Справа № 5/2-1081/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5 липня 2007 р.   Вишгородський
районний суд Київської області в складі:

головуючої - судді Божок С. К.

при секретарі - Грищенко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді за
участю представників позивача ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  представників відповідачів Шак
М.В., Романенко В.Г.,  представника третьої
особи - Кордон О.І. позовну заяву про визнання права на отримання земельної
частки ( паю ),  виділення земельної
частки ( паю ) із земель резервного фонду,
зобов»язання видати сертифікат на земельну частку ( пай )

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею
права на отримання земельної частки ( паю ),
про зобов»язання Глібівську сільську раду включити у додаткові списки на
отримання земельної частки ( паю ) із земель резервного фонду . В обгрунтування
своїх вимог посилалася на те,  що вона
працювала в радгоспі « Козаровицький « з 11.04.1963 р. до 01.07.1977 р. ,  була звільнена у зв»язку з виходом на пенсію
за віком.  Правонаступником радгоспу «
Козаровицький « є ВАТ « Козаровицьке «. 25.09.2000 р. за рішенням загальних
зборів ВАТ « Козаровицьке « розпочалося розпаювання землі і затвердження
списків осіб,  які мали право на
отримання земельної частки ( паю ). її не було внесено до списку осіб,  які мали право на земельну частку ( пай ).
Неодноразово зверталася до керівництва ВАТ « Козаровицьке « і до Глібівської
сільської ради про включення до списку осіб,
однак отримувала різного роду обіцянки,
а право на земельну частку ( пай ) за нею не було визнано.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 доводи позовної заяви
підтримала,  уточнила позовні вимоги :
визнати право на отримання земельної частки ( паю ) ,  зобов»язати Вишгородську районну державну
адміністрацію видати сертифікат на отримання земельної частки ( паю ),  зобов»язати Вишгородську районну державну
адміністрацію,  Глібівську сільську раду
виділити земельну ділянку в натурі в розмірі середньої частки.

Представник позивача ОСОБА_2 доводи позовної заяви підтримала,
просила їх задовільнити та показала,
що позивач відповідно до Указу Президента за № 720/95 від 08.08.1995
набула права на земельну частку ( пай ) як пенсіонер,  яка раніше працювала в радгоспі і залишалася
його членом на час розпаювання землі. Неодноразово зверталася до керівництва «
ВАТ « Козаровицьке « та Глібівської сільської ради щодо надання їм земельної
частки ( паю ). Проте відповіді не було і вона звернулася до суду.

Представник відповідача - Глібівської сільської ради - Шак М.В. проти
позову заперечував ,  стверджуючи,  що позивач не набула права на земельну частку
( пай) ,  оскільки відповідно до Положення
про паювання,  затвердженого загальними
зборами працівників ВАТ « Козаровицьке» від 16.02.1999 р. перед виходом на
пенсію позивач не відпрацювала встановленого мінімуму 10 років . Крім
того,  Рішенням сесії Глібівської
сільської ради від 14.06.2007 р. за № 122-14 визнано незаконним та скасовано
додатковий список ,  яким затверджувалися
списки власників сертифікатів на земельну частку ( пай ) за рішенням сесії
Глібівської сільської ради за № 103 від 03.08.2005 р. Глібівська сільська рада
не має земель для виділення земельної ділянки позивачу,  оскільки землі резервного фонду визначені для
працівників соціальної сфери та знаходяться поза межами населеного пункту
,  підпорядковані районній державній
адміністрації. Представник позивача зверталася до нього в усній формі,  як землевпорядника Глібівської сільської
ради,  з вирішення питання щодо права на
земельну частку ( пай ) тільки після того,
як справа була в провадженні суду. Раніше ніяких письмових звернень
позивачки з даного питання на адресу сільської ради не надходило. В задоволенні
позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача - Вишгородської районної державної адміністрації -
Романенко В.Г. проти позову заперечувала та просила відмовити в
задоволенні   позовних вимог з підстав
пропуску строку позовної давності.

