Справа №2-189 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

8 жовтня 2007 року                    Жовтневий
районний суд м. Харкова

у складі:
головуючого   - судді Труханович В.В. при
секретарі - Лук'яновій В.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, 3-ті особи Рада опіки та піклування виконкому Жовтневого району м.
Харкова, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда
Т.Д.   про визнання угоди не дійсною, суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2005
року до суду з позовом звернулась ОСОБА_1 та просила суд постановити рішення,
на підставі якого визнати не дійсним договір дарування 99/400 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що до
вересня 2001 року вона була власником частини спірного домоволодіння.
10.09.2001 року у приватного нотаріуса Бєсєда Т.Д. був оформлений договір
дарування належній їй частки спірного домоволодіння на користь відповідача
ОСОБА_2

Відповідач
ОСОБА_2 був чоловіком доньки позивачки ОСОБА_3 На момент оформлення угоди
позивачка не мала достатньої інформації про життя у сім'ї її доньки, так як
вони мешкали окремо. Однак, донька позивачки просила її оформити відчуження
спірної частини домоволодіння на ім'я її чоловіка, відповідача по справі
ОСОБА_2, при цьому вона говорила, що її чоловік та його родина називають її
безприданницею , чим понижували її гідність. Також донька казала, якщо позивач
не виконає її прохання, то вона більше не побачить її. У зв'язку з чим,
позивачка була змушена оформити договір дарування частки будинку на ім'я
відповідача, зятя ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1донька позивачки померла -повішання.

Лише після
смерті доньки, позивачка взнала від її друзів про факти як психологічного, так
і фізичного насильства над її донькою зі сторони відповідача по справі ОСОБА_2

На даний час
власником спірної частини будинку є її онук ОСОБА_4 однак вона вважає, що
відповідач, як законний представник неповнолітнього, від його імені може
відчужити спірну частину будинку, і дитина залишиться без власності.

На підставі викладеного,
позивачка змушена була звернутися до суду з позовом та просила визнати не
дійсним договір дарування 99/400 частини домоволодінняАДРЕСА_1 який був
укладений між сторонами по справі.

У судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги та дала пояснення,
які викладені у рішенні вище.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_5заявлений позов ОСОБА_1 підтримала, та
просила його задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_2, та його представник, позов ОСОБА_1 не визнали, та пояснили, що у 1995
році він одружився з ОСОБА_3 донькою позивачки, від шлюбу вони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Зі слів своєї
дружини відповідачу стало відомо, що у позивача ОСОБА_1 є труднощі з оформленням спадщини після смерті її чоловіка.
Відповідач узявся допомогти її у вирішенні цього питання. Діти позивачки
написали відмову від прийняття спадщини після смерті їх батька на користь
матері, позивачки по справі. Спадщина була зареєстрована у БТІ на ім'я
позивачки. З часом у приватного нотаріуса Бєсєда був оформлений договір
дарування частини будинку на ім'я відповідача. При цьому нотаріус роз'ясняв
права сторін, як до, так ї після підписання договору дарування. При цьому
ОСОБА_1 добровільно, без будь-якого тиску підписала договір дарування частини будинку
на ім'я ОСОБА_2

Через де кілька днів відповідач зареєструвався у спірному
будинку.

2

Після смерті
його дружини ОСОБА_3 відповідач вирішив спірний будинок передарувати своєму
неповнолітньому сину, онуку позивачки, ОСОБА_3

Тому на даний час єдиним власником спірного будинку є
неповнолітній ОСОБА_3

Представник
3-тьої особи орган опіки та піклування Жовтневого району м. Харкова проти
позову ОСОБА_1 заперечували. При цьому пояснили, що якщо суд прийміть рішення
про задоволення її позову, то в цьому випадку будуть ущемлені майнові права
неповнолітньої дитини ОСОБА_3

Представник
3-тьої особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу
Бєсєда Т.Д. в судові засідання не з'явилась, про день та час слухання справи
повідомлялась судом належним чином, при
цьому надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність і пояснила,
що 10.09.2001 року до неї звернулися сторони по справі за посвідченням договору
дарування 99/400 частин домоволодіння АДРЕСА_1 Вона, як нотаріус, встановили
особи цих громадян за їх паспортами, належність відчуждаємого майна власнику,
та інші необхідні для підписання угоди документи.

