Цивільна справа №2-870-07
РІШЕННЯ

іменем України

10 вересня 2007 року                                                                 Обухівський районний суд

Київської
області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Запорожець О.М.

розглянувши у
приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому
засіданні позовну заяву ОСОБА_1до Державного спеціалізованого
науково-виробничого підприємства „Чорнобильський радіологічний центр" про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
зобов*язання надання чергової відпустки, стягнення матеріальної допомоги та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду із вказаною позовною заявою до відповідача, в якій зазначає,
що відповідач наказом № 161/ос від 11.06.2007 року звільнив його з роботи з ЗО
червня 2007 року в зв*язку із скороченням штату. Посилаючись на переважне право
залишення на роботі та відмову профспілкової організації на своє звільнення, а
також на ненадання відповідачем чергової відпустки згідно поданої заяви,
позивач просить позов задовольнити.

В судовому
засіданні позивач позовні вимоги збільшив, доповнивши їх вимогою про стягнення
з відповідача 10000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, підтримавз
урахуванням збільшень повністю, посилаючись на те, що при скороченні двох
лаборантів було працевлаштовано не його, а іншого працівника, йому ніякої
роботи не було запропоновано, хоч про відповідне бажання він повідомляв відділ
кадрів усно, він має згідно законодавства переважне право на залишення на
роботі при скороченні штатів, не було йому надано чергової відпустки за
графіком, відповіді на заяву до комісії по трудовим спорам він не отримав, його
було звільнено в період учбової відпустки, довідки про заробітну плати йому
видавались за іншим змістом, ніж йому було необхідно.

Представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на аналогічні
обставини, а також відмову профспілкової організації щодо надання дозволу на
звільнення позивача.

Представник
відповідача Новак Н.Ю. в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, зокрема
на те, що відмова профспілки у наданні дозволу на звільнення позивача за
скороченням пояснюється тим, що позивач є чоловіком голови профспілки, яка є його
представником по цій справі, іншому працівнику було запропоноване при
скороченні штату робоче місце на підставі рішення відповідної комісії в зв*язку
із більш високою кваліфікацією в порівняні із позивачем, під час звільнення
позивача було скорочено посаду, на якій він працював, іншої такої ж посади на
підприємстві не залишилось, відпустка не була надана в зв*язку з неможливістю
надання відпустки за поданою позивачем заявою з дня, коли він ще перебував в
іншій відпустці, будь-яких порушень законодавства при звільненні позивача
допущено не було.

Вислухавши
позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Позивач з
01.08.2000 року прийнятий за переводом лаборантом-радіометристом 4 розряду
відділу лабораторних методів Державного спеціалізованого науково-виробничого підприємства „Чорнобильський радіологічний
центр" згідно наказу № 216 від 01.08.2000 року, 01.10.2002 року
переведений лаборантом спектрометричного аналізу четвертого розряду ЦРЕМЗВ ВЛМД
лабораторії спектрометрії з ОЖУП згідно наказу № 201 о/с від 01.10,2002-

2

року,
01.05.2007  року  ЦРЕМЗВ було
перейменовано  у  ВРЕМ  згідно  наказу  №
95  від 27.04.2007 року, що
підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с.34,142).

Наказом № 37 від
13.02.2007 року відповідачем в числі інших посад було прийнято рішення про
скорочення посади лаборанта спектрометричного аналізу четвертого розряду в
штатному розкладі групи гамма-спектрометричних вимірювань лабораторії
спектрометрії ДСНВП „Екоцентр" (а.с.81-84).

Посилання
представника відповідача на скорочення чисельності штату в зв*язку із
зменшенням обсягів бюджетного фінансування на 2007 рік підтверджуються
матеріалами справи (а.с.64-70).

Згідно ч.1 ст.
492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два місяці.

01 березня 2007
року позивача було ознайомлено із попередженням про розірвання трудового
договору з 01 травня 2007 року в зв*язку із виведення займаної ним посади із
штатного розпису підприємства (а.с.4, 88).

Згідно заяви
позивача від 23.04.2007 року йому наказом відповідача № 100 о/с від 24.04.2007
року було надано учбову відпустку для підготовки та захисту дипломного проекту
в Житомирському державному технологічному університеті з 29 квітня по ЗО червня
2007 року (а.с.89,90).

02.04.2007 року
відповідач звернувся до профспілкової організації, членом якої є позивач, з
проханням розглянути питання про звільнення позивача та іншого працівника в
зв*язку із скороченням чисельності за ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6,85).

10.04.2007 року
за вих.№ 26 профспілковим комітетом первинної профспілкової організації
Незалежної профспілки гірників України ДСНВП „Екоцентр" було відмовлено у
наданні згоди на розірвання трудового договору між сторонами по цій справі,
мотивуючи це переважним правом позивача на залишення на роботі при вивільненні
у зв*язку із змінами в організації виробництва і праці згідно ст.42 КЗпП
України (а.с.7,86).

