Справа №33ц-746кс/07         Суддя 1-ї інстанції Безуматов В.М.
27                          Доповідач
апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Буренкової К.О.,
Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання таким,
що відбувся договір купівлі-продажу квартири за касаційною скаргою

ОСОБА_2

на
рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 8
листопада 2004 p.,
додаткове рішення цього ж суду від 18 березня 2005 р. та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2005 p.,

встановила:

В
вересні 2004 р. ОСОБА_1 звернувся
з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про визнання договору
дарування частки квартири недійсним та визнання таким, що відбувся між сторонами
договір купівлі-продажу квартири.

Позивач
зазначав, що з 1995 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 В період шлюбу
за спільні кошти, а також за кошти, які надали його та відповідачки батьки, в
листопаді 2003 р. між ним та відповідачкою була досягнута домовленість щодо
купівлі квартири в АДРЕСА_1 вартістю 3000 доларів США. Скориставшись його
відсутністю, та з метою приховання договору купівлі-продажу, відповідачка
ОСОБА_2 вмовила продавця ОСОБА_3 оформити договір дарування цієї квартири. При
цьому ОСОБА_3 були передані 3000 доларів США
в рахунок вартості цього майна.

Посилаючись
на те, що договір дарування укладено ОСОБА_2 з метою
позбавити його права спільної часткової власності, позивач просив визнати цю
угоду недійсною та визнати такою, що відбулася угода купівлі-продажу цієї
квартири між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та визнати за ним і ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на це нерухоме майно.

Рішенням
Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2004
р. визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 8 листопада
2003 р. між ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Додатковим
рішенням цього ж суду від 18 березня 2005 р. визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
8 листопада   2003 р. між

ОСОБА_3,
ОСОБА_5 і ОСОБА_2, та
визнано, що між ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_2
відбувся договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2005 р. рішення
Олександрівського районного суду від 8 листопада 2004 р. та додаткове рішення
цього ж суду від 18 березня 2005 р. залишено без змін.

В
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення Олександрівського районного суду від 8 листопада 2004 p., додаткове
рішення цього ж суду від 18. березня 2005 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 листопада 2005 р. скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, посилаючись на порушення
судовими інстанціями положень матеріального права та вимог процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах
доводів касаційної скарги, колегія судців вважає, що вона не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Із
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 з травня 1995 р. перебували в зареєстрованому шлюбі. 8
листопада 2003 р. між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в
нотаріальному порядку укладено договір дарування квартири в АДРЕСА_1.

Судом
першої інстанції також встановлено, що в рахунок вартості цієї квартири ОСОБА_2
передала ОСОБА_3 та ОСОБА_5 3000 доларів США.

Встановивши
наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про
те, що оспорюваний договір дарування є удаваним правочином, який фактично
прикриває договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Такий
висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає положенням ч.2 ст.
58 ЦК 1963 p., які були чинними
на момент укладення спірної угоди.

З таким
висновком суду обгрунтовано погодилася і апеляційна інстанція.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновки судових інстанцій не спростовують.

Відповідно
до ч.2 ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судами норм матеріального права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, відкинуті
ним, вирішуючи питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального права та вимог процесуального права, а також відсутні
передбачені ч.1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 p., колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області
від 8 листопада 2004 p., додаткове рішення Олександрійського районного суду
Кіровоградської області від 18 березня 2005 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 листопада 2005 р. залишити без змін. Ухвала
оскарженню не підлягає.