АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20
грудня 2007 р. колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області

в складі: Лисенка П.П.,  Буренкової К.О.,
Колосовського С.Ю.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за
касаційними скаргами ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду
м.  Кіровограда від 29 червня 2005 р. та
рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2005 р.
постановлених

за
позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання права власності на
частину будинку

за
зустрічним позовом ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні будинком,

встановила:

ОСОБА_1,  ОСОБА_2
пред'явили позов до ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання права власності на 7/36
часток будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька
- ОСОБА_5,  яка настала в 1994 р. та на 11/36 часток цього ж
будинку,  які було придбано внаслідок
спільної праці членів сім'ї,  визнавши
недійсними: свідоцтво про право на спадщину за законом,  виданого 31 березня 1995 р. на ім'я ОСОБА_3 і ОСОБА_4;
договір дарування,  укладений останніми
12 грудня 2000 р. та про вселення в зазначений будинок.

ОСОБА_3,  ОСОБА_4 пред'явили зустрічний позов до ОСОБА_1,  ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні спірним будинком шляхом виселення та
відшкодування 5000 грн. за завдану моральну шкоду.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 29 червня 2005 р.
у задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

29
червня 2005 р. апеляційним судом Кіровоградської області рішення суду першої
інстанції в частині вимог первісного позову скасовано з ухваленням нового
рішення про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,  виданого 31 березня 1995 р. на ім'я ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на
1/3 частку будинку АДРЕСА_1

2

з визнанням за ОСОБА_1 і ОСОБА_4 права власності по 7/36 часток в цьому
будинку,  а також визнано недійсним
договір дарування,  укладений 12 грудня
2000 р. між ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 в частині 1/18 частки спірного будинку з залишенням у власності
останньої за цим договором 22/36 часток. В іншій частині рішення залишено без
змін.

У
касаційній скарзі сторони,  посилаючись
на незаконність судових рішень,  порушили
питання про їх скасування.

Касаційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом
апеляційної інстанції встановлено,  що
після смерті ОСОБА_5,  яка настала в 1994 р. відкрилась спадщина,  в тому числі і на Уг частку будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи
наявність заповіту спадкодавця,  який
розпорядився своїм майном на користь дітей,
а саме ОСОБА_1 і ОСОБА_4,
доведеність факту прийняття ними спадщини,  а також наявність у ОСОБА_3 як у
непрацездатної дружини померлого права на обов'язкову частку у спадщині,  суд апеляційної інстанції обгрунтовано на
підставі  ст.  ст.
48,  534,  535,
549 ЦК ухвалив
рішення про часткове задоволення первісного позову.

В той же
час,  висновок судів про відмову в
задоволенні вимог первісного позову про визнання права власності на 11/36
часток спірного будинку з підстав створення спільної власності є
правомірними,  оскільки відповідно до
роз'яснень,  даних в п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду №7 від 04.10.91 р. „Про практику застосування судами
законодавства,  що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок" члени сім'ї власника
будинку,  які приймали участь лише у
будівництві підсобних будівель (літньої кухні,
сараю,  тощо) можуть вимагати не
визнання права власності на будинок,  а
відшкодування витрат.

Що ж
стосується проживання ОСОБА_1,  ОСОБА_2
у спірному будинку,  то оскаржувані
рішення такого права позивачів не позбавляють,
до того ж у задоволенні зустрічного позову про їх виселення відмовлено.

Отже,  колегія вважає,  що підстави для скасування оскаржуваних
рішень відсутні,  оскільки суди першої і
апеляційної інстанцій при їх постановленні не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в
скаргах доводи правильність висновків судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК,
колегія суддів

ухвалила:

Касаційні
скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  ОСОБА_4 відхилити,  а рішення Ленінського районного суду м.  Кіровограда від 29 червня 2005 р. та рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2005 р. залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.