Справа № 2-245-2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03"
серпня 2007 року                                  Новоайдарський
районний суд Луганської області

у складі:        головуючого судді - Копанєвої О. М.

при секретарі -
Саранчі А. С.

з участю:       представника позивача - Акользіної М. В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в селищі Новоайдар цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права права власності на Уг
частку будинку в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права права власності на Уг частку будинку в порядку
спадкування за заповітом.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила,
що домобудівля АДРЕСА_1належала на праві власності її покійному дідусюОСОБА_5та
її бабусі ОСОБА_2. Цей будинок було збудовано за час шлюбу в 1966 році за
спільні кошти подружжя.

Тому ОСОБА_2 на підставі ст. 22 КпШС УРСР в редакції 1969 року та ст. 60
Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, що набув чинності у січні 2004
року, є власником Уг частки будинку АДРЕСА_1.

За час життя її дідусь ОСОБА_5склав заповіт, згідно з яким все належне йому
на день смерті майно він заповів позивачеві, своїй єдиній онуці.

Дідусь померІНФОРМАЦІЯ_1року і з цього часу відкрилася спадщина на належне
йому майно.

Дідусь завжди дуже тепло ставився до позивача, приділяв її увагу, піклувався
за неї, разом з бабусею допомагав виховувати її.

З дня народження
і до семи років позивач проживала в сім'ї дідуся та бабусі. Моя

мати, ОСОБА_4, відповідач у справі, є самотньою матір'ю і без допомоги
дідуся і бабусі ій було б важко виховувати позивача.

Крім того, дідусь піклувався про них з матір'ю також і тому, що вони не
мали свого житла. Довгий час, з часу переїзду до АДРЕСА_3, мати позивача
мешкала в гуртожитках. Працюючи на ІНФОРМАЦІЯ_2 вона отримала кімнату в
гуртожитку АДРЕСА_2 ( гуртожиток ІНФОРМАЦІЯ_2) та перебувала на обліку на
льготній черзі, як самотня мати для отримання житла. Але ж житла вона так і не
отримала, а підприємство збанкрутувало. Останнім часом, з 2003 року, вони з
ОСОБА_4мешкають в гуртожитку Луганського автозборочного заводу в АДРЕСА_3.
Разом з матір'ю вони займають кімнату НОМЕР_1 загальною площею Іб.б.кв. м.

Відтак власного житла позивач не має, також не має квартири за договором
найму в державному чи громадському житловому фонді.

Заповіт було складено дідусем з відома та згоди бабусі та мами,
відповідачок за позовом, і їх сім'я вважала цілком природним, що дідусь саме
так розпорядився своєю маєтністю.

Будинок загальною площею 49.6 кв. м. збудовано в 1966 році, житлова площа
будинку - 33.3 кв. м., на садибі є надвірні споруди, як то: літня кухня, навіс,
сарай, погріб, вбиральня, огорожа і т. інше.

Технічна характеристика спірного будинку міститься в свідоцтві про право
власності, виданому Штормівським сільським головою в червні 2006 року та
технічному паспорті на будинок.

Правовстановлюючі документи на будинок передала позивачеві, як власниці, її
бабуся ОСОБА_2.

На час смерті дідуся, в будинку були прописані бабуся та відповідач
ОСОБА_3, який є рідним дядьком позивача.

Але ж ОСОБА_3 не жив в цьому будинку з літа 2005 року після сварки з своїми
батьками.

В той же час, позивач з матір'ю проживали в спірному будинку і здійснювали
догляд за старенькими дідусем та бабусею. Кожної п'ятниці, після роботи позивач
їхала до села і проживала там всі вихідні та святкові дні, а також під час
чергової відпустки.

Після смерті дідусяІНФОРМАЦІЯ_1року вона фактично прийняла спадщину,
оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном. Вона прийняла
спадщину, у склад якої входять ощадні книжки дідуся, його нагороди, як учасника
війни, а також велосипед, який знаходиться в її особистому користуванні. Всі
документи на спірний будинок знаходяться у позивача.

Як зазначено в ст. 1223 ЦК
України, право на спадщину мають особи, які зазначені в заповіті. Лише в
разі відсутності заповіту або визнання його не дійсним, неприйняття спадщини і
т. інше право на спадщину за законом отримують особи, зазначені в ст. ст.
1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1268 ЦК
України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з
часу відкриття спадщини.

Часом прийняття спадщини є день смерті спадкодавця, як зазначено в ч. 2 ст.
1220 ЦК України.

Спадкодавець - дідусь позивача, про що свідчить свідоцтво про народження
ОСОБА_4, матері позивача, та свідоцтво про народження позивача.

