Справа № 22-800607 р.                                        Головуючий по 1 інстанції - Семіряд  І.В.
Категорія - 23                                                               Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 листопада 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого:                                Курило В.П.

суддів:                                                         Санікової О.С.

Шамрило Л.Г.

при секретарі:           Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 10 вересня 2007 р. по справі за позовом Закритого
акціонерного товариства страхова компанія „ВУСО" (далі ЗАТ СК „ВУСО") до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої
у зв'язку з виплатою суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

До Апеляційного суду Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1
на рішення Пролетарського районного суду м. Донецька
від 10 вересня 2007 p., яким задоволено позовні вимоги ЗАТ СК „ВУСО":
стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальна шкода, завдана у зв'язку з виплатою суми страхового відшкодування в розмірі
1780,50 грн., а також витрати по оплаті судового
збору в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 30 грн., усього 1861,50 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення і ухвалити по
справі нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи,
та порушення і неправильне застосування норм матеріального права. В
обгрунтування доводів скарги зазначив, що судом першої інстанції не застосована
ст. 1194 ЦК України, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди (далі
ДТП), яка сталася 15.11.2004 року, його цивільно-правова
відповідальність як власника транспортного засобу була застрахована CAT ЗТ „Саламандра-Лтава" м.
Полтави на суму 25000 грн. та не враховано, що додаткові ушкодження було виявлено 13.01.2005 p., тобто майже через 2 місяця після
ДТП, розмір відшкодування збитків на суму
1780,50 грн. визначив не аварійний комісар, а представник позивача ОСОБА_2, який не приймав участь у повторному огляді пошкодженого
автомобіля, про що не були також повідомлені
відповідач та представник CAT ЗТ „Саламандра-Лтава".

В судовому
засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи скарги і просив
її задовольнити.

Представник
позивача ОСОБА_3 заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та доводи скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

2

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що 15.11.2004
р. на вул. Серова в м. Донецьку з вини
відповідача ОСОБА_1 відбулася ДТП за участю належного йому автомобіля марки „DAEOO-LAHOS" державний НОМЕР_2 та
автомобіля марки „Renault Kangoo" державний №НОМЕР_1, належного ОСОБА_4 В момент ДТП зазначеними транспортними засобами керували їх власники. Постановою
судді Пролетарського районного суду м. Донецька від 21.01.2005 р. ОСОБА_1
визнано винним у скоєні ДТП від 15.11.2004 p., проте провадження по справі було закрито у зв'язку із закінченням строків
притягнення до адміністративної відповідальності.
За договором добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між позивачем і власником автомобіля „Renault Kangoo" ОСОБА_4 22.10.2004 p. за №5960НТ-04, ЗАТ СК „ВУСО"
у разі настання страхового випадку (пошкодження
або знищення транспортного засобу внаслідок ДТП) взяла на себе зобов'язання здійснити виплату страхового відшкодування власнику
автомобіля у розмірі завданої матеріальної шкоди за мінусом франшизи. Згідно страховому акту №6 від 12.01.2005 р. та
додатку №1 від 08.02.2005 р. до страхового акту №6
сума збитків, завданих ОСОБА_4 внаслідок пошкодження
автомобіля у ДТП від 15.11.2004 p., становить 5373 грн., яку остання отримала від позивача
на підставі платіжного доручення №74 від 13.01.2005 р. - 3592,50 грн. та
видаткового касового ордеру №62 від 08.02.2005 р. - 1780,50 грн. 23.02.2005 p. CAT 3T „Саламандра Лтава", з якою
відповідач уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних засобів, виплатило
ЗАТ СК „ВУСО" страхове відшкодування в розмірі 3311,55 грн., виключивши із
загальної суми відшкодування франшизу в розмірі 510 грн. та матеріальну шкоду у зв'язку із виявленням 13.01.2005 р.
додаткових ушкоджень автомобіля ОСОБА_4 в розмірі 1780,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ЗАТ СК „ВУСО", суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач ОСОБА_1, з вини якого
відбулася 15.11.2004 р. ДТП, несе відповідальність перед позивачем, що виплатив страхове відшкодування ОСОБА_4, за завдані
останньому збитки в розмірі, який залишився невідшкодованим CAT 3T
„Саламандра-Лтава".

Висновок суду ґрунтується на
матеріалах справи і вимогах закону.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" від
07.03.1996 р. №8596-ВР з подальшими змінами і доповненнями
до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особаг^це-одержала страхове відшкодування,
має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічне положення закріплено у
ст.993 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що страхувальник Кузнецова А.Ф. подала заяву позивачу про виплату додаткового страхового відшкодування 13.01.2005 р. (а.с.117).
Страховий акт №6 складено страховиком 12.01.2005 р., в якому зазначено сума страхового відшкодування 3592,50 грн. (а.с.11). Відповідно додатку №1 від 08.02.2005 р. до
страхового акту №6 сума страхового відшкодування
становить 5373 грн., з врахуванням попередньої виплати в розмірі 3592,50 грн.
підлягає додатковому страховому відшкодуванню сума 1780,50 грн. (а.с.12).
Додаток №1 було складено позивачем після виявлення в
процесі ремонту скритих ушкоджень автомобіля ОСОБА_4, що підтверджується актом додаткового огляду автомобіля від
13.01.2005 p., відомістю про дефекти з
доповненнями ТОВ „РОДНО" №73 від 17.11.2004 р. та кошторисом збитків від 28.01.2005 р. (а.с. 14,19,20). Страхове
відшкодування було виплачено позивачем потерпілій
ОСОБА_4 в сумі 5373 грн., у тому числі на підставі платіжного доручення №74 від 13.01.2005 р. - 3592,50 грн. та за видатковим касовим
ордером №62 від 08.02.2005 р. - 1780,50 грн.
(а.с.31,33). CAT 3T „Саламандра Лтава", в якому відповідач застрахував свою цивільну відповідальність і мав поліс про це №Б5841130 від
09.11.2004 р. із терміном дії 12 місяців, виплатило
платіжним дорученням №175 від 23.02.2005 р. ЗАТ СК „ВУСО" страхове
відшкодування в розмірі 3311,55 грн., що підтверджується листом позивача з
вимогою про

3

відшкодування
додатково 1780,50 грн. у зв'язку із виявленням в процесі ремонту скритих ушкоджень
автомобіля ОСОБА_4 (а.с.28,74).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те,
що позовні вимоги З AT CK „ВУСО" ґрунтуються на законі і
підлягають задоволенню.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи
апеляційної скарги про незастосування судом ст.1194 ЦК України є безпідставними, оскільки положенням даної норми
закону гарантовано право потерпілого отримати
повне відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової
виплати і не розповсюджується на правовідносини між сторонами по справі. Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що
додаткові ушкодження могли виникнути
в період експлуатації автомобіля ОСОБА_4 після ДТП, оскільки пошкодження, зазначені у додатковому акті огляду
автомобіля від 13.01.2005 р. випливають з пошкоджень, зазначених у акті огляду від 15.11.2004 p., виявити які стало можливим тільки
в період ремонту автомобіля.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 10 вересня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили ухвалою апеляційного суду.