Вислухав
сторони, та переконавшись у їх намірі заключите
договір дарування, вияснив у ОСОБА_1 и
ОСОБА_2 чи состоять вони у
родинних стосунках, був складений проект договору, який був зачитаний, після
погодження з його умовами він був підписаний сторонами, після чого затверджений
нотаріусом.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку про те, що заявлений ОСОБА_1 позов є необгрунтований та не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Так, у судовому
засіданні було вірогідно встановлено і це не оспорювали сторони, що відповідач
ОСОБА_2 та ОСОБА_3., дочка позивачки ОСОБА_1, перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають
неповнолітню дитинуОСОБА_4
( а.с. 5, 8 )

Спірна 99/400
частина домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві
власності неповнолітньому ОСОБА_1 на підставі договору дарування від
14.12.2004 року № 6811. ( а.с. 7)

Але раніше, а
саме 10.09.2001 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Бєсєда Т.Д., ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар 99/400
часток домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с. 6)

Як пояснила у
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 даний договір вона підписала під натиском
своєї дочки, дружини відповідача, ОСОБА_5 яка просила подарувати спірну частину
будинку її чоловіку ОСОБА_2, а інакше вона більш не побачить її. У зв'язку з
чим, ОСОБА_1 вимушена була виконати прохання своєї доньки, та підписати даний
договір дарування.

У присутності
нотаріуса ОСОБА_1 висловила свій намір на підписання договору, при цьому  ніякого натиску не неї не впливалось.

Після смерті її
доньки ОСОБА_4 позивачки стало відомо, що відповідач спричиняв тиск на її
доньку, називав її „безприданницею", у зв'язку з чим вона і просила матір
оформити договір дарування на ім'я ОСОБА_2

Позивачка
вважає, що відповідач винний у смерті її дочки, а тому після її смерті він не
має право користуватися спірним будинком та бути її власником.

Дійсно, як
вибачається з свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, причина
смерті повішення. ( а.с. 9 )

Допитані у
судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 пояснили, що їм відомо зі
слів ОСОБА_1 про те, що її покійна дочка ОСОБА_5 і зять ОСОБА_2 просили
оформити договір дарування частини будинку по АДРЕСА_1 на ім'я останнього, що
ОСОБА_1 і зробила.

У зв'язку з тим,
що договір дарування між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 був укладений 10.09.2001 року, тобто
спірні право відношення між сторонами виникли до 01.01.2004 року, суд при
розгляді даної справи застосовує ЦК
1963 року, який діяв на час виникнення цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦК України (в редакції 1963 року), угода, укладена внаслідок
обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з
другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай
невигідних для себе умовах

3

внаслідок збігу тяжких обставин,
може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи
громадської організації.

Як пояснила в
судовому засіданні позивач ОСОБА_1, договір дарування на ім'я зятя ОСОБА_2 вона
уклала під натиском її доньки ОСОБА_3

Однак, під час
підписання даної угоди, в присутності нотаріуса ніякого тиску на неї не було.
Крім того, нотаріус роз'яснив їй її права, як даритеся, а також наслідки
укладання договору дарування, і позивач добровільно дала свою згоду на
укладання цього договору.

Більш того,
позивачка пояснила, що з відповідачем у неї були рівні стосунки, і тільки після
смерті дочки ОСОБА_4 їх взаємовідношення погіршились.

Відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 „Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними" із змінами і
доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від
25.12.1992 року № 13, від 25.05.1998 року № 15, угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які б підтверджували факт впливу
на неї з боку відповідача шляхом обману, насильства, погроз, тощо, у зв'язку з
чим суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а
тому у їх задоволені відмовляє.

На підставі
викладеного та керуючись ст.
ст. 7, 10, 45, 60, 63, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст. 57 ч.1 ЦК України ( в
редакції 1963 року), Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978
року № 3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" із
змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України
від 25.12.1992 року № 13, від 25.05.1998 року № 15, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені
позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, 3-ті особи Рада опіки та піклування виконкому
Жовтневого району м. Харкова, приватний нотаріус Харківського міського
нотаріального округу Бєсєда Т.Д. про визнання угоди не дійсною -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку
до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції.