Справа №2-226/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

09 липня 2007
року Саксаганський районний суд м.
Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді
- Дурасової Ю.В.

при секретарі -
Стеблинській О.А.

за участю
представників позивача: ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

представників
відповідачів: ДП РУ ім.  Кірова ОСОБА_3 ;

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на

виробництві і
професійних захворювань: ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м.  Кривому Розі цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до ДП РУ ім.
Кірова,  Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань про стягнення недорахованих сум у відшкодування шкоди
здоров'ю та зміну розміру щомісячних виплат у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6
звернувся до суду 04.08.2006 року з позовом про стягнення недорахованих сум у
відшкодування шкоди здоров'ю та зміну розміру щомісячних виплат у відшкодування
шкоди,  завданої здоров'ю. Справа
знаходилася в провадженні судді ОСОБА_7,
після задоволення заяви судді про самовідвід передана у березні 2007
року в провадження судді ОСОБА_8

В
судовому засіданні позовні вимоги були уточнені позивачем,  в позові позивач зазначив,  що з 1959 до 1970 року працював підземним
кріпильником на шахті ім.  Кірова. 29
липня 1968 року під час роботи на шахті ім.
Кірова підземним кріпильником з позивачем стався нещасний випадок,  про що було складено акт за формою Н-1 № 33-7
від 30.07.68 року.

16
вересня 1996 року позивач вперше пройшов обстеження в МСЕК і йому було
встановлено стійку втрату працездатності 20% безстроково,  група інвалідності встановлена не була,  що підтверджується випискою з акту освідчення
у МСЕК від 16.09.96 року.

Наказом
№ 998 від 25 жовтня 1996 року по РУ ім.
Кірова у відшкодування шкоди,
завданої здоров'ю йому були призначені щомісячні виплати у розмірі 45,  32 грн. із розрахунку середньої заробітної
плати працівника аналогічної спеціальності за період січень-квітень 1992 року -
9520 крб.,  яка після коригування на всі
коефіцієнти становила - 226, 60 грн.

З
01.01.98 року йому не було здійснено перерахування розміру відшкодування
шкоди,  завданої здоров'ю на коефіцієнт
1,  97,
хоча з 01.01.98 року відповідно до спільної постанови № 1615 від
30.12.97 року адміністрації та профспілкового комітету РУ ім.  Кірова було проведено підвищення тарифних
ставок і посадових окладів працівників підприємства.

В
зв'язку з цим РУ ім.  Кірова у період з
01.01.98 року до 01.04.2001 року мені було не доплачено у відшкодування
шкоди,  завданої здоров'ю - 1487, 22 грн.

В
зв'язку з набранням чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань» з 01.04.2001 року виплати сум у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,  здійснюються відділенням виконавчої дирекції
Фонду соціального  страхування від
нещасних випадків на

2

виробництві і
професійних захворювань у м.  Кривому
Розі. В зв'язку з тим,  що РУ ім.  Кірова виплати у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,  мені здійснювались невірно і відповідна
інформація була передана відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань у
м.  Кривому Розі,  в зазначений період Фондом мені також невірно
нараховувалися і виплачувалися суми у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю. Сума недоплати за період з
01.04.2001 року до 01.03.2007 року становить 6612, 26 грн.

Позивач
просить стягнути зазначені суми,  а також
зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань у м.  Кривому Розі з 01.03.2007 року виплачувати
йому у відшкодування шкоди,  завданої
здоров'ю,  по 486, 72 грн. щомісяця.

Крім
того,  позивач просить суд стягнути з ДП
«РУ ім.  Кірова» у відшкодування
моральної шкоди в зв'язку з пошкодженням здоров'я - 2550 грн.

В судове
засідання позивач не з'явився,
повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином.

Представники позивача ОСОБА_1 (л/с
17) та ОСОБА_2 (л/с 117) в судовому засіданні підтримали позов у повному
обсязі. Просять позов задовольнити.

