Справа №2-2915 2007р.
РІШЕННЯ

Іменем    України

23 липня
2007 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді -                                                                            Оздоби
М. О.,

при
секретарях -                                                                                  Скиданенко
Т.І.,

Сакуновій
Т.П.,  розглянувши у відкритому судовому
засіданні   в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання шлюбу недійсним,  суд,  -

встановив:

ОСОБА_1.
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2.
та просить визнати шлюб,  укладений
між ним та відповідачкою 15.12.2006р. недійсним.  В обґрунтування позовних вимог посилається на
ті обставини,  що відповідачка не мала
намір та бажання створити сім»ю,  набути
прав та обов»язків подружжя,  а уклала
шлюб із корисливих мотивів,  а тому
позивач вважає,  що цей шлюб є
фіктивним.  Просить суд задовольнити
позов на підставі ч.2  ст. 40 СК України.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав,  посилаючись на обставини,  викладені в позовній заяві.

Відповідачка
в судове засідання не з»явилась,  про час
та місце розгляду справи повідомлена належним чином,  просить слухати праву у її відсутності,  про що направила заяву.

Суд
вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши
пояснення позивача,  допитавши
свідків,  дослідивши матеріали
справи,  суд вважає,  що позовні вимоги підлягають
задоволенню,  виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст. 60 ЦПК України,  кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на
припущеннях.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 15.12.2006р. (а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб).

Як
пояснив в судовому засіданні позивач,
після укладення шлюбу,  сторони
прожили разом до 21.07.2007р.,  а після
цього вони припинили шлюбні відносини.

Крім
того позивач вказує про те,  що укладаючи
з ОСОБА_2. шлюб,  він прагнув створення сім»ї,  набути взаємних прав та обов»язків
подружжя,  мати спільних дітей. Після
одруження,  ним було з»ясовано,  що відповідачка не мала таких намірів,  оскільки її турбувало тільки матеріальне
забезпечення,  погашення кредитів,  придбання майна,  на яке в подальшому вона буде претендувати.
Крім того відповідачка не хотіла мати дітей,
але якщо народжувати,  то тільки в
Англії,  що не міг забезпечити позивач.
Також у відповідачки не було бажання піклуватися про побут сім»ї,  готувати,
прибирати у квартирі,  а всі
обов»язки по веденню домашнього господарства взяв на себе позивач. Позивачем
після реєстрації шлюбу стало відомо про те,
що ОСОБА_2. не мала наміру і підтримувати шлюбні стосунки,  а його друзі повідомили про те,  що відповідачка для їх уникнення періодично
таємно давала ліки,  які викликали
сонливість.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_3. показала суду,  що була присутньою на весіллі і при розмові з
відповідачкою їй стало зрозуміло,  що
вона має на

меті тільки матеріальне забезпечення,
а не створення повноцінної сім»ї,
однак про це розповіла позивачу згодом.

Свідок
ОСОБА_4. також пояснила,  що мала з відповідачкою
розмову,  з якої також зрозуміла,  що її цікавлять тільки гроші,  а не сім»я,
а заміж необхідно виходити тільки за матеріально забезпеченого чоловіка
і жити на власний розсуд для себе. Також зі слів свого чоловіка їй відомо про
обставини,  коли відповідачка таємно
підсипала ліки,  але вони не повідомили
про це позивача,  оскільки боялись,  що він їм не повірить та сприйме критично.

Свідок
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила,
що в даний час зустрічається із ОСОБА_6,
який раніше зустрічався із ОСОБА_2.,
яка його залишила,  бо він не міг
в достатній мірі її забезпечувати,  хоча
для цього змінив місце роботи,  однак
цього було недостатньо. В розмові зі свідком відповідачка сказала,  що вимушена вийти заміж за позивача через
гроші,  однак якщо б такі кошти були у
ОСОБА_6,  то вона б одружилася з
ним.  Свідок ОСОБА_5 також бачила,  як відповідачка підсипала ліки для того,  що ОСОБА_1. скоріше заснув,  але також не сказала про це позивачу,  оскільки боялась,  що він не повірить і сприйме це як наклеп.

Відповідно
до ч.2  ст. 40 СК України,  шлю визнається недійсним за рішенням суду у
разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним,
якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру
створення сім»ї та набуття прав та обов»язків подружжя.

Таким чином,  оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності та співставленні,  суд
приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача,  оскільки в судовому засіданні достовірно
встановлено,  що відповідачка не мала
наміру створення сім»ї та набуття прав та обов»язків подружжя,  також суд враховує нетривале спільне
проживання,  матеріальних розрахунок
відповідачки при укладенні шлюбу,  а тому
позов підлягає задоволенню,  а шлюб
визнанню недійсним.

Керуючись  ст.
ст.  З ч.2,  21 ч.1,
36,  40 ч.2,  44 СК України,   ст.
ст.  10,  11,
57-60,  209,  212-215 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

Позов
задовольнити.

Визнати
шлюб,  укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  який зареєстрований у Лівобережному відділі
реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім»ї,  про що зроблено актовий запис №2326 -
недійсним.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.