Комісія ДСНВП
„Екоцентр", утворена наказом № 33 від 06.05.2007 року, прийшла до
висновку, що серед двох кандидатур слід надати перевагу для пропозиції зайняти
посаду техніка з налагоджування та випробувань 2 категорії лабораторії
спектрометрії не позивачу, а іншому працівнику - ОСОБА_3 в зв*язку із
технічним напрямком вищої освіти та вищим рівнем кваліфікації останнього
(а.с.131-136, 198,199).

Згідно п.1 ст.40
КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності
або штату працівників;

ЗО червня 2007
року позивача було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку із скороченням
штату з посади лаборанта спектрометричного аналізу четвертого розряду в
штатному розкладі лабораторії спектрометрії ДСНВП „Екоцентр" згідно наказу
№ 161 о/с від 11 червня 2007 року (а.с. 11,34,142).

Посилання
позивача та його представника на відсутність фактичного скорочення посади, на
якій працював позивач, спростовується витягами із штатного розкладу ДСНВП
„Екоцентр" станом на 01.04.2007 року та на 22.08.2007 року, з яких
вбачається відсутність посади лаборанта спектрометричного аналізу четвертого
розряду в штатному розкладі лабораторії спектрометрії відповідача в період
після звільнення позивача (а.с.87, 94). Листами відповідача до ДСП „РУЗОД"
підтверджується відсутність вакантних місць (а.с. 144-148).

Згідно ч.1 ст.42
КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на
роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю
праці.

Посилання
представника та його представника на наявність у позивача переважного
права   на   залишення
на   роботі   в
порівняні   з   іншими
працівниками,   в  тому
числі  із ОСОБА_3,  суд
вважає  необґрунтованими,  оскільки
згідно  висновку зазначеної вище
комісії ОСОБА_3 була надана перевага і запропоновано іншу

3

роботу
в зв*язку із технічним напрямком вищої освіти та вищим рівнем
кваліфікації останнього, що узгоджується із матеріалами справи. Тобто відповідно
до законодавства відповідачем спочатку було оцінено наявність переваг у
позивача та цього працівника згідно вимог ч.1 ст.42 КЗпП України, і саме на
цьому етапі вибір зупинено на останньому. Тому наявність інших передбачених
законодавством переваг згідно ч.2 ст.42 КЗпП України не має правового значення, оскільки цією нормою встановлюються
відповідний порядок при рівних умовах продуктивності праці і
кваліфікації.

Згідно ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної
профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в
наданні згоди на розірвання трудового
договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Посилання
позивача та його представника на незаконність звільнення з огляду на відмову профспілкової організації суд вважає
необгрунтованими, оскільки вище було надано правову оцінку наявності у
позивача переваг на залишення на роботі, які і зазначені в мотивувальній
частині рішення профспілкового комітету про відмову у наданні відповідного
дозволу (а.с.7,86). З наведених вище правових підстав викладене у цій відмові
обґрунтування не відповідає вимогам ч,1 ст.42 КЗпП України і не стосується
підстав, з яких в даному випадку було надано перевагу іншому працівнику. Також
цей доказ суд оцінює критично в зв*язку з тим, що рішення профспілкового органу
підписано представником позивача, яка перебуває з ним у шлюбних стосунках. На
підставі викладеного суд вважає, що рішення виборного органу первинної
профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем не містить належного
обгрунтування. За таких умов звільнення позивача без такого дозволу
відповідає вимогам ч. 7 ст. 43 КЗпП України і є правомірним.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України „Про відпустки" за бажанням працівника
у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому
має бути надано невикористану відпустку з наступним
звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

З матеріалів
справи вбачається, що про майбутнє звільнення (з 1.05.2007 року) позивач був
завчасно у визначений законом двомісячний термін був попереджений, на протязі цього строку він скориствався своїм
правом на надання учбової відпустки, яка і була надана йому відповідачем
наказом № 100 о/с від 24.04.2007 року до 30 червня 2007 року включно. Таким
чином дата звільнення позивача останнім днем відпустки визначена правомірно згідно чинного законодавства. Тому
посилання позивача та його представника на звільнення позивача в період
відпустки суд вважає безпідставними.

Посилання позивача та його представника на вимоги посадових осіб
відповідача про отримання позивачем трудової книжки до настання дати
звільнення не мають правового значення для надання оцінки спору щодо звільнення
його з роботи, оскільки порушення порядку ведення трудових книжок не стосуються
часу і порядку припинення трудового договору між сторонами (а.с.9,10).

