Справа
№ 22ц-8165 /
у І інстанції - Добіжанська Т.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

11   грудня
2007   року      Колегія
суддів   судової  палати
у   цивільних   справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого      - Глущенко Н.Г.

суддів                                                   -
Григорченка Е.І.,  Прозорової М. Л.

при
секретарі     - Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Красногвардійського районного суду м.  Дніпропетровська від 30 липня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „Екологічна ініціатива" про стягнення
заробітної плати,  компенсації за
невикористану відпустку,  середнього
заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою,  в якій просила ухвалити рішення,  яким стягнути з відповідача заборгованість по
заробітній платні та компенсацію за невикористані відпустки в сумі 2895, 92
грн.,  середній заробіток за час
затримання розрахунку в сумі 11117, 68 грн. та 3000 грн. у відшкодування
моральної шкоди,  а всього 17013, 60 грн.

В
обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те,  що з 11.03.2005р. вона працювала у
відповідача на посаді спеціаліста - бухгалтера. Наказом № 6-к від 14.03.2006
року її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі  ст.  38
КЗпП України,  про що було зроблено запис
№ 20 у її трудовій книжці.

При
звільнені відповідач не розрахувався з нею по заробітній платні за лютий,  березень 2006 року в сумі 3052, 90 грн.,  а також не виплатив грошову компенсацію за
невикористані дні щорічної та додаткової відпустки в сумі 1012, 75 грн.
28.03.2006 року вона отримала від відповідача поштовим переводом розрахунок в
сумі 1169, 73 грн.,  але вважає,  що відповідач невірно зробив розрахунок і до
теперішнього часу повністю не розрахувався.

Крім
того,  незаконними діями
відповідача,  який повністю не
розрахувався з нею,  завдано моральну
шкоду,  оскільки вона розраховувала
отримати від відповідача при звільненні усі належні їй виплати і деякий
час,  непрацюючи,  присвятити своїй дитині - її здоров'ю,  вихованню та надання допомоги в освоєні
учбової програми тощо,  а тому просила
стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 30.07.2007 року позовні вимоги задоволені
частково,  з відповідача на користь
позивачки стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 276,
48грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не
погодившись з зазначеним рішенням суду,
ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою,  де ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі,  посилаючись на те,  що рішення суду ухвалено з порушенням
матеріального та процесуального права.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог,  колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково,  а рішення суду скасувати в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку,  з ухваленням нового рішення згідно п. п.3,
4  ст.
309 ЦПК України,  з наступних
підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1
з 11.03.2005р. працювала у відповідача  -
ТОВ „Екологічна ініціатива" на посаді спеціаліста - бухгалтера /а.с. 24/.

Наказом
№ 6-к від 14.03.2006 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі  ст.  38
КЗпП України /а.с.  45/.

Згідно
наказу №9-к від 27.03.2006р.,
бухгалтерія товариства зобов'язана провести остаточний розрахунок з
ОСОБА_1 /а.с.  41/.

28
березня 2006 року позивачка отримала від відповідача поштовим переводом
розрахунок в сумі 1169, 73 грн.,  і
заборгованості товариства перед нею немає,
що підтверджується довідкою /а.с.
29,  66/.

Як
встановлено в судовому засіданні,
розрахунок з позивачкою був проведений згідно штатного розпису на 2006
рік /а.с.  44/.

За таких
обставин,  суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про відмову в позовних вимогах про стягнення
заробітної плати,  компенсації за
невикористану відпустку,  та
відшкодування моральної шкоди,
задовольнивши частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку відповідно до
ст.  ст.  116,
117 КЗпП України.

Разом з
тим,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга відповідачки в частині
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду в цій
частині - скасуванню,  з ухваленням
нового рішення в цій частині,  оскільки
суд першої інстанції,  в порушення вимог
чинного законодавства,  зробив
розрахунки,  які не відповідають вимогам
Порядку обчислення середньої заробітної плати /затвердженого постановлениям
Кабінету України від 08.02.1995 року за №100,
з послідуючими змінами та доповненнями/.

