АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№33ц- 954 кс /07                            Головуючий
у першій інстанції  Єгорової С. М.
Категорія    33                                              Суддя
- доповідач Кутова Т.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24
грудня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області

в
складі: Лисенка
П.П.,  Данилової О.
О.,  Кутової Т.З.,  розглянувши в попередньому судовому засіданні
в м.  Миколаєві цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  Новенської селищної ради про визнання рішень виконкому
селищної ради незаконними та встановлення порушених меж земельної ділянки

за касаційною
скаргою

ОСОБА_1
на рішення Кіровського районного суду в м.
Кіровограді від 30 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від  7 червня    2006 p.,

встановила:

В жовтні
2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 ,  Новенської селищної ради про визнання рішень
виконкому селищної ради незаконними та встановлення порушених меж земельної
ділянки.

Рішенням
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 30 березня 2006 року
в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської області від 7 червня 2006 року зазначене
рішення районного суду залишено без змін.

В
касаційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить вказані судові рішення скасувати та
ухвалити по справі нове рішення,
посилаючись на те,  що суд не
вірно застосував норми матеріального права та не вірно оцінив докази по справі.

Розглянувши
касаційну скаргу,  колегія суддів дійшла
висновку,  про відсутність підстав для
перегляду оскаржуваних рішень та задоволення касаційної  скарги.

Як
вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судами,  що виконавчим комітетом Кіровської районної
Ради ОСОБА_3 надано дозвіл за № 49 від 14 жовтня 1986 року на будівництво
житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Кіровської районної
Ради № 614 від 20 серпня 1986 року про виділення земельної ділянки.

За
заявою останньої розмір виділеної земельної ділянки двічі зменшувався на
користь земельної ділянки АДРЕСА_1 по тій же вулиці. З цього приводу були
прийняті рішення виконкому Новенської селищної ради № 20 від 11 квітня 1984
року "Про упорядкування та виділення присадибної ділянки",  яким приведено до норми присадибну ділянку
ОСОБА_3,  залишивши в користуванні 0, 09
га.,  а залишки 0, 06 га. виділено
ОСОБА_4; та рішенням № 18 від 26 березня 1987 року "Про упорядкування
присадибної ділянки,  яка належить
ОСОБА_3",  яким приведено до норми
присадибну ділянку ОСОБА_3 по АДРЕСА_1,
залишивши у користування 0, 06 га,
а лишки землі 0,  03 га передані в
користування   ОСОБА_4

В
подальшому право власності на незавершене будівництво за договором міни від 4
червня 1991 року перейшло ОСОБА_5 Останній же продав вказане незавершене
будівництво за договором купівлі-продажу від 14 серпня 1996 року   позивачу ОСОБА_1

ОСОБА_4
за договором дарування подарував належний йому будинок АДРЕСА_1  в 1997 році.

Виходячи
з наведених обставин,  суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про те,
що оскаржувані позивачем рішення виконкому селищної Ради відповідають
волевиявленню ОСОБА_3,  яка була на той
час користувачем спірної земельної ділянки і на свій розсуд розпорядилася нею.
Особисто вона вказані рішення не оскаржувала. Право власності на незавершене
будівництво позивач набув значно пізніше після ухвалення цих рішень,  а тому ці рішення не можуть порушувати його
права землекористування,  відповідно до
вимог  ст.  30 ЗК України.

Позивачем також не було доведено,  що
відповідачем ОСОБА_2

було порушено межі суміжного користування,
які фактично склалися між

попередніми   власниками.      А
тому    нема   підстав
вважати,    що   рішення

виконавчого комітету Новенської селищної Ради № 94 від 27 липня 2000 року

"Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови" не відповідає

вимогам закону та порушує права позивача. Тому районний суд обгрунтовано

відмовив в задоволенні      позову
ОСОБА_1,  а апеляційний суд    правомірно

погодився з його
висновками та залишив вказане рішення без змін.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  а передбачені ч. 1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судових рішень
відсутні.

Оскільки
з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального чи порушення ним
процесуального права,  колегія судців
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України та Законом України „Про
внесення змін до Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року,  колегія судців,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1.відхилити,
а рішення    Кіровського районного
суду м.  Кіровограда від 30 березня 2006
року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 7 червня 2006 р. -
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.