Справа №2-42/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМ"ЯМ УКРАЇНИ

13
вересня 2007 року                Якимівський
районний суд Запорізької області у складі:

головуючого-Нестеренко
Т.В.

при секретарі -
Корнієнко М. М.  розглянувши матеріали
справи за позовом ОСОБА_1до Якимівської державної сортодослідницької станції
про відшкодування заборгованості,

встановив:

ОСОБА_1звернулася
до суду з позовом до Якимівської державної сортодослідницької станції про
стягнення заробітної плати не виплаченої робітнику при звільненні,  мотивуючи тим,  що відповідач Якимівська державна
сортодослідницька станція є правонаступником Мелітопольської державної
сортодослідницької станції,  ліквідованої
наказом № 165 від 05 квітня 2006 року державною службою з охорони прав на сорти
рослин.

На
підприємстві відповідача вона працювала до 17 травня 2006 року ( наказ № 16 від
04.05.2006 року). Викладене підтверджується випискою з трудової книжки. Станом
на 01.06.2006 року,  відповідач
нарахував,  але не виплатив позивачці
3351 грн.96 коп.,  що підтверджується
актом звірки взаємних рахунків.

У
відповідності з вимогами  ст.  116 КЗпП України відповідач Якимівська ДСДС
був зобов'язаний сплатити на день звільнення усі належні від підприємства суми.

Досягнути
згоди про добровільне вирішення даного трудового спору не змогли,  тому позивачка вимушена була звернутися до
суду.

Позивач
не зверталася до суду раніше з тієї причини,
що на той період не було ухвалено,
хто є правонаступником,  так як
Мелітопольська сортодослідницька станція знаходилась на стадії
реорганізації,  тому позивач просить
визнати пропущений строк звернення до суду з поважної причини та просить
стягнути з відповідача Якимівської державної сортодослідницької станції на його
користь 3351 грн.96 коп,  а також
стягнути з відповідача на його користь витрати у сумі 50 грн.,  пов'язані зі сплатою правової допомоги
адвоката.

В
судовому засіданні позивачка та представник позивачки ОСОБА_1підтримали позовні
вимоги в повному обсязі,  та надала заяву
про уточнення позовних вимог в порядку
ст.  31 ЦПК України,  пояснивши,
що на підприємстві відповідача ОСОБА_1
працювала до 17.05.2006 року та була звільнена наказом № 16 від
04.05.2006 року,  що підтверджується
випискою з трудової книжки. Під час роботи на станції,  позивачка придбала для господарських потреб
матеріальні цінності,  в результаті чого
виникла заборгованість по авансовим звітам на вказану суму 3351, 96 грн,  що підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків. Вищезазначена заборгованість по теперішній час не погашена.

В якості
правового обґрунтування позовних вимог представник позивачки
ОСОБА_1зазначила,  що відповідно до
ч.1  ст.
202 ЦК України,  угода - це дії
особи,  які направлені на придбання,  зміну та припинення цивільних справ та
обов'язків. Статтею 203 ЦК
України передбачено,  що угода
повинна укладатися у формі,  встановленій
законом.  Статтею 204 ЦК України
передбачено,  що угода вважається
правомірною,  якщо її недійсність прямо
не встановлена законом,  або якщо вона не
визнана судом недійсною. Статтею 205 ЦК
України передбачено,  що угоди можуть
здійснятися в усній або в письмовій формі. Статтею 206 ЦК України - усно
можуть здійснятися угоди,  які повністю
виконуються сторонами на момент їх здійснення. Таким чином,  позивачка зі своєї сторони

виконала
зобов'язання у повному об'ємі,  на
підставі усної угоди,  яка є
дійсною,  так як вона не визнана
недійсною,  однак відповідач не виконав
свої зобов'язання по сплаті.

