Справа №33ц -795 кс/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26
листопада 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області

в
складі:  головуючого: Галущенка О.І.

суддів:                                      Лисенка П.П.

Колосовського
С.Ю. розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за
позовом ОСОБА_1    до    ОСОБА_2
про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 03 листопада 2005 p.,

встановила:

12.12.2003
р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням
Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 10.03.2005 р. позов
задоволено частково.

З
ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто 1252 грн. 22 коп. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та
51 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2005 р. зазначене
рішення скасоване, а справа повернута на новий розгляд до того ж суду у іншому
складі.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального
права.

Розглянувши
касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду
ухвали апеляційного суду відсутні, виходячи з наступного.

Вирішуючи
спір з ухваленням рішення, місцевий суд виходив з доведеності вини відповідача
у заподіянні шкоди.

Але
такий висновок не відповідає вимогам закону, оскільки до нього суд дійшов
передчасно, без дотримання процесуальних прав сторін та норм матеріального
права.

Згідно з
вимогами ст. 440, 450 ЦК
( 1963 p.)
власник транспортного засобу має відповідати за шкоду, завдану внаслідок
дії цього транспортного засобу, якщо не доведе, що шкода є наслідком
непереборної сили або умислу потерпілого.

При
цьому, якщо шкода є наслідком взаємодії декількох транспортних засобів, то їх
власники відповідають за принципом змішаної вини.

Судом встановлено, що ДТП сталося
внаслідок взаємодії трьох транспортних засобів.

Власником
одного з транспортних засобів, від зіткнення з яким, власне отримав механічні
пошкодження автомобіль позивачки, є ОСОБА_3

Зазначена
особа або ж особа, яка на відповідній правовій підставі керувала цим
автомобілем, до участі у справі в якості сторони чи третьої особи, не
притягувалась.

Між тим,
з матеріалів дорожно-транспортної пригоди та пояснень свідка - водія мікроавтобуса
«VW
LT-28» ОСОБА_4,
вбачається, що безпосередньо перед зіткненням з автомобілем позивачки він
застосовував екстренне гальмування, а вже потім отримав удар ззаду від
автомобіля «VW
LT- 35»,
належного ОСОБА_2.

Чи
здійснювались ці заходи в межах дотримання ПДР та чи були вони достатніми для
уникнення зіткнення траспортних заходів, суд не з'ясовував, в той час, як
з'ясування цих питань має суттєве значення для встановлення ступеню вини водіїв
обох мікроавтобусів та наявності причинного зв'язку між скоєнням ДТП та завданою шкодою.

З'ясування
цих питань, згідно з правилами ст. .ст. 104, 105 ЦПК (1963 р.) можливе лише за
умови притягнення до участі у справі усіх власників транспортних засобів, водії
яких скоїли зазначені ДТП.

Встановивши
ці обставини, апеляційний суд обгрунтовано скасував рішення та повернув справу
на новий розгляд, правильно виходячи з того, що розгляд справи без залучення та
без участі осіб, які мають відповідати за позовом, є порушенням норм
судочинства, яке є безумовною підставою для скасування рішення суду, у
відповідності до приписів ст. 311 ЦПК України .

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що ухвала апеляційного суду ухвалена з
додержанням норм процесуального права, а передбачені ст. 342 ЦПК України
підстави для її обов'язкового скасування, відсутні.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновків ухвали апеляційного суду не спростовують.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області
від 03 листопада 2005 р. - залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.