові наслідки недодержання
вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору,  у разі недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Враховуючи,  що такий договір є нікчемним,  тобто недійсним,  то у відповідності до ч. 1  ст. 216 ЦК
України він не створює юридичних наслідків,
крім тих,  що пов'язує з його
недійсністю.

Разом з
тим відповідно до а. 2 ч. 2  ст.  215 ЦК
України у випадках,  встановлених цим
Кодек­сом,  нікчемний право чин може бути
визнаний судом дійсним.

Такий
випадок встановлений ч. 2  ст.  220 ЦК України,  яка передбачає,  що,
якщо сторони до­мовилися щодо усіх істотних умов договору,  що підтверджується письмовими доказами,  і відбуло­ся повне або часткове виконання
договору,  але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального по­свідчення,  суд
може визнати такий договір дійсним.  У
цьому разі наступне нотаріальне посвідчен­ня договору не вимагається.

Однак в даному випадку не може йти мова про те,  що сторони домовилися щодо усіх істот­них
умов договору,  оскільки в розписці,  на яку посилається позивачка на підтвердження
укладення договору купівлі-продажу квартири,
не йдеться навіть про предмет цього договору,  а умови про предмет договору є у
відповідності до а. 2 ч. 1  ст.  638 ЦК
України істотною умовою усіх договорів. Суд не може прийняти до уваги
пояснення свідків про те,  що позивачка
купила спірну квар­тиру у відповідачів,
оскільки вищенаведена ч. 2
ст.  220 ЦК України вимагає
наявність письмових доказів про те,  що
сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,  а таких письмових дока­зів позивачка не
надала,  оскільки в розписці йдеться лише
про те,  що відповідачі отримали від по­зивачки
грошові кошти,  тому в даному випадку
неможливо застосовувати положення ч. 2
ст.  220 ЦК України про
визнання судом договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

З
урахуванням вищенаведеного,  суд
вважає,  що в цій частині позову позивачці
слід відмови­ти. Не підлягають задоволенню також її вимоги і про стягнення
моральної шкоди.

Згідно
ч. 1  ст.
1167 ЦК України
моральна шкода,  завдана фізичній або
юридичній особі не­правомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою,  яка її
завдала,  за на­явності її вини,  крім випадків,  встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи,  що недійсний договір у відповідності до ч.
1  ст.
216 ЦК України
не створює юридичних наслідків,  та кожна
із сторін у зв'язку із цим зобов'язана повернути другій стороні у натурі
все,  що вона одержала на виконання цього
договору,  то в цьому випадку не може йти
мова про наявність моральної шкоди,  яку
позивачка також не довела.

Таким
чином,  зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог
позивачки про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеним,  про визнання права власності на зазначену
квартиру та про стягнення моральної шко­ди.

Керуючись ч.
2  ст.
215,  ч. 1  ст.  216,
ст.  220,  ч. 1
ст.  638,   ст.
ст.  657, 1167 ЦК України,   ст.
ст.  10, 11, 209, 212 - 215 ЦПК
України,

вирішив:

В
задоволенні позову ОСОБА_2до ОСОБА_3,
ОСОБА_4про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеним,  про визнання права власності та про стягнення
моральної шкоди відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської обла­сті
через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі в десятиденний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.