Представник
ДП РУ ім.  Кірова (л/с 116) позов не
визнала,  суду пояснила,  що ОСОБА_6 тривалий час працював на шахті
ім.  Кірова РУ ім.  Кірові в якості підземного кріпильника
-бетонника 6-го розряду дільниці № 12 ОКСу. Під час виконання своїх професійних
обов'язків 29.07.68. року з позивачем стався нещасний випадок,  про що було складено акт форми Н-1 від
30.07.68 р. № 33-7.

При
огляді МСЕК з 16.09.1996 р. позивачу було встановлено 20% втрати професійної
працездатності. Наказам по РУ ім.
Кірова,  підприємство призначило
та виплачувало позивачу суми відшкодування шкоди. Всі коефіцієнти для
перерахунку щомісячних регресних виплат позивачу були застосовані на підставі
Закону України «Про охорону праці»,
колективного договору,  «Правил
відшкодування власником підприємства,
установи або уповноваженою особою шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків»,  затвердженого Постановою
КМУ від 23.06.1993 року № 472,  Галузевої
угоди та  ст. 455 діючого на той час ЦК України.
Перерахунок розмірів виплат щомісячних регресів проводився одночасно з
підвищенням окладів на коефіцієнт фактичного збільшення тарифних ставок і
посадових окладів. Всі суми,  що належали
до виплати,  були отримані позивачем в
повному розмірі.

Представник
ДП РУ ім.  Кірова пояснила,  що відповідно до п. 28 «Правил відшкодування
власником підприємства,  установи або
уповноваженою особою шкоди,  заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» перерахунок сум
відшкодування шкоди провадиться у випадку підвищення тарифних ставок та
посадових окладів,  тобто не на
коефіцієнт підвищення тарифних ставок і окладів. Таким чином п. 28 «Правил
відшкодування власником підприємства,
установи або уповноваженою особою шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків» не встановлює механізму перерахунку,  а встановлює лише в яких випадках він
здійснюється,  а саме підприємства самі
вирішують своїми постановами,  як
збільшувати суми відшкодування шкоди. Вважає,
що перерахунок розміру втраченого заробітку позивачу,  здійснений підприємством,  не суперечить діючому законодавству України.
Крім того,  в запереченнях на позовну
заяву вказала,  що ДП РУ ім.  Кірова знаходиться в тяжкому
фінансово-економічному стані. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської
області по справі № Б 15/2/05 від 05.01.2005 р. порушено провадження у справі
про банкрутство ДП РУ ім.  Кірова,  введено мораторій,  накладено арешт на майно боржника,  введено процедуру розпорядження майном і
призначено арбітражного керуючого.

На
момент передачі особової справи позивача до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань

3

після вступу в
законну силу з 01.04.2001 р. Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  що спричинили втрату
працездатності» щомісячні суми відшкодування шкоди складали 67,  80 грн.,
всі суми ,  що належали до виплати
були одержані позивачем у повному розмірі.

Представник
відповідача ДП РУ ім.  Кірова в судовому
засіданні звертає увагу суду на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 6
від 27.03.92 р. п. 22 абз. 5 відповідно до якої «...вимоги,  щодо перерахунку сум щомісячних
платежів,  раніше визначених судом або
роботодавцем,  підлягають задоволенню за
час,  що не перевищує трьох років» до
моменту звернення в суд.

Щодо
відшкодування моральної шкоди з ДП РУ ім.
Кірова в розмірі 2550 грн. представник відповідача пояснив,  що згідно п.16 Постанови пленуму Верховного
суду України № 4 від 31.03.95 р. застосовується «до вимог про відшкодування
моральної шкоди у випадках передбачених трудовим законодавством - тримісячний
строк ( ст. 233 КЗпП). Крім того вимога позивача про відшкодування моральної
шкоди,  повинна бути належним чином
доведена,  вказівка на наявність таких
обставин ,  які спричинили шкоду,  не є доказом того,  що дані обставини мали місце - просить
позовні вимоги визнати такими,  які не
підлягають задоволенню та відмовити в позові.

