Справа №
33ц    507 кс/07              Головуючий у 1-й інстанції Волошина І І.Л.
01                                                  Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Базовкіної Т.М.,
Шолох З.Л., Вовненко Г.Ю.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислової фірми
«Агроділо» про визнання наказу та договору про повну матеріальну
відповідальність недійсними, стягнення заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,

за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області
від 04 травня 2005 року,

встановила:

В жовтні
2002 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю Агропромислової фірми «Агроділо» ( далі -- АПФ
"Агроділо") про визнання наказу № 16 від 14 жовтня 2002 року про
віднесення на її рахунок вартості викраденого майна недійсним. Пізніше
доповнила свої позовні вимоги вимогами про визнання договору про повну
матеріальну відповідальність недійсним, стягнення заборгованості по заробітній
платі в сумі 358,62 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні 3906 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. та
понесених витрат по отриманню правової допомоги в сумі 350 грн.

Позивачка
свої вимоги мотивувала тим, що в період з 02 вересня 2002 року по 28 жовтня
2002 року працювала у відповідача охоронником. Між нею та відповідачем було
укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Наказом по АПФ
"Агроділо" № 16 від 14 жовтня 2002 року на її рахунок, згідно з вказаним
договором, віднесено 395 грн. вартості розкрадання, що сталося 12 жовтня 2007
року на її зміні, яку позивачка доручила чергувати своєму чоловіку. Позивачка
вказувала на недійсність наказу про віднесення на її рахунок вартості
викраденого обладнання з кабіни автомобіля КАМАЗ в сумі 395 грн., оскільки під
час чергування її чоловіка, на що заперечень з боку директора фірми не
надходило, в ніч на 12 жовтня 2002 року крадіжки цього обладнання не було. До
того ж вона не є матеріально-відповідальною особою, оскільки договір про повну
матеріальну відповідальність не відповідає вимогам Типового договору та в ньому
не зазначена дата його укладання.

Посилаючись
на неправомірність таких дій відповідача, а також на незаконність невиплати їй
заробітної плати у день звільнення та спричинення внаслідок цього моральної
шкоди, просила про задоволення свого позову.

Рішенням
Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2005
року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено визнати недійсними наказ
по АПФ "Агро діло" № 16 від 14 жовтня 2002 року та договір про повну

матеріальну
відповідальність, укладений між ОСОБА_1 та АПФ "Агроділо"; стягнути з
відповідача на користь позивачки 358,62 гри. боргу по заробітній платі, 4165,20
грн. середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, 226,19 грн. на
відшкодування витрат по отриманню правової допомоги.

З
відповідача на користь держави стягнуто 51 грн. державного мита. Рішенням
апеляційного суду Кіровоградської області від 04 травня 2005 року рішення міськрайонного
суду в частині стягнення з АПФ "Агроділо" на користь ОСОБА_1 4165
грн. 20 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при
звільненні скасовано, в задоволені позову ОСОБА_1 в цій частині відмовлено. В
частині стягнення 226,19 грн. на відшкодування витрат по отриманню правової
допомоги рішення змінено, постановлено стягнути з АПФ "Агроділо" на
користь позивачки 17 грн.93 коп. на відшкодування таких витрат. В решті рішення
залишено без змін.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської
області від 24 січня 2005 року, посилаючись на неправильне застосування норм
матеріального права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду рішення апеляційного суду
відсутні, виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що наказом по АПФ "Агроділо" № 16 від 14 жовтня 2002
року на рахунок ОСОБА_1, згідно з договором про повну матеріальну
відповідальність, віднесено 395 грн. вартості розкрадання, що сталося 12 жовтня
2007 року на її зміні.

За
наказом АПФ "Агроділо" № 17 від 28 жовтня 2002 року позивачка була
звільнена за власною ініціативою, але заробітну плату в розмірі 358 грн. не
отримала, оскільки вона була віднесена відповідачем в рахунок покриття збитків
від розкрадання.

Частково
задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій, правильно
виходили з того, наказ № 16 від 14 жовтня 2002 року про віднесення на рахунок
ОСОБА_1 вартості викраденого майна виданий з порушенням положень ст.ст. 128,
130, 132, 136 КЗпП України, а договір про повну матеріальну відповідальність
укладений з порушенням вимог ст. 135-1 КЗпП України, тому є недійсними. Також
суди дійшли вірного висновку про те, що заробітна плата в сумі 358 грн. 62 коп.
безпідставно утримана з позивачки за наказом № 16 від 14.10.2007 р. в рахунок
погашення суми викраденого, а отже підлягає стягненню з відповідача на користь
позивачки.

Разом з
тим, апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з АПФ "Агроділо" на користь ОСОБА_1 суми середнього
заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. З матеріалів справи
вбачається, що між сторонами існував спір про відрахування із заробітної плати
на відшкодування матеріальної шкоди, а в такому випадку стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачено.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а
також відсутні передбачені ч.1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені в
касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України "Про судоустрій
України" (із змінами від 22 лютого 2007 року), колегія суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду

ухвалила:

Касаційну
скаргу       ОСОБА_1  відхилити, а рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 04 травня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.