Справа №33ц-813кс/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Буренкової К.О., Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до
Кіровоградського міськвиконкому та ОСОБА_2 про скасування рішення
міськвиконкому, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та
встановлення межі між земельними ділянками,

за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда
від 30 червня 2005 р. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від
17 листопада 2005 p.,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні
2003 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом в якому зазначала, що їй
належить 14/25 частки жилого будинку АДРЕСА_1. 11/25 частки цього ж будинку
належать ОСОБА_2 За цим будинком закріплено земельну ділянку площею 1100, 4 кв.
м.

Рішенням
Кіровоградського міськвиконкому від 26 листопада 1962 р. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 під
забудову житлового будинку виділено 426,6 кв. м із указаної земельної ділянки,
залишивши в спільному користуванні 673,6 кв. м.

В 1990
р. позивачка давала згоду міськвиконкому на виділення ОСОБА_2 земельної ділянки
ще й під забудову літньої кухні. Проте в 2002 році, після порушення
відповідачем правил суміжного землекористування, їй стало відомо, що ухвалюючи
17 листопада 1990 р. рішення про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки під
забудову літньої кухні, міськвиконком порушив її права та інтереси, так як
виділив землю під нову забудову із указаної спільної земельної ділянки без її
згоди.

Посилаючись
на викладені обставини, позивачка просила суд поновити їй строк позовної
давності, скасувати вказане рішення міськвиконкому та усунути перешкоди, якій
їй чинить відповідач у користуванні спільною земельною ділянкою.

Справа
розглядалась судами неодноразово. Останнім рішенням Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 30 червня 2005 p., залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2005
р., в задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені по справі судові рішення
та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на
неповне з'ясування судами обставин справи, невірну оцінку зібраних доказів,
неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Розглянувши
касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду
оскаржених судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що
рішення Кіровоградського міськвиконкому від 17 листопада 2005 р. про збільшення
площі землекористування ОСОБА_2 за рахунок земельної ділянки позивачки,
ухвалене на підставі добровільної заяви ОСОБА_1 та з дотриманням вимог ст. ст.
22, 38 ЗК України 1970 р.,
в межах повноважень міськвиконкому.

Посилання
позивачки на поважність причини пропуску строку позовної давності спростовані
її письмовою заявою від 20 липня 1990 р. про згоду на відчуження земельної
ділянки на користь ОСОБА_2, де зазначено розмір земельної ділянки, яку вона
погодилась виділити відповідачу.

Встановивши
зазначені обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, районний суд
обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний
суд правильно погодився з висновками суду першої інстанції та залишив його
рішення без змін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням
судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені
ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового
рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда
від 30 червня 2005 р. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від
17 листопада 2005 p.,
- залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.