Представники
відповідача (л/с 165,  115) - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань позов не визнали,  суду пояснили,  що вимоги позивача стосуються перерахунків
сум по відшкодуванню збитку на коефіцієнти підвищення тарифних ставок і
посадових окладів,  які
застосовувалися,  або повинні були
застосовуватися до набуття законної сили Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
що спричинили втрату працездатності». За неправильність і несвоєчасність
проведення перерахунків відшкодування шкоди відповідальність несе ДП РУ ім.  Кірова,
а не Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків. Відділення Фонду в роботі керується статтею 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,  що спричинили втрату працездатності» тому не
є правонаступником помилок ДП РУ ім.
Кірова і тому не може відповідати за помилки підприємства; здійснює
виплати,  які призначені потерпілим до
01.04.2001 р. виключно на підставі наданих роботодавцем документів,  або за рішенням суду.

Виплата
перерахунків потерпілим внаслідок вини підприємства з 01.04.2001 р. є
нецільовим використанням бюджетних коштів. Виявлені помилки підприємств та
перерахунок страхових виплат не враховувався Постановою КМУ № 1423 від
13.09.2000 р. «Про затвердження порядку визначення страхових тарифів для
підприємств...»

Згідно
п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003 р. «Про
внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про
відшкодування шкоди (зі змінами)»» перерахування розміру страхових виплат
провадиться лише з підстав і в порядку,
передбачених  ст. 29 Закону № 1105-XTV,
а саме: зміна ступеню втрати професійної працездатності;
зміна складу сім'ї потерпілого; підвищення розміру мінімальної заробітної плати
у порядку,  визначеному законодавством.

Крім
того представник вказаного відповідача показав,
що п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р.
роз'яснює,  що «виплати призначені,  але своєчасно не одержані потерпілим,  або особою,
яка має право на їх одержання,  а
також вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів,  раніше визначених судом або
роботодавцем,  підлягають задоволенню за
час,  що не перевищує трьох років».
Згідно п. 48 «Правил відшкодування власником підприємства,  установи і організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків» при розгляді позовної заяви необхідно враховувати строки позовної

4

давності,  передбачені  ст. 233 КЗпП
України (три місяці на всі спори у сфері трудового законодавства,  крім стягнення заробітної плати) - просить
відмовити позивачу в повному обсязі.

Суд,  вислухавши представників позивача та
представників відповідачів,  дослідивши
письмові докази у справі,  давши їм
оцінку,  врахувавши всі доводи позову та
заперечення проти позову,  вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_6  підлягають частковому задоволенню з наступних
підстав:

В
судовому засідання встановлено,  що
позивач працював з 1959 до 1970 року на РУ ім.
Кірова (л/с 8). 29 липня 1968 року під час роботи на ш. ім.  Кірова підземним кріпильником з ним стався
нещасний випадок,  про що було складено
акт за формою Н-1 № 33-7 від 30.07.68 року (л/с 185).

За
висновком МСЕК від 16 вересня 1996 року позивачу було встановлено стійку втрату
працездатності 20% безстроково,  група
інвалідності встановлена не була ( л/с 168).

Згідно з
наказом № 998 від 25 жовтня 1996 року по РУ ім.
Кірова у відшкодування шкоди,
завданої здоров'ю позивачу були призначені щомісячні виплати у розмірі
45,  32 грн. із розрахунку середньої
заробітної плати працівника аналогічної спеціальності за період січень-квітень
1992 року - 9520 крб.,  яка після
коригування на всі коефіцієнти становила - 226, 60 грн. (л/с 184).

Середньомісячна
заробітна плата по професії підземного кріпильника по шахті ім.  Артема за січень 1998 року складала 520, 32
грн.

Спір
виник з приводу сум у відшкодування шкоди,
завданої здоров'ю,  починаючи з
01.01.98 року, коли відповідно до спільної постанови № 1615 від 30.12.97 року
адміністрації та профспілкового комітету РУ ім.
Кірова було проведено підвищення тарифних ставок і посадових окладів
працівників підприємства у 1, 97 рази,
але підприємство зробило перерахунок сум у відшкодування шкоди
позивачеві лише в 1.178 разів. (л/с 144, 179)

Правонаступником
правовідносин,  що виникли на підставі
нещасного випадку при виконанні працівником трудових обов'язків є ДП ім.  Кірова ( л/с 172).

