Справа № 2-535/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21
червня 2007 року                    Бериславський
районний суд Херсонської області

у складі
головуючого судді                                                               Сіянка
В. М.

за
участю секретаря                                                                           Третья кової Т. М.

представників                                                                ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області в залі
суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про поновлення
строку звернення до суду за захистом своїх прав,  визнання договору дарування недійсним,  визнання дійсним договору купівлі-продажу,  визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про
поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав,  визнання договору дарування житлового
будинку,  укладеного між відповідачами
недійсним,  визнання дійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку,
укладеного між ним та ОСОБА_6,
визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1. Позивач
свої вимоги обґрунтовує тим,  що у 2000
році його донька (відповідачка ОСОБА_4) вийшла заміж за
відповідачаОСОБА_5,  в зв'язку з чим він
разом зі своєю дружиною вирішили придбати житловий будинок та надати його
молодятам для проживання. З цією метою у серпні 2002 року між ним та
відповідачкою ОСОБА_6 було досягнуто домовленості про купівлю-продаж належного
їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1. При укладанні угоди
купівлі-продажу між ним та відповідачкою ОСОБА_6 було досягнуто згоди по всім
істотним умовам договору,  зокрема щодо
ціни продажу,  передачі будинку у
власність,  оформлення у нотаріуса тощо.
За даний будинок він сплатив відповідачці ОСОБА_6 3000 доларів США як 100 %
оплату вартості будинку,  що
підтверджується розпискою відповідачки від 14.08.2002 року.

У
зв'язку з тим,  що між ним та відповідачами
ОСОБА_4, ОСОБА_5 було досягнуто домовленості про подальший викуп будинку,  з метою уникнення подвійного переоформлення
права власності на будинок та понесення через це додаткових витрат,  між ним та відповідачами було досягнуто
домовленості про укладання договору дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5
15 серпня 2002 року такий договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 між
відповідачами був укладений та нотаріально посвідчений.

На думку
позивача,  оскаржуваний договір дарування
житлового будинку від 15.08.2002 року є удаваним,  оскільки приховує договір купівлі-продажу
житлового будинку,  який був укладений
14.08.2002 року у формі розписки між ним та відповідачкою ОСОБА_6 Про
удаваність правочину свідчить також той факт,
що відповідачка ОСОБА_6 не перебувала з відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 у родинних
відносинах чи близьких (дружніх) стосунках,
а тому у неї були відсутні будь-які підстави для дарування (тобто для
безоплатної передачі у власність) належного їй житлового будинку.

Оскільки
договір дарування від 15.08.2002 року є удаваним,  просив суд визнати його недійсним.

Натомість
просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового укладений
14.08.2002 року у формі розписки між ним та відповідачкою ОСОБА_6 та визнати за
ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Крім
того,  на момент придбання будинок
знаходився у непридатному для проживання стані і він за власні кошти,  як власник,
своїми силами здійснював ремонт та приводив будинок у придатний для
проживання стан.

Оскільки
до теперішнього часу відповідачі ОСОБА_4,  ОСОБА_5 коштів за будинок йому не
сплатили,  тим самим порушуючи його
законні права на житловий будинок,  він
тривалий час чекаючи розрахунку не звертався до суду з відповідним позовом,  внаслідок чого пропустив встановлений
законодавством строк для звернення до суду за захистом своїх порушених
прав,  просив суд даний строк поновити як
пропущений з поважних причин.

У
судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 підтримали вимоги,
викладені у позовній заяві,
наполягали на їх задоволенні,  з
підстав зазначених у позові.

Відповідачка
ОСОБА_4 у судовому
засіданні позов визнала,  погодившись з
доводами позивача у повному обсязі.

