Справа №
РІШЕННЯ

Ім'ям України

«26»
вересня 2007 р.                                                                               місто
Запоріжжя

Хортицький
районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого -
судді Ями Д.М. ,

при секретарі
Садуро І.Г.,

за участю
позивачки ОСОБА_1.,

представника
позивача ОСОБА_2.,

представників
відповідача ОСОБА_3.,  ОСОБА_4.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція
Мегре", 3-тя особа: ОСОБА_3,  про
поновлення на роботі,  стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за неоплачену
відпустку у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та відшкодування моральної
шкоди,

установив:

06.07.2007
р. ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ТОВ "Агенція Мегре" про
поновлення на роботі. В позові зазначила,
що 18.06.2007 р. вона була звільнена з посади охоронця за п. 2 ч. 1  ст. 40 КЗпП. Своє звільнення вважає неправомірним,  оскільки на час звільнення,  починаючи з 07.06.2007 p.,
перебувала у відпустці у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. З урахуванням
подальшого уточнення позовних вимог на день розгляду справи,  посилаючись на норми  ст.
ст. 116,  117,  235,
237-1 КЗпП,  просить поновити її
на роботі в ТОВ "Агенція Мегре" на посаді охоронця,  стягнути 2.576, 10 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,  335, 03 грн.
компенсації за час перебування на лікарняному, а також 10.000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої незаконним звільненням.

Представник
відповідача - ТОВ "Агенція Мегре" - Солнцев П.Б.,  3-тя
особа ОСОБА_3. за позовом заперечили,
суду пояснили,  що насправді
ОСОБА_1. була звільнена наказом № 52 від 06.06.2007 р. за п. 4 ч. 1  ст. 40 КЗпП за прогул,  оскільки 05.06.2007 р. не вийшла на роботу
без поважних причин.

Суд
вважає позовні вимоги такими,  що
підлягають частковому задоволенню,  з
наступних підстав.

У
відповідності до ч.3  ст. 40 КЗпП не
допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу в період його тимчасової непрацездатності.

У
відповідності до  ст. 237-1 КЗпП
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі,  якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлено,  що ОСОБА_1. працювала в ТОВ "Агенція
Мегре" на посаді охоронця з 13.11.2006 р. (трудова книжка,  а.с.
3).

Починаючи
з 07.06 по 19.06.2007 р. ОСОБА_1. перебувала на лікуванні,  що підтверджено відповідними медичними
документами (а.с.  5).

Наказом
директора ТОВ № 65 від 18.06.2007 р. ОСОБА_1. було звільнено з займаної посади
(а.с.4).

Між тим,
в порушення вимог ч.3 ст. 40 КЗпП позивачка була звільнена в період тимчасової
непрацездатності,  що само по собі є
підставою для поновлення її на роботі.

На
обґрунтування своїх заперечень ТОВ "Агенція Мегре" надало для огляду
журнали реєстрації наказів (а.с.  29-34)
і трудових книжок (а.с.  27-28). З
наданих документів вбачається,  що наказ
про звільнення ОСОБА_1. за даними журналу виданий 06.06.2007 p.,
але має інший номер. В той самий час в журналі обліку
трудових книжок є запис про те,  що
позивачка прийнята на роботу 23.02.2007 p.,
тоді як у трудовій книжці датою прийняття на роботу
зазначено 13.11.2006 р. До того ж підстави для звільнення ОСОБА_1. у наказах за
№№ 52 і 65 зазначені по-різному: ч. 4
ст. 40 КЗпП і ч. 2  ст. 40 КЗпП.

2

З огляду
на такий стан діловодства на підприємстві суд критично ставиться до письмових
доказів,  які надані відповідачем,  і вважає доведеним,  що єдиним наказом про звільнення,  про зміст якого дізналася позивачка,  і який вона оскаржує,  є наказ № 65 від 18.06.2007 р. (а.с.  4),  і
цей наказ виданий незаконно.

Доводи
представників позивача про вчинення ОСОБА_1. прогулу суд також не приймає до
уваги,  оскільки вони не підтверджені
належними та допустимими у розумінні  ст.
ст,  59, 60 ЦПК доказами. Як вбачається з
матеріалів справи,  позивачка не була
ознайомлена з графіком чергувань,
письмових пояснень від неї щодо причини прогулу,  навіть якщо такий і мав місце,  витребувано не було.

Середній
заробіток позивачки складав 750 грн. на місяць,
з чим погодився і відповідач.

Середньоденна
заробітна плата ОСОБА_1. складала (750 + 750): (30 + 31) 24, 59 грн.

Таким
чином,  за 100 днів вимушеного прогулу (з
18.06 по 26.09) відшкодуванню підлягає (24, 59 х 100) 2.459 грн.,  а з урахуванням коефіцієнту підвищення
мінімальної заробітної плати -2.459 х (440/420) 2.576, 10 грн.

Позовні
вимоги в частині стягнення компенсації за перебування на лікарняному
задоволенню не підлягають,  оскільки у
цьому випадку мова йде про фактично подвійну оплату праці,  що не передбачено законом.

Вирішуючи
питання про розмір суми відшкодування моральної шкоди,  суд виходить з того,  що в результаті незаконного звільнення
позивачка вочевидь пережила стрес,
пов'язаний з значним погіршенням матеріального стану,  і це порушило її звичний уклад життя. З
урахуванням тривалості та характеру вимушених змін у звичному укладі життя
позивачки суд вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково на
суму 700 грн.

На
підставі викладеного,  керуючись ч.3  ст. 40,
ст. 237-1 КЗпП України,   ст.  ст. 10,
11,  59, 60, 212,  213,
214 ЦПК України,  суд

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_1 на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Агенція
Мегре" на посаді охоронця починаючи з 18.06.2007 р.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Мегре" на користь
ОСОБА_1:

2.576 грн. 10
коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

700 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,

всього стягнути
3.276 грн. 10 коп.

В іншій частині
позову відмовити.

Рішення в
частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Мегре" на користь
держави 59 грн. 50 коп. судового збору,
а також 37 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження може бути подана протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга повинна бути подана протягом 20 днів з
дня подання заяви про апеляційне оскарження.