Справа №2-865/07
РІШЕННЯ

Іменем України

22  серпня 2007 року

Красноперекопський
міськрайонний суд Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого
судді                                             Романової
Л.В.

при
секретарі                                                     Самойловій
К.В.

за
участю представника позивача                   ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Красноперекопськ АРК цивільну справу за
позовом ОСОБА_2доОСОБА_3про захист честі і гідності,  та відшкодування моральної шкоди та
зустрічним позовомОСОБА_3до ОСОБА_2про захист честі і гідності,  та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка
звернулася до суду з позовом доОСОБА_3про захист честі і гідності,  вказуючи,
що відповідачка,  її колишня
свекрів,  16.03.2007 р. поширила відносно
неї неправдиву інформацію,  образила її
прилюдно,  спричинила тілесні ушкодження.
Просить стягнути з відповідачки у відшкодування моральної шкоди 1500 грн.,  визнати відомості такими,  що не відповідають дійсності,  порочать її честь та гідність; зобов'язати
спростувати поширені недостовірні відомості перед нею та особами,  які були безпосередніми свідками того,  що відбулось.

В
судовому засіданні відповідачка заявила зустрічний позов про захист честі і
гідності,  та відшкодування моральної
шкоди у розмірі 1700 грн. Позови сторін об'єднані ухвалою суду від 27.06.2007 р. в одне
провадження.

Відповідачка
просить зобов'язати ОСОБА_2. спростувати поширені недостовірні відомості перед
нею та свідками та принести їй вибачення. Свої зустрічні вимоги відповідачка
обґрунтувала тим,  що 15.03.2007 р.,  на вулиці біля будинку ОСОБА_2.
висловлювалась відносно неї нецензурною бранню,
називала її непристойними словами,
погрожувала заборонити зустрічатися з онукою ОСОБА_4,  1996 р.н. Після чого,  16.03.2007 р. ОСОБА_3. зустріла позивачку
після роботи та намагалась з'ясувати причину її поведінки напередодні,  але намагання були марними,  оскільки між ними виникла бійка,  під час якої ОСОБА_2. знов ображала її нецензурною
бранню. Відповідачка сприйняла вказані обставини як образу честі та гідності.

В ході
розгляду справи позивачка уточнила та підтримала такі позовні вимоги: просить
визнати висловлювання нецензурними та брутальними словами,  також поширені свідчення відповідачки
стосовно особистих якостей та дій образливими та такими,  що порочать її честь та гідність; спростувати
недостовірну інформацію про те,  що
позивачка легковажна у поведінці з чоловіками; ошукала квартиру та вивезла
після розірвання шлюбу спільне майно з квартири. За приниження честі та
гідності просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1500 грн.,  судові витрати покласти на відповідачку. В
судовому засіданні позивачка пояснила,
що на протязі її шлюбу свекрів перешкоджала їх спільному життю,  шлюб розірвано у 2005 p.,
спільна дитина - дочка ОСОБА_4 проживає з нею. На даний
час з колишнім чоловіком позивачка підтримує дружні стосунки та спільно
вирішують питання стосовно виховання дитини. Разом з колишнім чоловіком вони
вирішили обмежити спілкування дочки з бабусею,
відповідачкою у справі. Позивачка вважає,  що 16.03.2007 р. відповідачка не мала
достатніх підстав дожидатися її після роботи та у темряві кидатися на неї для
з'ясування будь яких питань та поширювати у гуртожитку свідку ОСОБА_5.  вигадки стосовно її дій та поведінки. Проти
зустрічного позову ОСОБА_2. заперечує повністю.

2

Відповідачка
позов до неї не визнала повністю,
заперечує проти нього. Зустрічні позовні вимоги уточнила та підтримала у
такому вигляді: просить визнати висловлювання нецензурними та брутальними
словами ОСОБА_2. стосовно неї образливими та такими,  що порочать її честь та гідність; принести їй
особисті вибачення та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1700 грн.
Відповідачка вважає,  що її дії були
спровоковані напередодні самою позивачкою,
оскільки вона чинить перешкоди у спілкуванні з онукою,  що стало причиною конфлікту. Саме ці
обставини змусили відповідачку зустрітися з позивачкою 16.03.2007 р. та
висловитися відносно неї негативно,  але
всі відомості,  які вона поширила
відповідають дійсності. Стосовно поширення відомостей,  що позивачка жінка легковажної
поведінки,  заперечує проти поширення
таких висловлювань будь кому,  в тому
числі свідку ОСОБА_5.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  доводи представника позивачки,  допитавши свідків ОСОБА_6.,  ОСОБА_7. ,
ОСОБА_5. ,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9.,  ОСОБА_10. ,
дослідивши матеріали справи,
оглянувши відказний матеріал Красноперекопського МРВ № 484,  архівну цивільну справу № 2-2317/05 (арх.
1572),  вважає за необхідне позови сторін
задовольнити частково з наступних підстав.