Судом
встановлена необхідність застосування коефіцієнту 1, 97 з 01.01.98 року
підвищення тарифних ставок та посадових окладів до сум відшкодування шкоди
позивачеві на підставі вказаної спільної постанови адміністрації та профкому РУ
ім.  Кірова ( л/с 144),  оскільки відповідно до абз. 5 п. 28 «Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків»,  затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 зі змінами і доповненнями,  які діяли на момент виникнення спірних
правовідносин,  розмір відшкодування
шкоди перераховується у випадку підвищення тарифних ставок ( окладів) на
підприємстві.

Відповідно
до абз. 6 п. 28 «Правила відшкодування власником підприємства,  установи і організації або уповноваженим ним
органом шкоди,  заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків» перерахований розмір втраченого заробітку у
перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути
більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок). За п. 2 довідки № 40-21/271 від 05.04.2007 року ДП
«РУ ім.  Кірова» середньомісячна
заробітна плата підземного кріпильника по шахті ім.  Артема
за січень 1998 року становила 520, 32 грн.,
(л/с 151) перерахований на коефіцієнт 1, 97 розмір втраченого заробітку
позивача у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності
становить 446, 4 грн., що не перевищує середньомісячного заробітку відповідного
працівника,  (л/с 144). За п. З довідки №
40-21/271 від 05.04.2007 року ДП «РУ ім.
Кірова» середньомісячна заробітна плата підземного кріпильника по ш.
ім.  Артема за липень 2000 року становила 669, 84 грн.,  (л/с 151) перерахований на коефіцієнт 1, 27
розмір втраченого заробітку позивача у перерахунку на 100 відсотків втрати
професійної працездатності становить 566, 9 грн.,  що не перевищує середньомісячного заробітку
відповідного працівника (л/с 146).

5

В
зв'язку з набранням чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань» з 01.04.2001 року виплати сум у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,  здійснюються відділенням виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань у м.  Кривому
Розі,  що підтверджується довідкою №
04/1780 від 28.02.2007 року про виплачені Фондом суми у період з 2002 року по
2006 рік (л/с 99, 14). До цього періоду з 01.04.2001 року виплати здійснювалися
Фондом за рахунок коштів підприємства. В зв'язку з тим,  що РУ ім.
Кірова виплати у відшкодування шкоди,
завданої здоров'ю,  позивачу здійснювались
невірно і відповідна інформація була передана відділенню виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань у м.  Кривому
Розі,  в період з 01.04.2001 року до
01.03.2007 року Фондом позивачу також невірно нараховувалися і виплачувалися
суми у відшкодування шкоди,  завданої
здоров'ю.

Однак
суд вважає,  що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню за час,  що не
перевищує трьох років на момент звернення до суду. Так,  згідно Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.92 р. п. 22 абз. 5: «...вимоги,  щодо перерахунку сум щомісячних
платежів,  раніше визначених судом або
роботодавцем,  підлягають задоволенню за
час,  що не перевищує трьох років» до
моменту звернення в суд.

У
зв'язку з цим стягненню підлягають недораховані суми в межах трьох років до
моменту звернення в суд - з 04.08.2003.

В період
з 04.08.2003 року до 01.03.2004 року у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,  позивачу виплачували по 95, 61 грн.,  а мали виплачувати з урахуванням коефіцієнту
перерахунку 1, 182 по 159, 87 грн. Щомісячна недоплата становила 64, 26 грн. За
8 місяців недоплата складає 514, 08 грн.

В період
з 01.03.2004 року до 01.10.2004 року у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,  позивачу виплачували по 110, 14 грн.,  а мали виплачувати з урахуванням коефіцієнту
перерахунку 1, 152 по 184, 17 грн. Щомісячна недоплата становила 74, 03 грн. За
7 місяців недоплата складає - 518, 21 грн.

