Справа №2-1732/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

31
серпня 2007 року                                                                           місто
Лозова

Лозівський
міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судовим засіданням
-судді Жмуд Н.М. ,  за участю секретаря
судових засідань - Клименко
О.В.,  розглянувши у
відкритому попередньому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського
міськрайонного суду Харківської області в місті Лозова Харківської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2«про розірвання шлюбу»,

ВСТАНОВИВ:

02
серпня 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу,  посилаючись на те,  що з відповідачкою по справі він перебуває в
зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1987 року,
який зареєстрований Орільської селищною радою Лозівського ра­йону Харківської
області,  актовий запис НОМЕР_1. Від
шлюбу неповнолітніх дітей не має. Шлюб між сторонами розпався з листопада 2006
року,  між ними виникали сварки з різних
причин,  в тому числі і побутових,  що прискорило розпад сім'ї. Відповідачка
відмовилась розірвати шлюб через органи РАГС,
тому позивач звернувся до суду і просить розірвати шлюб з відповідачкою.
Судові витрати при реєстрації розірвання шлюбу позивач просить покласти на
нього.

У
попередньому судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги,  та пояснив,
що подальше збереження сім»ї є вже не можливе,  бо вони з відповідачем виявилися зовсім
різними людьми,  з різними поглядами на
життя та життєві цінності,  спору про
розподіл сумісно нажи­того майна вони не мають і неповнолітніх дітей також не
мають. Строку для примирення їм не потрібно,
а шлюб,  необхідно розірвати у
судовому порядку. Крім того,  позивач
вказав,  що надає до суду письмову
заяву,  в якій він прохає не стягувати з
відповідача,  судові витрати,  понесені ним при зверненні до суду. Шлюб і в
нього і у відповідача - перший.

У
попередньому судовому засіданні,
відповідач надала суду свою письмову заяву,  в якій вказала,  що позов позивача,  визнає в повному обсязі,  вважає за необхідне їх шлюб розірвати,  оскільки,
вони однією сім»єю не проживають,
подружніх стосунків не підтримують,
спільного господарства не ведуть,
неповнолітніх дітей не мають,
спір про розподіл сумісно нажитого майна,  між ними відсутній. Крім того,  вони виявилися зовсім різними людьми з
життєвими цінностями. Подальше збереження сім»ї буде суперечити інтересам
кожного з них ,  тому строку для
примирення подружжя,  надавати не
потрібно.

Оскільки
сторонами у досудовому порядку спір за даною цивільною справою
врегульований,  відповідач позов визнала
в повному обсязі,  відповідно до ч.
4  ст.
130 ЦПК України,  в порядку
встановленому  ст.  174 цього ж Кодексу,  та виходячи викладене,  суд вважає,
що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього
судового засідання за наявності для того законних підстав для задоволення
позову.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановленого,
що сторони з 27 липня 1985 року,
знаходяться в зареєст­рованому шлюбі,
про що Орільською селищною Радою Лозівського району Харківської області
здійснено актовий запис НОМЕР_1. (а.с.
№8). У позивача даний шлюб є першим.

Відповідач
також вказала у своїй письмовій заяві,
що шлюб з позивачем,  в неї перший
і її до­шлюбне прізвище - ОСОБА_2.

Із
пояснень позивача та відповідача,  судом
встановлено,  що неповнолітніх
дітей,  сторони не мають (а.с. №12).

Із
пояснень позивача та усних і письмових пояснень відповідача (а.с№12),  у судовому засідан­ні,  31 серпня 2007 року,  судом достовірно встановлено,  що сторони створити міцної сім'ї за час
спільного проживання не змогли,
внаслідок чого шлюб фактично розпався,
подружні стосунки припинились. Сторони заявили про те,  що строк для примирення їм вже не потрібен
(а.с. №12),  оскільки шлюб відновити вже
є не можливим і його збереження,  буде
суперечити кожному з них,  адже вони
виявилися зовсім різними людьми з різними життєвими цінностями та погляда­ми на
життя і між ними не має взаємопорозуміння. Сторони не мають спору про розподіл
сумі­сно нажитого майна за час перебування ними у шлюбі.

Відповідно
до ч. 2  ст.  112 Сімейного Кодексу України шлюб
припиняється в наслідок його ро­зірвання.

Відповідно
до ч. 2  ст.  112 Сімейного Кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу,  якщо буде
встановлено,  що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,  що має істотне значення.

Таким
чином,  з огляду на матеріали
справи,  з урахуванням пояснень у
судовому засіданні пози­вача та письмових пояснень відповідача,  суд знаходить позов позивача таким,  що підлягає за­доволенню.

Згідно
до п.6 ч.1  ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує питання як розпо­ділити між сторонами судові
витрати.

Відповідно
до ч. 1  ст.  88 ЦПК України,  стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд прису­джує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільної справи на суму 07 гривень 50 копійок,  про що надано квитанцію (а.с. №1) та судовий
збір на суму 08 гривень 50 копійок,  що
підтвер­джується квитанцією(а.с. №2). Однак у своїй позовній заяві позивач не
вказував про стягнення на йог користь з відповідача понесеним ним судових
витрат. Крім того,  31 серпня 2007
року,  позивач надав суду свою письмову
заяву,  якою прохає не стягувати з
відповідача,  понесені ним витрати при
звернення до суду з даним позовом ( а.с. №11).

Положенням
ч. 1  ст.
11 ЦПК України встановлено,  що
суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними позовних
вимог,  і на підставі доказів сторін та
інших осіб,  які беруть участь у справі.

У
позовній заяві позивач,  якою прохає
суд,  витрати по оплаті державного мита
при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС,
покласти на позивача,  а
відповідача від вказаних витрат -звільнити.

Суд вважає
можливим,  дану заяву позивача -
задовольнити.

Виходячи
з викладеного,  враховуючи,  що позивачем не заявлено в своїй позовній
заяві про с гя-гнення
судових витрат,  і позовну заяву він
даною вимогою не доповнював,  суд під час
ухва­лення рішення по даній цивільній справі,
ухвалює його,  в межах заявлених
позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст. 10,  11,  57,
60,  79,   ст. 88,
ч.4  ст. 130,  174,
213-215,  218 ЦПК України,   ст.
ст.  110,  112 Сімейного Кодексу України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1до ОСОБА_2«про розірвання
шлюбу» - задовольнити.

Шлюб,  між ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
уродженця селище Орілька Лозівського району Харківської області та
ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,  уродженки селище Орілька Лозівсь­кого
району,  Харківської області,  який зареєстрований 27 липня 1985 року Орільською
селищ­ною Радою Лозівського району Харківської області,  про що зроблено актовий запис НОМЕР_1 - ро­зірвати.

При
реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС стягнути з ОСОБА_1на користь держави
державне мито у розмірі 17 гривень,  а
ОСОБА_2,  від сплати державного мита -
звільнити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати по цивільним спра­вам
Апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд
Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.
4  ст.
295 ЦПК України.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений  ст.
294 цього Кодексу,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
роз­гляду справи апеляційним судом.