Судом
встановлено такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2.
перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином відповідачки з 1993 по 2005 p.p.,
від шлюбу колишнє подружжя мають дочку ОСОБА_4,  1996 р.н. Спосіб спілкування батька з дитиною
після розірвання шлюбу встановлено органом опіки та піклування рішенням
опікунської ради Красноперекопської міської ради від 13.12.2005 р. (а.с. 41).
Син відповідачки ОСОБА_11. проживає разом із своїми батьками.

15.03.2007
р. позивачка прийшла до будинку батьків колишнього чоловіка та не поясняючи
причини візиту,  звертаючись до ОСОБА_10.
,  що підтвердив сам ОСОБА_10.  та свідок ОСОБА_9.,  допустила
висловлювання нецензурними та брутальними словами відносно відповідки у
справі,  погрожуючи при цьому заборонити
зустрічі з онукою ОСОБА_4. Крім цього позивачка застосовувала при погрозах
непристойні жести,  також давала
непристойну оцінку поведінці відповідачки. Вказані обставини крім свідків
підтвержуються матерілами перевірки Красноперекопського МРВ за заявою ОСОБА_2.

16.03.2007
р. ОСОБА_3. мала намір зустрітися з колишньою невісткою та навмисне чекала її
на вулиці близько 20-00 год. після роботи. Після зустрічі жінки стали ображати
одна одну та намагались вдарити. Позивачка скориставшись допомогою ОСОБА_6. та
ОСОБА_7.  змогла дійти до гуртожитку та з
кімнати чула як відповідачка розмовляє з черговою по вахті. Свідки ОСОБА_6 та
ОСОБА_7.  підтвердили,  що між жінками виникла сварка,  нецензурне висловлювалась лише відповідачка.
Свідок ОСОБА_8.,  яка стояла неподалік
сварки чула,  що нецензурне
висловлювалась позивачка,  а ОСОБА_3. у
відповідь називала позивачку "стерво".

Після
того,  як позивачка увійшла у
гуртожиток,  ОСОБА_3. зайшовши і на
деякий час залишившись у холі гуртожитку,
у розмові з черговою ОСОБА_5.
висловлювалась відносно позивачки,
негативно її характеризуючи. Зокрема в судовому засіданні ОСОБА_5.  пояснила,
що жінка,  яку вона раніше ніколи
не бачила,  сказала,  що її невістка ОСОБА_2. залишила її
сина,  вивезла всі речі з квартири,  не надає можливості бачитися з онукою та
висловилась,  що позивачка легковажно
поводиться з чоловіками.

В той же
вечір позивачка звернулась до міліції з заявою. За актом судово-медичного
обстеження від 19.03.2007 р. у ОСОБА_2виявлені кровоподтіки - на передній
поверхні верхній треті лівої гомілки,  на
передній зовнішній поверхні верхній треті лівої гомілки; подряпина - на лівому
крилі носу. Вказані ушкодження утворилися від дії твердого предмету (предметів)
з обмеженою діючою поверхнею,  не
спричинило короткочасного розладу здоров'я та відносяться до легких тілесних
ушкоджень. Не виключено їх утворення 16.03.2007 р.

Постановою
дільничного інспектору міліції Красноперекопського МРВ від 20.03.2007 р. у порушенні
кримінальної справи на підставі  ст.6 п.2
КПК України за заявою ОСОБА_2. відмовлено,
оскільки справа за вчинення злочину,
передбаченому  ст.125 КК України
може бути порушена не інакше ніж за скаргою потерпілого до суду в порядку  ст.27 КПК України. Разом з цим потерпіла до
суду зі скаргою приватного обвинувачення не зверталась,  постанову від 20.03.2007 р. не оскаржувала.

3

Відповідачка
в правоохоронні органи після події 15.03.2007,
16.03.2007 р. не зверталась,  з
питанням встановлення способу спілкування з онукою до органу опіки та
піклування не мала наміру звертатися,
вважаючи достатнім,  що син,  який проживає разом з нею,  має рішення опікунської ради,  та бачити онуку вона мала можливість.

