Справа №33ц-821  кс/07                  Головуючий у
першій інстанції  Панфілової А.В.
Категорія    02                                    Суддя
- доповідач Кутова Т.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15
листопада   2007 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області

в складі: Лисенка П.П., Данилової
О.О., Кутової Т.З., розглянувши в попередньому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовною
заявою       ОСОБА_1        до Державної льотної Академії
України   про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку  за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди

за касаційною
скаргою

ОСОБА_1
на рішення Кіровського районного суду в м. Кіровограді від 12 січня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від   16 березня
2006 р.,

встановила:

В червні
2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державної льотної
Академії України про поновлення на роботі на посаді пілота -інструктора,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної
шкоди та витребування трудової книжки.

Рішенням
Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2006 року  в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2006 року  зазначене рішення суду  залишено без змін.

В касаційній
скарзі позивач просить вказані рішення судів скасувати, а по справі ухвалити
нове рішення яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невірне
застосування судами норм матеріального права.

Розглянувши  касаційну
скаргу,  колегія  суддів дійшла висновку,     про відсутність   підстав для перегляду оскаржуваних   судових рішень.

Як
вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судами, що відповідно до
наказу № 33/0 від 28 січня 2002 року позивача прийнято на посаду пілота
-інструктора A3 з 1 лютого 2002 року за контрактом до 1 лютого 2003 року (а.с.
5, 72).

Наказом
№ 22/0 від 28 січня 2003 року дію контракту продовжено до 1 лютого 2004 року. З
29 липня 2003 року наказом № 249 від 4 серпня 2003 року ОСОБА_1 було переведено
за його згодою на посаду заступника командира АЄ A3.    В подальшому     позивач
за його згодою неодноразово

переводився
на різні посади, а саме командира A3, фахівця відділу сертифікації, керівника
польотів, диспетчера  учбових аеродромів.

На
підставі особистого рапорту ОСОБА_1 про переведення його на посаду
пілота-інструктора на період льотного навчання наказом за № 572/0 від 22    грудня 2004 року його було переведено на
вказану посаду з 20 грудня

2004     року по 1 лютого 2005 року
(а.с. 51, 54). В подальшому наказом №159 від 18 березня 2005 року позивачу
продовжено термін виконання обов'язків пілота -інструктора авіаційного загону з
16 лютого по 30 квітня 2005 року , на підставі його рапорту (а.с. 26, 53)

Таким
чином, фактично за погодженістю сторін відповідно до положень п. 2 ст. 23 КЗоТ України між
сторонами з 22 грудня 2004 року було укладено строковий трудовий договір.

Враховуючи
те, що сторони не досягли домовленості про його продовження, не зважаючи на
пропозиції адміністрації переведення позивача на іншу посаду, наказом за №
280/о від 29 квітня 2005 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.2 ст. 36
КЗпП України у зв'язку з закінченням терміну трудового договору (а.с. 53).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що

порушень        вимог  закону
при звільненні    позивача не  допущено, а тому

правомірно
відмовив в задоволенні вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Вірно
дано оцінку судом і тим обставинам, що продовження навчання позивача з метою
підвищення кваліфікації після його звільнення, не можна розцінювати як
продовження з ним трудового договору на невизначений строк. Оскільки наказ №
226/0 від 11 квітня 2005 року, на підставі якого позивача було зараховано в
групу по вивченню ПС АН -24 в
КЛУ, не тягне за собою зміну умов
строкового    трудового
договору,   термін   дії якого закінчився 30 квітня

2005     року. На підставі наданих
доказів, суд також вірно визначився стосовно

доводів позивача про виконання ним трудових обов'язків після його
звільнення.

Суд
також обгрунтовано відмовив в задоволенні вимог про витребування у відповідача
вкладиша до трудової книжки, оскільки фактично такого спору не виникло, а
вкладиш до трудової книжки позивач не отримав добровільно до з'ясування
законності його звільнення, про що видав розписку (а.с. 36).

Перевіряючи
законність наведених висновків місцевого суду, апеляційний суд правомірно з
ними погодився та залишив рішення без змін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального права, а передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судових рішеннь відсутні.

Оскільки
з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального чи порушення ним
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну
скаргу.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу     ОСОБА_1                відхилити, а   рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда   від 12 січня 2006 року та
ухвалу   апеляційного суду
Кіровоградської області від 16 березня
2006 р. - залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.