Посилання позивача та його представника на неправомірність внесених
доповнень до колективного договору підприємства в частині надання
адміністрації підприємства можливості значного скорочення чисельності штату
працівників, їх підписання та інших певних
документів не уповноваженою особою, суд вважає безпідставними та такими, що не
мають правового значення для розгляду цієї цивільної справи, оскільки чинні на
момент прийняття відповідного рішення
адміністрацією підприємства і попередження про звільнення позивача доповнення до колективного договору між
представником власника і трудовим колективом ДСНВП „Екоцентр",
ухвалені на спільному розширеному засіданні профспілкового комітету та
представником власника 30.01.2007 року, зареєстровані Іванківською районною
державною адміністрацією Київської області за № 430 від 07.02.2007 року, не
скасовувались, неправомірними, недійсними тощо в судовому чи в іншому
встановленому законом порядку не визнавались та не оспорювались, тому згідно
вимог ст.ст.17-19 КЗпП України є чинними і обов'язковими до виконання сторонами
(а.с.71-74,138,198,199).

4

Таким чином, всупереч вимогам
ст.60 ЦПК України позивачем в судовому
засіданні не
доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх
позовних вимог, поряд з тим доводи відповідача щодо законності звільнення
позивача підтверджуються належними і допустимими доказами.

Враховуючи
викладене вище, порушень чинного законодавства при звільненні позивача не
вбачається, тому в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі слід
відмовити.

Оскільки позовні
вимоги про поновленні на роботі не задоволені, слід також відмовити і в
задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Оцінюючи позовні
вимоги в частині зобов*язання надати чергову відпустку за 2006-2007 роки суд
враховує таке.

Згідно заяви від 25.06.2007 року, переданої позивачем факсом до відділу
кадрів відповідача, оригінал якої відповідачу не надавався, що
визнається сторонами, позивач просив надати
йому відпустку згідно графіка з 30.06.2007 року в повному обсязі (ас. 12). Вид відпустки, її тривалість тощо
позивачем не уточнювалось.

Згідно ч.ч.4,5
ст.79 КЗпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які
затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової
організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх
працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та
можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується
між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який
зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не
пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

З графіку
відпусток співробітників ЦРЕМЗВ у 2007 році вбачається, що відпустка позивачу повинна була бути надана в липні,
листопаді 2007 року, при цьому в червні, на що вказує позивач у відповідній
заяві, відпустка графіком не передбачалась (а.с.92).

Позивачем відповідне звернення про надання відпустки було подано
незавчасно, що викликало б порушенням вимог ч.5 ст.79 КЗпП України з
боку відповідача в частині попередження
працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до цього.

Листом від
27.06.2007 року за вих.№ 34-3/886 відповідачем було відмовлено у задоволенні
заяви про надання відпустки (а.с. 13).

За таких
обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про
надання відпустки позивачу.

Оцінюючи позовні вимоги в частині надання відпустки суд виходить із
наступного.

Згідно ч.1 ст.83
КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні
щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають
дітей.

Посилання позивача на вимоги ч. 4 цієї ж статті суд вважає безпідставними,
оскільки вона застосовується за наявності між сторонами трудових відносин, а
позивач з роботи звільнений.

Відповідачем
було повністю виплачено позивачу грошову компенсацію за всі не використані ним
дні відпусток, що визнається сторонами, тому враховуючи розірвання трудового договору між сторонами правових підстав
для задоволення позовних вимог про надання відпустки немає, тому в цій
частині позову слід відмовити.

Згідно п.20.6
Колективного договору (а.с.179) передбачено, що при наданні щорічної повної
відпустки працюючим на підприємстві виплачується одноразова матеріальна
допомога на оздоровлення в розмірі 400 гривень за рахунок фонду заробітної
плати.

Оскільки
позивачу щорічна відпустка в 2007 році не надавалась, на підприємстві він не
працює, в задоволенні вимог про стягнення матеріальної допомоги слід відмовити.

5

Оскільки під час
розгляду справи не встановлено протиправних дій відповідача по відношенню до
позивача, підстави для стягнення коштів в якості відшкодування моральної шкоди
відсутні, тому позов і цій частині не підлягає задоволенню.

Враховуючи
викладене вище, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню
в повному обсзяі.

Керуючись ст.
ст. 15, 57, 60, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 40, 42, 43, 492, 79, 83,
232 КЗпП України, ст.ст. 3-5, 10, 24, 29
Закону України „Про відпустки", суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1до Державного спеціалізованого
науково-виробничого підприємства „Чорнобильський радіологічний центр" про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
зобов'язання надання чергової відпустки, стягнення матеріальної допомоги та
відшкодування моральної шкоди, відмовити повністю.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області
через Обухівський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.