З
пояснень позивачки свідчить,  що вона
була проти зустрічей та спілкування її дочки з бабусею виходячи з власних
міркувань. Достатніх доказів та переконливих пояснень,  що було підставою для заборони спілкування
відповідачки з 10-річною онукою позивачка суду не надала. Свідок
ОСОБА_11.,  колишній чоловік
позивачки,  керуючись  ст.63 Конституції України,  відмовився надати суду свідчення по справі.
Доказів щодо негативного впливу на онуку з боку відповідачки  суду не представлено.

Як
свідчить з матеріалів справи про розірвання шлюбу,  в своїх письмових запереченнях на позов про
розірвання шлюбу чоловік позивачки - ОСОБА_11. посилався на корисливі цілі
дружини під час перебування у шлюбі та використання дитини при досягненні своїх
бажань. Також у запереченнях вказано,  що
ОСОБА_2. вивезла з квартири,  де вони
проживали сім'єю всі речі,  що є спільною
сумісною власністю подружжя,  що не дає
можливості проживати там далі.

Оцінивши
надані сторонами,  здобуті та досліджені
докази у справі у їх сукупності,  суд
вважає,  що позивачкою не доведений факт
поширення відомостей,  які її
ганьблять,  як особистість. До
відомостей,  що ганьблять особу відносять
ті з них,  які принижують честь,  гідність громадянина в громадській думці чи
думці окремих громадян з точки зору додержання законів,  загальновизнаних правил співжиття та
принципів людської моралі та не відповідають дійсності або неправдиво викладені.

Відповідно
до Конституції України життя і здоров'я людини,
її честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Кожен
має право на повагу до його гідності,
кожна людина має право на особисту недоторканність. Згідно із  ст.270 ЦК
України одним з видів особистих немайнових прав фізична особа має право на
повагу до гідності та честі і це право охороняється цивільним законодавством
України.

За
правилами  ст.60 ЦПК України при судовому
розгляді справи кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Разом з
цим,  у даному позові на позивача
покладається обов'язок довести факт поширення відомостей,  які його ганьблять,  особою,
до якої пред'явлений позов. Відповідач повинен довести,  що поширені ним відомості відповідають
дійсності. Проте,  позивач має право
подати докази невідповідності  дійсності
таких відомостей.

В даному
спорі факт поширення відомостей відносно ОСОБА_2.,  що вона вивезла речі,  що є спільною сумісною власністю подружжя з
квартири знайшло підтвердження,  як
показаннями свідків,  так й письмовими
доказами. Між тим,  оскільки цей факт
відповідає дійсності,  що встановлено
судом належними доказами та не спростований позивачкою,  не може бути визнаний образливим та
спростуванню не підлягає.

Крім
того,  не знайшло підтвердження
достатніми доказами поширення відомостей про легковажну поведінку позивачки з
чоловіками. Свідчення допитаної в суді ОСОБА_5.
викликають сумнів у їх достовірності,
оскільки в цій частині не відповідають поясненням,  що були відібрані безпосередньо після
подій,  зокрема відносно легковажності
позивачки з чоловіками. Сама відповідачка цей факт заперечує та не визнає. При
цьому,  свідок ОСОБА_5.  пояснила,
що після отриманих відомостей її ставлення до ОСОБА_2. не змінилося та
оскільки в будь яких відносинах з позивачкою вона не знаходиться й не
знаходилась,  для неї не було причин
замовчувати будь що,  що було потрібне
для з'ясування обставин за заявою до міліції.

Інших
доказів відносно вказаного факту поширення відомостей позивачка суду не
представила.

Також
при розгляді справи знайшло підтвердження образливе висловлювання з боку
позивачки 15.03.2007 р. відносно ОСОБА_3.,  так само як і спільні образливі
висловлювання сторін відносно один одного 16.03.2007 р. під час зустрічі на
вулиці. Вказані обставини підтверджуються матеріалами перевірки за заявою
ОСОБА_2. та поясненнями свідків,
допитаних у судовому засіданні,
не довіряти яким у суду підстав не виникає.

За  постановою
Пленуму   ВСУ   N   7   від
28.09.1990   р.   «Про
застосування   судами

4

законодавства,  що регулює захист честі,  гідності і ділової репутації громадян та
організацій» (п.11 ) слідує,  що під
наклепом слід розуміти повідомлення особою хоча б одній людині завідомо
неправдивих вигадок про начебто вчинений іншою особою протиправний чи
аморальний вчинок або інших відомостей,
що ганьблять його. Заві домою
неправдивістю визнається очевидний для винного факт невідповідності
відомостей дійсності. Поширення завідомо неправдивих вигадок,  що ганьблять потерпілого є образою. При
образі винний принижує честь і гідність потерпілого шляхом висловлювання
нецензурних чи брутальних слів,
вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.),  або дає непристойну оцінку особистим якостям
чи поведінці потерпілого в формі,  яка
різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми.

