Справа №2п-210/07
РІШЕННЯ

IМЕНЕМ       УКРАЇНИ

18
квітня 2007 року                                                                             місто
Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
в складі: головуючого - судді Коломієць О.С.
секретар   Котляр Т.П.,  Бейгер О.О. розглянувши у  відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання
особи такою,  що втратила право на
користування   жилим   приміщенням
та  за   зустрічною
позовною   заявою   ОСОБА_2
до ОСОБА_1про
усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення , -

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом в якому зазначив,
що він є власником квартири АДРЕСА_1. Крім нього в вищезазначеній
квартирі зареєстрований як проживаючий його син ОСОБА_2,  відповідач по
справі,  який фактично з липня 1998 року
по теперішній час проживає в іншій квартирі АДРЕСА_2 зі своєю матір'ю. З того ж
часу у спірній квартирі немає речей відповідача. У зв'язку з цим просив усунути
перешкоди в користуванні власністю і визнати відповідача такими,  що втратив право на користування спірним
помешканням в зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання.

Відповідач
подав до суду зустрічну позовну заяву в якій зазначив,  що він зареєстрований в спірній квартирі в
якості члена сім'ї власника. З цієї квартири призивався до лав Армії України,  а після повернення проживав в ній. Після
одруження в листопаді 2002 року мав намір користуватись спірним
помешканням,  але відповідач став
перешкоджати цьому,  поміняв замок на
вхідних дверях,  затіяв ремонт. В квітні
2005 року відповідач намагався вселитися в квартиру,  проте позивач вчинив скандал і погрожував
йому розправою. З цього приводу відповідач звертався до правоохоронних органів.
З урахуванням викладеного відповідач просив усунути перешкоди в користуванні
квартирою шляхом зобов'язання позивача передати йому ключі від вхідних дверей
квартири та вселити його до спірного помешкання.

В
судовому засіданні позивач та його адвокат ОСОБА_3. позовні вимоги підтримали з
тих же підстав. В зустрічному позові просили відмовити за безпідставністю.
Позивач пояснив,  що він перешкод в
користуванні квартирою не чинив,
відповідач не намагався вселитись. На сьогоднішній день проживає в
квартирі зі своєю дружиною і сином від повторного шлюбу.

Відповідач
в судовому засіданні первісний позов не визнав,
просив задовольнити зустрічний. Пояснив,
що ніколи не втрачав інтересу до спірного помешкання і іншого місяця
проживання не має.

Представник
3-ї особи ЖБК № 2 м. Житомира в судове засідання не з'явився,  направив заяву про розгляд справи у
відсутності їх представника. Справа слухалась у відсутності представника 3-ї
особи,  згідно  ст.
169 ЦПК України.

Заслухавши
пояснення сторін,  свідків та дослідивши
матеріали справи,  суд приходить до
наступного висновку.

В
судовому засіданні було встановлено,  що ОСОБА_1 є членом
житлово-будівельного кооперативу № 2 м. Житомира. Перший пайовий внесок за
квартиру АДРЕСА_1 був внесений у 1991р.,
а останній у 1993р.,  пайовий
внесок за квартиру виплачено повністю. Згідно
ст.  15 Закону України "Про
власність" член ЖБК,  який повністю
вніс свій пайовий внесок за квартиру,
надану йому в користування,
набуває право власності на квартиру. Відповідач є сином позивача і був
зареєстрований в спірному помешканні в якості члена сім'ї власника.

Член
сім'ї власника жилого будинку ( квартири ) може бути визнаний таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням у належному власнику жилому будинку ( квартирі ),  в разі вибуття на інше постійне місце
проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків із власником (
ч.7  ст. 8 ЦПК,   ст.
ст.  107,  156 ЖК України ). В п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року ( зі змінами ) "Про деякі
питання,  що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України" зазначено,  що на ствердження вибуття суд може брати до
уваги будь-які фактичні дані,  як
свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання ( повідомлення
про це в листах,  розписка,  переадресовка
кореспонденції,  утворення сім'ї в
іншому місці,  перевезення майна в інше
жиле приміщення тощо ). Суд вважає,  що
позивач не довів в судовому засіданні,
що відповідач з липня 1999 року вибув зі спірної квартири на інше
постійне місце проживання і на сьогоднішній день проживає в квартирі АДРЕСА_2.
Покази свідків ОСОБА_4. ,  який є сусідом
позивач,  та ОСОБА_5.,  дружини позивача,  та акт складений працівниками ЖБК № 2 про
непроживання відповідача не свідчать про обрання відповідачем іншого постійного
місця проживання. Інших доказів,  які б
свідчили про обрання відповідачем іншого постійного місця проживання позивачем
не було надано,  хоча відповідно до  ст.
ст.  10,  11 ЦПК України це є його обов'язком.

Згідно  ст.
156 ЖК України член сім'ї власника жилого будинку ( квартири ),  які проживають разом з ним у будинку (
квартирі ),  що йому належить,  користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку ( квартири ),  якщо при
їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.  Суд вважає,
що відповідач не довів в судовому засіданні,  що позивач чинив йому перешкоди в
користуванні спірним помешканням.  Покази
свідка ОСОБА_6. суд до уваги не приймає,
оскільки вона є колишньою дружиною позивача і матір'ю відповідача,  і зацікавлена в розгляді справи на користь
відповідача. З дослідженого відмовного матеріалу Житомирського MB УМВС
України в Житомирській області,
заведеного по заяві гр.ОСОБА_2. від 18.04.2005р.,  вбачається,
що відповідач звертався до міліції з приводу словесних погроз позивача
по телефону. Опитані сусіди з приводу чинення перешкод позивачем відповідачу в
користуванні жилим приміщенням нічого повідомити не змогли. Інших доказів,  які б свідчили про чинення позивачем перешкод
в користуванні жилим приміщення відповідачу не було надано,  хоча відповідно до  ст.
ст.  10,  11 ЦПК України це є його обов'язком.

З
урахуванням викладеного суд вважає,  що
підстав для задоволення позову ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання
особи такою,  що втратила право на
користування жилим приміщенням не має та зустрічна позовна заява ОСОБА_2до ОСОБА_1про усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення також до задоволення
не підлягає.

Відповідно
до  ст.
88 ЦПК України суд стягує з позивача на користь держави витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7, 50 грн.

Керуючись  ст.  ст.  107, 156 ЖК України,  п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1985 року ( зі змінами ) " Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України",
ст.  ст.  8, 10,
11,  60,  88, 169, 209,
212-215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання
особи такою,  що втратила право на
користування жилим приміщенням відмовити за безпідставністю.

В
зустрічному позові ОСОБА_2
до ОСОБА_1про
усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення відмовити за
безпідставністю.

Стягнути
з ОСОБА_1на
користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 7 грн. 50 коп.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський
районний суд міста Житомира шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду поданої протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду та
апеляційної скарги поданої протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження рішення суду.