Справа № 22ц-9183/2007                                                                              Голов, l-їінст. Мельник В.В.
Категорія - 39                                                                                   Доповідач - Костюченко Н.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

5 грудня 2007
року  Апеляційний суд  Дніпропетровської області  в складі:

головуючого - Костюченко Н.Є. суддів - Повєткіна В.В., Басуєвої Т.А. при секретарі   -
Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробниче об* єднання «Павлоградський хімічний завод» про визнання наказу
незаконним, поновлення на попередній посаді,
оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди, -

встановив:

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2007р.,яким
задоволені вимоги в частині визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі, виплати заробітку за час вимушеного прогулу та частково задоволені вимоги про стягнення
моральної шкоди.

Посилається на те, що суд не врахував, що отримання власником згоди профсоюзного органу на звільнення працівника після такого звільнення
не є підставою для поновлення робітника на займаній раніше посаді;
судом не дана оцінка обставинам вчиненого позивачем проступку; необгрунтовано стягнуті грошові суми; не взяті до уваги
пояснення відповідача.

Під час вирішення спору судом 1-ї інстанції встановленого позивач працював начальником групи Воєнізованої охорони ДП НВО
«Павлоградський хімічний завод».

Наказом №1740
від 17.10.2006. йому об*явлено догану, а наказом №1772 від 23.10.2006. він був звільнений за систематичне
невиконання Правил внутрішнього трудового розпорядку. Згода на його
звільнення за ст.40 п.3 КЗпПУ об*єднаною профспілкою
підприємства була дана 25.10.2006., після чого наказом №1799 було внесено зміни в п.1 наказу №1772 і ОСОБА_1 був звільнений
за систематичне невиконання обов*язків,
покладених Трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку
за п.3 ст.40 КЗпПУ.

Виходячи з того, що звільнення позивача наказом від 23.10.2006. було проведено
в порушення вимог ст.43 КЗпПУ без згоди профспілки
підприємства, міськрайонний суд задовольнив позовні вимоги, скасувавши пункти
наказів про звільнення позивача з посади, поновив його на посаді начальника групи №1 ВОХР зазначеного підприємства,
стягнув з останнього на користь ОСОБА_1
середній заробіток в сумі 5856,6грн. та частково задовольнив вимоги про стягнення моральної шкоди, стягнувши її у сумі
1000грн.

2

Апеляційний суд вважає рішення міськрайонного суду незаконним, ухваленим в порушення вимог ст.ст.213,214 ЦПКУ, та таким, що згідно
ст.311 п. 5 ЦПКУ повинне бути скасоване з направлення справи на новий розгляд суду 1-ї
інстанції.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1, в ній він вказує на незаконність
п.1 наказу №1799 з тих підстав, що звільнення його за
частиною 3 ст.40 КЗпПУ передбачає звільнення робітника під час хвороби та
відпустки, в той час як причиною його звільнення відповідач вказав систематичне невиконання обов*язків, покладених трудовим
договором або Правилами внутрішнього
трудового розпорядку. Крім того, у своєму позові, говорячи про незаконність звільнення, позивач оспорює висновок
відповідача про його, ОСОБА_1, обов*язок контролювати підлеглого
ОСОБА_2 по охороні буровзривної машини, стверджуючи,
що він не повинен нести відповідальність за злочинні дії іншої особи; що Правила внутрішнього трудового розпорядку він не
порушував; та що в описовій частині наказу не зазначено які саме
порушення Правил він допустив.

Зазначені вимоги, доводи позовної заяви, обставини справи суд 1-ї інстанції
не розглянув, оцінку їм не дав та висновки по ним у
рішенні не зробив, тобто не з*ясував, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються.

Задовольнивши позовні вимоги лише з тієї підстави, що відповідач, видаючи
наказ від 23.10.2006. про звільнення позивача,
не мав на це згоди профспілкового органу, міськрайонний суд не врахував вимоги ч.9 ст.43 КЗпПУ, згідно якої - така
обставина не є приводом для поновлення на роботі,
оскільки сам суд може запитати згоду профспілкової організації, призупинивши розгляд справи; а також залишив без уваги, що
відповідач отримав таку згоду профспілки
25.10.2006., та вніс після цього зміни до наказу про звільнення.

Таким чином, суд ухвалив рішення не в результаті розгляду спору по суті, а
на підставі необгрунтованого, помилкового
висновку, який не випливає із вимог закону.

Враховуючи зазначене, для розгляду позовних вимог справа після скасування
рішення повинна бути повернута суду 1-ї інстанції.

Керуючись ст.ст.307, 311 п.5 ЦПК
України, апеляційний суд -

Ухвалив

Апеляційну скаргу - задовольнити. Рішення Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 22 березня 2007р. -
скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому
складі.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 2-місячний строк
у касаційному порядку.