18
жовтня 2004 року позивач повторно був обстежений в МСЕК і йому було встановлено
безстроково втрату працездатності 30%,
що підтверджується випискою з акту освідчення у МСЕК ДНА-01 № 402951 від
18.10.2004 року.

В
зв'язку з цим з 18.10.2004 року відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань у м.  Кривому Розі,  позивачу було зроблено перерахунок виплат у
відшкодування шкоди,  завданої
здоров'ю,  і виплачено за жовтень 2004
року -135, 01 грн.,  а мали виплатити: за
17 днів - 100, 98 грн.,  а за 14 днів -
124, 74 грн.,  всього за жовтень 2004
року - 225, 72 грн. Недоплата за цей місяць складає - 90, 71 грн.

В період
з 01.11.2004 року до 01.03.2005 року у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,  позивачу виплачували по 165, 21 грн. щомісяця,  а мали виплачувати по 276, 26 грн. Щомісячна
недоплата становила 111, 05 грн. За 4 місяці недоплата складає - 444, 20 грн.

В період
з 01.03. 2005 року до 01.03.2006 року у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,  позивачу виплачували по 204, 53 грн. щомісяця,  а мали виплачувати з урахуванням коефіцієнту
перерахунку 1, 238 по 342 грн. Щомісячна недоплата становила - 137, 47 грн. За
12 місяців недоплата складає - 1649, 64 грн.

В період
з 01.03. 2006 року по 01.03. 2007 року у відшкодування шкоди,  завданої здоров'ю,  позивачу виплачували по 246, 05 грн.,  а мали виплачувати з урахуванням коефіцієнту
перерахунку 1, 203 по 411, 43 грн. Щомісячна недоплата становила - 165, 38 грн.
За 12 місяців недоплата складає -1984,
56 грн.

Таким
чином,  відділенням виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань у м.  Кривому
Розі позивачу не було виплачено:

6

514, 08 грн. + 518, 21 грн. + 90, 71 грн. + 444, 20 грн. + 1649, 64 грн. + 1984, 56 =
5201, 40 грн. З
відрахуванням триденного терміну (01.08.2003,
02.08.2003,  03.08.2003) загальна
сума стягнення недорахованих сум складає 5195, 40 грн.,

З
01.03.2007 року у відшкодування шкоди,
завданої здоров'ю,  позивачу мають
виплачувати з урахуванням коефіцієнту перерахунку 1, 183 по 486, 72 грн.

Суд
вважає,  що вимога про відшкодування
моральної шкоди з ДП РУ ім.  Кірова в
розмірі 2550 грн. не підлягає задоволенню на таких підставах: згідно п.16
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. застосовується
«до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках передбачених трудовим
законодавством - тримісячний строк (ст. 233 КЗпП); вимога позивача про
відшкодування моральної шкоди,  повинна
бути належним чином доведена,  вказівка
на наявність таких обставин,  які
спричинили шкоду,  не є доказом
того,  що дані обставини мали місце - в
судовому засіданні представники позивача не довели суду наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди і вину
заподіювача шкоди,  не вказали з яких
міркувань виходить позивач,  визначаючи
розмір шкоди,  не надали докази,  що підтверджують наявність моральної шкоду;
позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про відшкодування
моральної шкоди,  не вказані причини
пропуску строку.

На
підставі викладеного,  керуючись п. 28
«Правила відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків»,  Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань»,   ст.  ст. 10,
11,  214,  215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути
з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Кривому Розі
(р/р № 83102, МФО 805012
банк Управління державного казначейства України в Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ, код 25913606) на користь ОСОБА_6 недораховані суми у
відшкодування шкоди,  завданої
здоров'ю,  за період з 04.08.2003 року по
01.03.2007 року у розмірі 5195, 40 грн.,
а також грошові суми у розмірі 486, 72 грн. щомісячно починаючи з
01.03.2007 року до зміни обставин,  що
потребують перерахунок або припинення страхових виплат.

В іншій
частині в задоволенні позову - відмовити.

Судові
витрати покласти за рахунок держави.

На
рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження,  яка подається протягом
десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення
набуває законної сили після сплину строку апеляційного оскарження.