Відповідно
до ч. 1  ст.  117 КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у
строки,  зазначені в  ст.
116 цього Кодексу,  за відсутності
спору про їх розмір,  підприємство,  установа,
організація мають виплатити працівникові його середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній
заробіток за час затримки виплати заробітної плати позивача підлягає начисленню
відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати /затвердженого постановлениям Кабінету України
від 08.02.1995 року за №100,  з
послідуючими змінами та доповненнями/.

Як
вбачається з довідки,  платіжної
відомості та графіку обліку робочого часу позивачці за 4 дні,  які фактично були відпрацьовані в січні 2006
року,  нарахована заробітна плата в сумі
400грн.,  а за 20 днів лютого 2006 року -
350 грн. Таким чином,

денний заробіток
позивачки буде складати 31, 25 грн. з розрахунку: 750 грн. : 24 дні = 31, 25
грн./а.с. 62, 63, 67/.

Період
затримки виплати заробітної плати позивачки складає 12 днів,  тобто з дня звільнення по день повного
розрахунку з позивачкою,  а тому сума за
час затримки виплати заробітної плати позивачки складає 375 грн. /31, 25грн. х
12днів/,  яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки.

Приведені
в апеляційній скарзі доводи позивачки,
що відповідач повинен був розрахуватися з нею,  виходячи з заробітної плати в розмірі
2500грн. згідно штатного розпису за підписом колишнього директора ОСОБА_2,  не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки зазначений штатний розпис не має
дати його затвердження,  до того ж він
протирічить протоколу загальних зборів товариства від 06.01.2006 року,  на яких затверджено новий штатний розпис з
01.02.2006р.,  де оклад бухгалтера
350грн. /а.с.  88/.

Не
можуть бути прийняті до уваги доводи позивачки щодо незаконності протоколу
загальних зборів,  штатного розпису,  який був затверджений загальними зборами
тощо,  оскільки з такими вимогами
позивачка не зверталася до суду.

Доводи,  приведені в апеляційній скарзі позивачкою
щодо незаконної відмови в позовних вимогах про компенсацію за невикористані дні
додаткової відпустки,  як одинокій
матері,  також не можуть бути прийняті до
уваги,  оскільки у відповідності до  ст.  10
ЦПК України позивачка повинна була довести за допомогою належних та допустимих
доказів,  з урахуванням положень  ст.
ст.  57-59 цього ж Кодексу,  зазначені нею обставини того,  що вона в період роботи у відповідача мала
статус одинокої матері та повідомила про це відповідача.

Проте
позивачка не надала суду доказів,  які б
підтверджували в установленому законному порядку те,  що вона в період роботи у відповідача мала
статус одинокої матері та повідомила про це відповідача.

Між
тим,  позивачка непозбавлена можливості у
даному випадку звернутися з таким позовом щодо стягнення компенсації за
невикористані дні додаткової відпустки,
як одинокої матері.

Інші доводи
позивачки,  приведені в апеляційній
скарзі є безпідставними,  до того ж вони
зводяться до переоцінки доказів,  незгоди
з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення норм права,  що протирічить діючому законодавству.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду,  який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що грунтується на
всебічному,  повному та об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Справа
судом 1-ї інстанції розглянута в межах заявлених вимог та на підставі наданих
суду доказів.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає за
необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення в
частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити
нове рішення в цій частині. В іншій частині рішення суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального закону,
а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись  ст.
ст.  218,  303,
307,  309 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від ЗО липня 2007 року в частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільнені скасувати.

Стягнути
з ТОВ „Екологічна ініціатива" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільнені в сумі 375грн.

В іншій
частині рішення Красногвардійського районного суду м.  Дніпропетровська від 30 липня 2007 року
залишити без змін.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.