Справа №2-1231
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

07
вересня 2007 року                                                                Рівненський     районний     суд

Рівненської
області в особі:

судді
Красовського О. при секретарі Хрусюк Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Рівне (попередній розгляд) справу за
позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про виділ часток із спільної сумісної власності,  визнання права власності на майно в порядку
спадкування,  -

встановив:

Позивач
зазначає,  що в 2001 році помер його
батько,  а в 2005 рощ померла його
мама. Після смерті батьків залишилося спадкове майно. Власниками майна у
спільній сумісній власності були батьки,
є позивач та відповідачі по справі. Позивач своєчасно прийняв спадщину.
На даний час позивач бажає оформити спадкові права. Проте,  згідно витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно,  частки позивача та інших
власників у приватній спільній сумісні власності не визначені. Через це
нотаріус не може оформити спадкові права. Тому позивач змушений звертатися до
суду. Просить позов задоволити.

В судовому
засіданні позивач підтримав позов.

Відповідачі
не заперечують проти задоволення позову. Пояснили,  що частки всіх співвласників є рівними. Не
заперечують проти обставин,  викладених
позивачем.

Суд
вважає,  що по справі є можливість
ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів.

Суд вважає,  що позов підлягає до задоволення.

Як
визначено в частині 2 статті 11 ЦПК України особа,  яка бере участь у справі,  розпоряджається своїми правами щодо предмета
спору на власний розсуд.

Частина
2 статті 31 ЦПК України надає право відповідачу визнати позов повністю чи
частково.

За
положеннями ч. 4  ст.  130,
ч. 4  ст.  174 ЦПК України,  у разі визнання відповідачем позову суд,  за наявності для того законних підстав,  ухвалює рішення про задоволення позову в
стадії попереднього розгляду,  не
розглядаючи справу в судовому засіданні.

Відповідно
до статті 2 Закону України «Про власність»,
кожен громадянин має право володіти,
користуватися та розпоряджатися майном особисто. Кожен громадянин в
Україні має право володіти,
користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Відповідно
до частини 2 статті 12 Закону України «Про власність»,  громадянин набуває права власності на доходи
від участі в суспільному виробництві,  індивідуальної
праці,  підприємницької діяльності,  вкладення коштів у кредитні установи,  акціонерні товариства,  а також на майно,  одержане внаслідок успадкування або укладення
інших угод,  не заборонених законом.

Згідно з
статтею 328 Цивільного Кодексу України,
право власності набувається на підставах,  що не заборонені законом,  зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно,  якщо інше
прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Спільною
сумісною власністю відповідно до ч. 4
ст.  368 ЦК України є
майно,  набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї,
якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно
до частини 1 та частини 2 статті 369 ЦК
України,  співвласники майна,  що є у спільній сумісній власності,  володіють і користуються ним спільно,  якщо інше не встановлено домовленістю між
ними. Розпоряджання майном,  що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно
до частин 1,  2 статті 370 ЦК України,  співвласники мають право на виділ у натурі
частки із майна,  що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу частки із майна,  що є у спільній сумісній власності,  вважається,
що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є
рівними,  якщо інше не встановлено
домовленістю між ними,  законом або
рішенням суду.

Виходячи
з положень  ст.   ст.
548,  549 ЦК України 1963
року;  ст.  ст.
328,  368,  369,
370 ЦК України
2003 р.;  ст.  2,  частини 2 статті 12 Закону України „Про
власність" суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позовних
вимог.

Керуючись  ст.
10,  ч.1  ст. П,
ст.  60,  ч.4
ст.  130,  ч.4
ст.  174,   ст.
ст.  212,  213,
214,  215,  217,
218 ЦПК України;  ст.   ст.
548,  549 ЦК України 1963
року;  ст.  2,
частиною 2 статті 12 Закону України „Про власність";  ст.
ст.  328,  ч.4
ст.  368,  частинами 1,
2 статті 369,  частинами 1,  2 статті 370 ЦК України 2003 р.,  суд,  -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати
за ОСОБА_1,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  право приватної власності на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1 (згідно опису об'єкта за витягом з реєстру прав власності на
нерухоме майно № 15492908),  що по
вул.  О.Кобилянської,  в смт.
Клевань Рівненського району Рівненської області,  як на частку в спільній сумісній
власності,  в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2). Припинити в цій частині право
спільної сумісної власності на вказане майно.

Визнати
за ОСОБА_1,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  право приватної власності на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1 (згідно опису об'єкта за витягом з реєстру прав власності на
нерухоме майно № 15492908),  що по
вул.  О.Кобилянської,  в смт.
Клевань Рівненського району Рівненської області,  як на частку в спільній сумісній
власності,  в порядку спадкування після
смерті мами ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3). Припинити в цій частині право
спільної сумісної власності на вказане майно.

Рішення
набирає законної сили через 10 днів з дня проголошення,  якщо його не буде оскаржено в апеляційному
порядку. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може
бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються апеляційному суду через суд першої інстанції,  який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Рішення може бути також оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження
у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення
рішення,

У
випадку неподання заяви про апеляційне оскарження у 10-денний строк рішення
набуває законної сили після закінчення цього строку. Якщо буде подано заяву про
апеляційне оскарження,  але не подано в
подальшому апеляційну скаргу в 20-денний строк,
то рішення набирає законну силу.