Справа № 2-166
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2007
року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді
Юр*євої A.M.

при секретарі
Галда СВ., Чередниченко
О.О. за участю адвоката ОСОБА_1. розглянувши
у відкритому судовому засіданні
у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до    ОСОБА_3 про визнання договору дарування та
заповіту недійсним,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3.
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2
про поновлення порушеного права та просила поновити її право на
майно,  власницею якого вона є,  зобов'язавши відповідача усунути перешкоди у
користуванні та володінні ним.  Позивачка
посилалася на те,  що ОСОБА_4.  подарувала їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.
Також ОСОБА_4.  залишила заповіт на її
ім'я на все майно,  яке їй належало.
Відповідач самовільно вселився у квартиру,
співвласницею якої вона є,
встановив новий замок та перешкоджає їй користуватися своєю
власністю,  а також льохом,  гаражем.

Ухвалою
суду від 23.03.2006 року було залучено до участі у справі як третю особу -
ОСОБА_5.

Ухвалою
суду від 13.09.2007 року позовну заяву ОСОБА_3. до ОСОБА_2 ,  3-тя особа ОСОБА_5. про поновлення порушеного
права залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1
ст. 207 ЦПК України .

Представник
відповідачки ОСОБА_6. зустрічний позов не визнав,  посилаючись на його необґрунтованість.

Крім
того,  ОСОБА_2  звернувся до ОСОБА_3. із зустрічним
позовом,  в якому просив визнати
недійсним договір дарування № 2343 від 23.06.2001 року 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1,  посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_8,  на користь ОСОБА_3 з
тих підстав,  що ОСОБА_4.  тяжко хвора,
приймала наркотики . ОСОБА_3.,
використовуючи безпорадний стан ОСОБА_4. ,  яка не могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними,  оманним шляхом оформила
договір дарування частини квартири . В подальшому ОСОБА_2  доповнив свої позовні вимоги та просив
визнати недійсним також і заповіт на ім'я ОСОБА_3 з тих самих підстав,  що і договір дарування.

У судовому засіданні
позивач та його представники -ОСОБА_7. та ОСОБА_1. зустрічний позов
підтримали,  просили його задовольнити.

3-тя
особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8. проти
задоволення позову ОСОБА_2
заперечувала,  посилаючись на
те,  що при підписанні договору дарування
та заповіту дієздатність ОСОБА_4.  була
встановлена у бесіді з нею,  про вживання
ОСОБА_4.  психотропних речовин їй
повідомлено не було. Адекватність ОСОБА_4.
сумнівів не викликала.

Заслухавши
пояснення осіб,  що беруть участь у
справі,  інших учасників цивільного
процесу,  вивчивши матеріали справи,  суд вважає,
що позов ОСОБА_2  підлягає
задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як
вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.1999
року,  спадкоємцями майна ОСОБА_5,  померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,  яке складається з кооперативної квартири,  що знаходиться за адресою: м.  Харків АДРЕСА_1,  є у рівних частках його дружина ОСОБА_4 та
син ОСОБА_2(а.с. 11, 57).

23.06.2001
року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в м.  Харкові ,
що підтверджується договором дарування від 23.06.2001 року № 2343 (а.с.
6, 348).

Відповідно
до заповіту,  складеного приватним
нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8,  23.06.2001 року ОСОБА_4 заповіла все своє
майно ОСОБА_3 (а.с. 5, 349).

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 померла,  причиною смерті є рак
печінки,  що підтверджується копією
довідки про смерть Міського відділу реєстрації актів громадянського стану
Харківського обласного управління юстиції (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_3 прийняла спадщину,  відповідно до
зазначеного вище заповіту (а.с. 8).

Згідно з
повідомленням КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації „ від
20.07.2001 року ,  та ксерокопією
технічного паспорту,  право власності на
квартиру АДРЕСА_1в м.  Харкові
зареєстровано наступним чином: 1/2 частина - на ім'я ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом; 1/2 частина - на ім'я ОСОБА_3 на
підставі договору дарування (а.с. 12,
181-182).

Як
вбачається з довідки Житлово-будівельного кооперативу „НИВА" від
13.07.2005 року,  за адресою : м.  Харків АДРЕСА_1 прописано та проживають :
ОСОБА_2та ОСОБА_5(а.с. 160).

Судом встановлено,  що ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_9 та сином
ОСОБА_10. прописані та проживають за адресою: місто Харків АДРЕСА_2 (а.с.  161, 249).

Згідно з
повідомленням КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від
10.02.2005 року,  квартира АДРЕСА_2 в
м.  Харкові належить за правом власності
ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 19.02.1997 року (а.с.
162, 250).

Право
власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва
про право власності на житло,  виданого
29.08.2005 року (а.с. 248).

Згідно з
довідкою Медсанчастини № 10 ВО
„РАДІОРЕЛЕ" від 10.08.2001 року,
ОСОБА_4 за станом здоров'я спостерігалась в МСЧ № 10 ВО „РАДІОРЕЛЕ"
з приводу «рака печінки»,  «ракової
кахексії» та отримувала систематичну терапію,
у тому числі наркотичні анальгетики
(а.с. 13)

Як
вбачається з листа аптеки № 335 ДОРП „Обласний аптечний склад" від
11.08.2006 року та з копії рецепту медчастини № 10 ВО „РАДІОРЕЛЕ"
від 20.06.2001 року,  аптекою № 335 на
ім'я ОСОБА_4.  було надано ліки,  що містять наркотичну речовину,  зокрема ОСОБА_4.  було призначено люмінал,  який має психотропну дію,  що вбачається з пояснень свідка
ОСОБА_11.-дільничного лікаря ОСОБА_4.
(а.с.  141, 149,  277-278).

Позивач
ОСОБА_2  зазначав,  що відповідачка ОСОБА_3.,  скориставшись безпорадним станом його матері
- ОСОБА_4. ,  яка не могла розуміти
значення своїх дій або керувати ними,  та
оманним шляхом оформила договір дарування частини квартири АДРЕСА_1в м.  Харкові та заповіла їй все своє майно.

Зазначене
підтверджується поясненнями свідків.

Допитані
у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13, ОСОБА_14.
показали ,  що протягом останніх
місяців життя померлої спостерігали в її поведінці деякі нетипові
особливості,  а саме: розлад
пам'яті,  оскільки вона не завжди
впізнавала сусідів та онука,  не
пом'ятала онука на ім'я,  виявляла
неуважність та розгубленість.

СвідокОСОБА_14.- сусідка
ОСОБА_4.  пояснила,  що ОСОБА_4.
не висловлювала бажання дарувати свою частину квартири,  оскільки нею було прийняте рішення ,  що квартира АДРЕСА_1 в м.  Харкові належатиме її онуку ОСОБА_15.

Свідок
ОСОБА_11.- дільничний лікар показав,  що
за останні місяці померла зверталась зі скаргами на погану пам'ять,  забувала приймати ліки,  всі ці записи є в медичній картці хворої.

Позивач
ОСОБА_2  зазначав,  що він був єдиним сином своєї матері -ОСОБА_4.
,  стосунки у них були добрі. Між ними не
було секретів або неприязних стосунків,
мати любила його та свого онука. За її бажанням онук ОСОБА_4.  був прописаний на її житлову площу .

Це підтвердили у судовому засіданні свідки: ОСОБА_11.,  ОСОБА_13, ОСОБА_14.

Згідно з
ч.1  ст. 55 ЦК України 1963
року угода,  вчинена громадянином,  хоча і дієздатним,  але який перебував в момент її вчинення у
такому стані,  коли він не міг розуміти
значення своїх дій або керувати ними,
може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Відповідно
до підпункту „є" пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
28.04.1978 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними" ,
визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті
громадянина,  який був її учасником.  Такі вимоги можуть бути заявлені другою
стороною,  спадкоємцями померлого,  іншими заінтересованими особами та
прокурором.

Згідно з
зазначеною постановою для визначення наявності такого стану,  коли особа не могла розуміти значення своїх
дій або керувати ними на момент укладення угоди суд призначає
судово-психіатричну експертизу.

Вимоги
про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як
висновку судово-психіатричної експертизи,
так і інших доказів,  що
підтверджують чи спростовують доводи позивача про те,  що в момент її укладення особа не розуміла
значення своїх дій і не могла керувати ними.

Згідно з
висновком заочної (посмертної) судово-психіатричної експертизи від 07.05.2002
року,  ОСОБА_4. ,  згідно з наданими матеріалами,  на момент підписання договору дарування ознак
психозу,  слабоумства та інших психічних
розладів не виявляла. За своїм психічним станом ОСОБА_4. ,  згідно з наданими матеріалами,  могла розуміти значення своїх дій та керувати
ними на момент підписання договору дарування (23.06.2001 року) (а.с. 70-71).

Цей
висновок ґрунтується на показаннях лікаря-терапевта,  яка не є фахівцем в галузі психіатрії та
медичній документації.

Відповідно
до запису у медичній картці ОСОБА_4.  від
19.06.2001 року,  її стан здоров'я був
тяжкий: скарги на сильний біль в підребіррі ,
загальна різка слабкість,
температура до 38оС,  поганий
апетит ,  на У ЗІ об'ємне утворення
печінки та підшлункової залози .

Із
медичної картки ОСОБА_4.  також вбачається,  що стан її здоров'я різко погіршувався.

Зазначене
спростовується поясненнями свідка ОСОБА_11.-дільничного лікаря померлої ,  який зазначав,  що внаслідок вживання препаратів
ОСОБА_4.  не розуміла значення своїх дій
та не могла керувати ними.

Крім
того,  ОСОБА_4.  згідно з копіями рецептів,  приймала ліки,  що містять психотропну речовину (а.с. 141,
149,  277-278).

Свідок
ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила,
що коли вона зустріла ОСОБА_4.  у
квартири,  остання її не впізнала та не
привіталася з нею,  її очі були
порожні,  змарнілі,  як у наркомана.

СвідокОСОБА_14. зазначала,  що очі у
ОСОБА_4.  під час хвороби були
божевільні,  вона була слабка.

Судом
встановлено,  що 20.06.2001 року
ОСОБА_4.  було виписано рецепт на
отримання ліків,  які містять наркотичну
та психотропну речовину (а.с. 141, 149,
277-278),  23.06.2001 року нею
було складено заповіт на ім'я ОСОБА_3. та укладено договір дарування 1/2
частини квартири АДРЕСА_1в м.  Харкові
(а.с. 348-349),  а ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4.  померла (а.с. 7).

Причиною смерті
ОСОБА_4.  був «рак печінки».

Таким
чином,  ОСОБА_4.  мала невиліковну хворобу ,  її волю було пригнічено,  вона була байдужа до всього,  стан її здоров'я погіршувався,  про що свідчить призначення їй незадовго до
смерті ліків,  які містять наркотичну та
психотропну речовину 20.06.2001 року,  а
відповідачка скористалася таким станом ОСОБА_4.
та 23.06.2001 року оформила договір дарування частини квартири АДРЕСА_1в
м.  Харкові та заповіт,  посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_8,
якій не було відомо про призначення ОСОБА_4.  ліків,
які містять психотропну речовину.

Згідно
зі  ст. 212 ЦПК України жоден доказ не
має для суду наперед встановленого значення.

Оцінюючи
висновок експертизи за правилами  ст. 212
ЦПК України,  суд приходить до висновку,  що він суперечать зібраним у справі
доказам,  аналіз яким було надано вище.

З
урахуванням наведеного,  суд вважає за
можливе задовольнити позов ОСОБА_2 ,
оскільки він є обґрунтованим та підтверджується дослідженими судом
доказами.

З
відповідачки підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст. 10, 11, 209, 212, 214,
215 ЦПК України,   ст.  ст. 55,
243,  534 ЦК України в
редакції 1963 року,  Постановою Пленуму
Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними" від 28.04.1978 року з наступними змінами , -

ВИРІШИВ;

Позовну заяву
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати
недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 23 червня 2001 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8 23 червня 2001
року,  реєстровий номер 2343.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 23 червня 2001 року на ім*я
ОСОБА_3,  який посвідчено приватним
нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 23 червня 2001
року реєстровий номер 2346.

Стягнути
з ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 30 / тридцять / гр.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.