У ході
судового розгляду справи,  представник
відповідача,  ОСОБА_2 заявив
заперечення на даний позов з уточненими позовними вимогами,  в якому вказав,  що відповідач вважає себе неналежним
відповідачем по даній справі з тих підстав,
що відповідно до діючого законодавства,
а саме ч.3  ст.  21 Бюджетного кодексу України,  у якій зазначено,  що «бюджетна установа не має права здійснювати
запозичення у будь -якій формі або надавати за рахунок бюджетних коштів позички
юридичним та фізичним особам,  крім
випадків,  передбачених законом про
державний бюджет України». Окрім того директору відокремленого структурного
підрозділу Якимівської ДСДС -Мелітопольська ДСДС ОСОБА_3  та головному бухгалтеру ОСОБА_4  відповідно до чинного законодавства та згідно
п.п.3.2, 4.1. Наказу Державної служби з охорони прав на сорти рослин від 29.12.2005
року за № 729 було суворо заборонено залучати власні кошти до фінансових
надходжень станції,  категорично
заборонялося придбання товарно -матеріальних цінностей за готівку по
підзвіту,  тому у якості належного
відповідача по даній справі вважають правильним залучити ОСОБА_4 та
ОСОБА_1  Відповідно правового
обґрунтування уточнених позовних вимог,
представник відповідача вважає їх безпідставними,  необгрунтованими та взагалі недоречними до
предмету даного позову з наступних підстав. В даному випадку позивач своїми
діями не набував,  не змінював свої
цивільні права та обов'язки,  а лише
виконував свої трудові обов'язки як працівник підприємства,  та вважає,
що не можна класифікувати дії позивача як односторонній право чин чи
договір ( двосторонній та багатосторонній правочин),  оскільки « Одностороннім право чин визнається
у разі,  якщо для виникнення,  припинення або іншої видозміни цивільних прав
і обов'язків достатньо волевиявлення однієї сторони ( наприклад,  волевиявлення спадкодавця - заповідача при
складанні заповіту.) З вищенаведеного слідує,
що позивач своїми діями не набував,
не змінював свої цивільні права та обов'язки,  волевиявлення під час таких дій у відповідача
було відсутнє,  таким чином дії позивача
слід кваліфікувати не як право чин,  та
не як заробітну плату,  а саме як
виконання ним своїх трудових обов'язків як працівника підприємства,  отже правовідносин в даному випадку будуть
трудовими. Крім того,  позивач у якості
доказів надає сфальсифіковані документи,
тим самим вводячи суд в оману,  а
саме заяву від 27.07.2006 року та Акт звіряння взаємних розрахунків за станом
на 01.06.2006 року,  оскільки на той час
діяла ліквідаційна комісія в особі Голови комісії ОСОБА_3  яка одноособово мала право підпису таких
документів. Таким чином представник відповідача просить залишити позовну заяву
ОСОБА_1без розгляду.

Позивачка
надала відгук на заперечення,  в якому
вказала,  що сума,  яка була заявлена в позовній заяві не
видавалася за рахунок бюджетних засобів,
а видавалися за рахунок засобів,
отриманих в результаті господарської діяльності підприємства,  тобто ствердження відповідача про те,  що ці засоби видавалися з бюджету помилково.
Крім того,  наказ № 729 від 29.12.2005 р.,
на який посилається в своїх запереченнях відповідач,  був виданий пізніше,  чим створилася сума заборгованості та до
уваги його приймати не варто. Позивачка вважає,
що ствердження відповідача про те,
що документи сфальсифіковані ,
так як не має ні одного висновку експертизи,  яка би підтвердила фальсифікацію
документів,  оскільки згідно з діючому
законодавству,  фальсифікація документів
доказується висновками експертів. Таким чином позивачка просить не приймати до
уваги заперечення відповідача та задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши
матеріали справи,  вислухавши
сторони,  вивчивши докази по справі,  суд вважає,
що позовні вимоги,  заявлені
ОСОБА_1безпідставні з наступних причин. Як вбачається з матеріалів справи,  дійсно позивачка звільнилася з підприємства
17.05.2006 року /а.с. 7/ на підставі наказу №16 від 04.05.2006 року у
зв"язку з виявленням грубих порушень трудових обов"язків ОСОБА_1  що виявилося в неодноразовому залученні   власних
коштів   до   фінансових
надходжень   структурного   підрозділу