Таким
чином,  що стосується поширення
відомостей,  які ганьблять
позивачку,  як особистість у вигляді
вигадок,  що вона жінка легкої поведінки
у відносинах з чоловіками суду не доведено. Поширення відомостей,  що позивачка ошукала квартиру та вивезла
спільне сумісне майно подружжя не можна вважати недостовірними,  оскільки відповідачка представила докази,  що поширені нею відомості відповідають
дійсності та поширення відомостей викликано внаслідок несумлінної поведінки
позивачки.

Образи
сторін один одного шляхом висловлювання нецензурних,  брутальних слів суд визнає доведеними та
такими,  що принижує честь і гідність
кожну із сторін у спорі.

Відповідно
до  ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної
шкоди,  завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода в даному випадку полягає у приниженні честі,  гідності внаслідок образи шляхом висловлювання
нецензурними та брутальними словами.

Пленум
Верховного Суду України в п.9 постанови "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.05.1995 р. ( із
подальшими змінами від 25.05.2001р. ) роз'яснив,  що розмір відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,  душевних,
психічних тощо),  яких зазнав
позивач,  характеру немайнових втрат та з
урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад
розумності,  виваженості та
справедливості.

При
визначенні розміру грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди,  приймаючи всі обставини у сукупності,  суд дійшов до переконання,  що душевним стражданням позивачки відповідає
сума,  що складає 200 грн.,  яка підлягає стягненню на її користь. Інші
позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як
компенсація понесеної образи шляхом висловлювання нецензурних та брутальних
слів з боку ОСОБА_2. позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3. про захист
честі та гідності задоволенню підлягають частково у розмірі 250 грн. та
покладенням зобов'язання на ОСОБА_2. принести ОСОБА_3особисті вибачення. При
цьому суд приймає до уваги літній вік відповідачки і те,  що поведінка саме ОСОБА_2. викликала між
сторонами конфлікт. Принесення особистого вибачення суд вважає можливим
задовольнити в порядку  ст.16 ЦК
України,  як спосіб захисту цивільних
прав іншим способом,  оскільки цивільні
права відповідачкою здійснювались в межах,
встановлених чинним,  зокрема
сімейним законодавством України.

Судові
витрати підлягають відшкодуванню в порядку
ст.88 ЦПК України кожній із сторін,
та недоплачені суми судових витрат за зустрічним позовом стягуються з
ОСОБА_2. на користь держави та територіального управління ДСА.

Керуючись  ст.
ст.10,  60,  88,
212-215,  218 ЦПК України,  на підставі
ст. ст. 16 ч.2,  23 ч.2 п. 4,  277 ч.3,
297,  1167 ч.1 ЦК України,  п. 11 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 28.09.90
р. «Про застосування судами законодавства,
що регулює захист честі,  гідності
і ділової репутації громадян та організацій»,
суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_2доОСОБА_3про захист честі і гідності,
та відшкодування моральної шкоди та зустрічний позовОСОБА_3до ОСОБА_2про
захист честі і гідності,  та
відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати
образу з бокуОСОБА_3шляхом висловлювання нецензурних та брутальних слів
відносно ОСОБА_2такими,  що принижує   її честь і гідність.

5

Стягнути
зОСОБА_3на користь ОСОБА_2у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 200
грн.,  судові витрати у розмірі 49
грн.,  всього суму 249 грн.

У
задоволенні  решти позовних вимог ОСОБА_2.
відмовити.

Визнати
образу з боку ОСОБА_2шляхом висловлювання нецензурних та брутальних слів
відносноОСОБА_3такими,  що принижує її
честь і гідність. Стягнути з ОСОБА_2на користьОСОБА_3у відшкодування моральної
шкоди суму у розмірі 250 грн.,  судові
витрати у розмірі 24 грн.50 коп.,  всього
суму 274 грн. 50 коп.

Зобов'язати
ОСОБА_2 принести ОСОБА_3особисті вибачення.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь держави судові витрати у розмірі 17 грн.,  витрати інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду у розмірі 7 грн.50 коп. на користь територіального управління
ДСА в АРК.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через
Красноперекопський міськрайонний суд АРК шляхом подачі заяви про оскарження в
10-денний строк з дня проголошення рішення,
і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги,  або в порядку
ст.295 ч.4 ЦПК України.