Факт прийняття позивачем спадщини не заперечують відповідачки за позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

В червні 2006 року позивачеві стало відомо, що мама та бабуся звернулися з
заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5.

На її питання
стосовно цих заяв вони пояснили, що навесні звернулися до секретаря сільської
ради села Переможне за консультацією і та їм порадила звернутися з заявами та
помилково повідомила, що заповіт складений ІНФОРМАЦІЯ_3року, не є чинним.

Внаслідок помилки вони подали ці заяви, але не заперечують проти того, що
спадкування на спірну ј  частину будинку
відбулося за заповітом і право власності на ј
частку отримала позивач, як спадкоємець за заповітом.

Позивач просила суд визнати за нею право власності на
ј  частку домоволодіння АДРЕСА_1, яке
залишилось після смерті ОСОБА_5, померлогоІНФОРМАЦІЯ_1року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник
позивача ОСОБА_6 позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити,
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 позов визнали у повному обсязі, просили суд
задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав,
посилаючись на той факт, що він є спадкоємцем за законом на майно померлого
спадкодавця, деякий час мешкав разом зі спадкодавцем, вели сумісне
господарство.

Суд, заслухавши показання сторін, свідків, перевіривши
матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку
про те, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не
заперечується сторонами, щоІНФОРМАЦІЯ_1року помер ОСОБА_5(л.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді 1А частки
домобудівлі АДРЕСА_1(л.с.5, 6, 97-99), яке спадкодавець залишив відповідно до
заповіту позивачеві, своїй єдиній онуці (л.с.4).

Заповіт сторонами не оспорювався, не визнаний недійсним у судовому порядку
(л.с.4).

Судовим розглядом встановлено, що домобудівля АДРЕСА_1належала на праві
власності покійномуОСОБА_5та ОСОБА_2. Цей будинок було збудовано за час шлюбу в
1966 році за спільні кошти подружжя.

Цей факт
підтвердила допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7

Тому ОСОБА_2 на підставі ст. 22 КпШС УРСР в редакції 1969 року та ст. 60
Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, що набув чинності у січні 2004
року, є власником Уг частки будинку АДРЕСА_1. Відповідно до ст.60 Сімейного
Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя. Шлюб між сторонами зареєстровано
ІНФОРМАЦІЯ_4року.

Будинок загальною площею 49.6 кв. м. збудовано в 1966 році, житлова площа
будинку - 33.3 кв. м., на садибі є надвірні споруди, як то: літня кухня, навіс,
сарай, погріб, вбиральня, огорожа і т. інше.

Технічна характеристика спірного будинку міститься в свідоцтві про право
власності, виданому Штормівським сільським головою в червні 2006 року та
технічному паспорті на будинок (л.с.97-99).

Правовстановлюючі документи на будинок знаходяться у позивача, відповідний
факт з'ясовано судом під час розгляду справи.

Після смерті
спадкодавцяІНФОРМАЦІЯ_1року позивач фактично прийняла спадщину, оскільки
вступила в управління і володіння спадковим майном у склад якого входять ощадні
книжки на ім'я спадкодавця, його нагороди, як учасника війни, а також
велосипед, який знаходиться в її особистому користуванні. Всі документи на
спірний будинок знаходяться у позивача.

Відповідні факти підтвердили у судовому засіданні
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, а також допитана у якості свідка ОСОБА_8

Як зазначено в ст. 1223 ЦК України, право на спадщину мають особи, які зазначені в
заповіті. Лише в разі відсутності заповіту або визнання його не дійсним,
неприйняття спадщини і т. інше право на спадщину за законом отримують особи,
зазначені в ст. ст. 1261-1265 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1268 ЦК
України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з
часу відкриття спадщини.

Часом прийняття спадщини є день смерті спадкодавця, як
зазначено в ч. 2 ст. 1220 ЦК
України.

Спадкодавець - дідусь позивача, про що свідчить свідоцтво
про народження ОСОБА_4, матері позивача, та свідоцтво про народження позивача.

Факт прийняття позивачем спадщини не заперечують відповідачки за позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 12 Закону Украйни "Про власність", громадяни
набувають право власності на майно, набуте на підставі спадкування. Позивач є
спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до ст. 328 ЦК
України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на
наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 12 Закона
України "Про власність", ст. ст. 328, 1220, 1221, 1222,
1223,1259,1261, 1266 ЦК України,
керуючись ст.10,11, 57, 58, 59, 60, 179, 212, 213, 214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на    1/2
частку домоволодіння АДРЕСА_1

АДРЕСА_1,
яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлогоІНФОРМАЦІЯ_1р.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.