"Мелітопольська
ДСДС",  директором якого вона була
на той час.  З позовом до суду звернулася
03.11.2006 року,  майже через п"ять
місяців. Ліквідація та реорганізація підприємства,  на якому працював позивач почала відбуватися
лише з 05.04.2006 року,  відповідно до
Наказу Державної служби з охорони прав на сорти рослин /а.с. 2/. Відповідно до  ст. .233 КзпГТУ працівник може звернутися
з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного,  районного в місті,  міського чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня,  коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права.

Позивачем
в якості доказів надано акт звірки взаємних розрахунків за станом на 01.06.2006
року. Оскільки ліквідація та реорганізація підприємства почалася 05.04.2006
року /а.с. 2/,  то відповідно на той час
діяла ліквідаційна комісія в особі Голови комісії ОСОБА_4./а.с. ЗЗ/ та
призначити тимчасово виконуючим обов"язки директора підрозділу
Мелітопольської ДСДС ОСОБА_2,  відповідно
Наказу №12 від 14.04.2006 року,  ОСОБА_4.
одноособово мала право підпису документів. Заяву від 27.07.2006 року /а.с. 5/
до директора Якимівської ДСС про нарахування кредиторської заборгованості,  на яку посилається позивачка не подано
належним чином та не зареєстровано. Відповідачем надано копії документів: Наказ
№ 10 від 03.02.2006 року/а.с. 31/,  в
якому директору Мелітопольської державної сортодослідницької станції
ОСОБА_3  та бухгалтеру ОСОБА_4 заключения будь-яких
договорів та здійснення фінансових операцій з використанням власних коштів для
потреб установи без погодження з Якимівською ДСС заборонено,  про що позивачка була ознайомлена; довідка
№366 від 25.12.2006 року Якимівської ДСС за підписом головного бухгалтера,  в якій зазначено,  що станом на 01.04.2006 р. по Мелітопольській
ДСДС згідно звіту про виконання єдиного кошторису заборгованість по заробітній
платі складала 73912 грн.. Коштами Якимівської ДСДС заборгованість по
заробітній платі була погашена та станом на 25.12.2006 рік заборгованість по
заробітній платі працівників Мелітопольського відділення відсутня.

Відповідно
до заяви про уточнення позовних вимог позивачка та її представник посилаються
на невиплату заборгованості по авансовим звітам відповідно до  ст. .202 ЦК України,  вважаючи,
що вона виконала зобов'язання у повному об'ємі,  на підставі усної угоди,  яка є дійсною,  так як вона не визнана недійсною. Відповідно
до  ст.
202 ЦК України
правочином є дія особи,  спрямована на
набуття,  зміну або припинення цивільних
прав та обов"язків. Але в даному випадку позивач ОСОБА_1  була працівником підприємства та своїми діями
не набувала,  не змінювала свої цивільні
права та обов'язки,  а лише виконувала
свої трудові обов'язки як працівник підприємства.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст. . ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-214,
215 ЦПК України,   ст.  ст.
233,  116 КЗпП України,   ст.
ст.  202-206 ЦК України,   ст.
21 Бюджетного кодексу України,  суд

ВИРІШИВ:

В
позовних вимогах ОСОБА_1до Якимівської державної сортодослідницької станції про
відшкодування заборгованості на суму 3351, 96 грн.-відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження рішення подається до суду 1-ї інстанції протягом
10-ти днів. Апеляційна скарга на рішення подається до суду протягом 20 днів
починаючи з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.