Представник 3-ї особи - ВАТ « Козаровицьке « - Кордон О.І. в судовому
засіданні показав,  що у вересні 2000 р.
за рішенням загальних зборів розпочалося розпаювання ,  була створена відповідна комісія,  яка визначала кількість людей,  які мали право на земельну частку ( пай).
Загальними зборами було затверджено Положення про паювання,  згідно якого право на земельну частку ( пай )
мали люди,  які перед виходом на пенсію
відпрацювали десять повних років. У позивачки не було вироблених повних десять
років і тому вона не була включена в списки на отримання права на земельну
частку ( пай ). Списки осіб,  які мали
право на земельну частку ( пай ) були вивішені біля кожної сільської ради і
кожний міг ознайомитися та звернутися з відповідною заявою про включення до них
у разі помилкового пропуску. Позивачка на 2000 р. не цікавилася даними
списками. Позивачка зверталася до нього,
як голови правління ВАТ « Козаровицьке « ,  в усній формі з питання визнання   за нею права на земельну частку ( пай)
наприкінці минулого року,

раніше ні письмових ні усних звернень з її боку не було . Позивачеві було
рекомендовано звернутися до суду за вирішенням даного питання,  ВАТ « Козаровицьке « земель не має для
виділення позивачці : частина землель розпайована,  частина передана до резервного фонду
сільської ради. ВАТ « Козаровицьке» є правонаступником радгоспу « Козаровицький».
ВАТ « Козаровицьке « не укладало договорів оренди земельної ділянки з
позивачкою ,  оскільки даної земельної
ділянки у неї не було. Просив у задоволенні позовної заяви відмовити.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи ,  перевіривши їх доводи доказами,  суд

встановив:

11.04.1963 р. позивач зарахована різноробочою в радгосп « Козаровицький «
на підставі наказу № 86 к
від 11.04.1963 р.

01.07.1977 р. позивач звільнена за власним бажанням згідно  ст.  38
КЗпП України у зв»язку з виходом на пенсію,
наказ № 63-к від 01.07.1977 р.

Дані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача,  копія якої знаходиться в матеріалах справи .

10.02.1998 р. радгосп « Козаровицький « реорганізовано у відкрите
акціонерне товариство « Козаровицьке « відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію № 097246,  серія АОО від
10.02.1998 р.

Відповідно до Положення про паювання майна радгоспу « Козаровицький « при
його приватизації шляхом перетворення у ВАТ « Козаровицьке « ,  затвердженого зборами працівників ВАТ «
Козаровицьке « 16.02.1999 р. права на долю в пайовому фонді позивачка не
отримала. Членом акціонерного товариства позивачка не була.

Згідно ч. 1  ст.  25 ЗК України при приватизації земель
державних і комунальних сільськогосподарських підприємств,  установ та організацій земельні ділянки
передаються працівникам цих підприємств,
установ та організацій ,
працівникам державних та комунальних закладів освіти,  культури,
охорони здоров»я ,  розташованих
на території відповідної ради.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України « Про порядок паювання
земель,  переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і організаціям « від 08.08.1995 р. за №
720/95 право на земельну частку ( пай ) мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного товариства,  в тому числі пенсіонери,  які раніше працювали в ньому і залишаються
членами зазначеного підприємства,
кооперативу,  товариства,  відповідно до списку,  що додається до державного акту на право
колективної власності на землю.

25.09.2000 р. відбулися загальні збори ВАТ « Козаровицьке» ,  на яких було вирішено : схвалити проект
роздержавлення земель ВАТ « Козаровицьке «,
розроблений інститутом землеустрою УААН та просити сільські ради
передати у колективну власність ВАТ « Козаровицьке « земельні ділянки,  створена комісія по розпаюванню земель.

За рішенням виконавчого комітету Глібівської сільської ради від 16.10.2000 р. у колективну власність « ВАТ « Козаровицьке» передано земельні ділянки
загальною площею 435,  1 га.

Державний акт на право колективної власності на землю ВАТ « Козаровицький «
не отримувало.

Відповідно до ч.3  ст.  10 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини,  на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до вищезазначеної статті представники позивача не надали
доказів у підтвердження своїх вимог про те,
що позивач ,  будучи пенсіонером,  залишалася членом акціонерного товариства і
мала право на земельну частку ( пай ).

Крім того,  позивачем пропущений
строк позовної давності.

Відповідно до  ст. . 71 ЦК України ( в редакції 1963 р. ) загальний строк позовної давності
встановлено в три роки.

Розпаювання земель ВАТ « Козаровицьке « розпочалося у вересні 2000 р.
,  а позивач звернулася до суду з позовом
у лютому 2007 р.,  тобто через шість з
половиною років.

Позивач не надала суду доказів поважності причини пропуску строку позовної
давності; не встановлені вони і судом.

Враховуючи вищевикладене,  суд
приходить до висновку про те,  що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку позовної давності.

Керуючись  ст.  ст.
З,  10,  60,
212,  215 ЦПК України ,  на підставі  ст. . 25 ЗК України,  п.2 Указу Президента України «Про порядок
паювання земель,  переданих у колективну
власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям «   від 08.08.1995 р. за № 720/95   ,  суд

Вирішив :

У задоволенні позовних вимог відмовити .

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
апеляційному суду через Вишгородський районний суд Київської області.