ВідповідачОСОБА_5та
його представник ОСОБА_2у
судовому засіданні позов не визнали через його необґрунтованість та
безпідставність та сплив строку позовної давності. Причини пропуску строку
звернення до суду з позовом,  які
зазначені позивачем,  вважають неповажними,  оскільки позивач мав можливість у будь-який
час з моменту укладення договору дарування (при укладанні договору дарування
позивач був присутній) звернутися до суду з аналогічним позовом,  йому були відомі всі умови укладання договору
дарування. Крім того,  на їхню
думку,  з позовом про визнання договору
дарування недійсним можуть звернутися тільки сторони договору,  а позивач таким не являється. Відповідачка
ОСОБА_6 як власниця будинку скористалася своїм правом вільного розпорядження
своїм майном,  подарувавши будинок
ОСОБА_5  Просили суд відмовити позивачу у
задоволенні позову за його безпідставністю та у зв'язку зі спливом строку
позовної давності.

Відповідачка
ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явилася,  про причини
неявки суд не повідомила,  хоча була
належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи. Зі згоди
сторін суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки
ОСОБА_6

Суд,  дослідивши матеріали справи,  заслухавши пояснення сторін вважає позов
таким,  що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У
відповідності до статті 4 ЦК
УРСР (який діяв на момент укладення спірного договору дарування) цивільні права
та обов'язки виникають з підстав,
передбачених законодавством,
зокрема з угод,  передбачених
законом,  а також з угод,  хоч і не передбачених законом,  але таких,
які йому не суперечать.

Згідно
статті 41 ЦК УРСР угодами
визнаються дії громадян і організацій,
спрямовані на встановлення,  зміну
або припинення цивільних прав та обов'язків.

У
відповідності до  ст.  243 ЦК
УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно
у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна
обдарованому.

Згідно
ч.3  ст.
244 ЦК УРСР до
договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього
Кодексу,  яка містить норму про обов'язкове
нотаріальне посвідчення договору та реєстрації його у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів.

У
відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти,  користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Про
приватної власності є непорушним.

Судом
встановлено,  що 15 серпня 2002 року між
відповідачами по справі було укладено договір дарування жилого будинку
АДРЕСА_1,  посвідченого приватним
нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Бабченко М.  Д. про що зроблено запис в реєстрі за № 1069.
Даний договір дарування був зареєстрований у відповідному реєстрі прав
власності на нерухоме майно 29.08.2002 р.,  про що здійснено запис за № 179 (а.
с.  8). Відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  на підставі договору дарування набули
права власності на даний житловий будинок.

При
укладанні договору у нотаріуса відповідачам та позивачу,  який був присутній при укладанні  договору дарування,   були
роз'ясненні   юридичні   наслідки
вчинюваних  ними  дій  та

перевірено
дієздатність сторін,  що підтвердили
відповідачі ОСОБА_4,  ОСОБА_5 та позивач. Надану позивачем як
доказ укладення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 розписку
від відповідачки ОСОБА_6 від 14.08.2002 року про те,  що ОСОБА_6 отримала від позивача 3000 доларів
США в якості 100 % оплати вартості житлового будинку,  суд оцінює критично,  оскільки підпис ОСОБА_6 ніким не
засвідчена,  передача коштів не
засвідчена підписом свідка ОСОБА_7 яка зазначена як присутня при передачі
коштів та складанні розписки,  з пояснень
позивача у судовому засідання дана розписка була складена після укладання
спірного договору дарування житлового будинку,
але датована 14.08.2002 року,
тобто за часом раніше за укладення спірного договору дарування,  що викликає у суду сумніви у її
достовірності. Крім того надана позивачем розписка від 14.08.2002 року не
посвідчена нотаріально,  як того вимагає
стаття 227 ЦК УРСР,  зміст її не
відповідає вимогам статті 224 ЦК УРСР стосовно прав та обов'язків сторін
договору купівлі-продажу,  а саме не
містить в собі обов'язку продавця передати будинок у власність покупцеві та
обов'язок покупця прийняти у власність такий будинок. Позивач також не надав
доказів того,  що відповідачка ОСОБА_6
ухилялася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу,  а навпаки,
виходячи із пояснень позивача у судовому засіданні,  відповідачка ОСОБА_6 уклала нотаріально
посвідчений договір дарування будинку замість договору купівлі-продажу саме на
прохання позивача,  який таким чином
ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового
будинку.  За змістом ч. 2  ст.  47
ЦК УРСР законом
надано право звертатися до суду з вимогою про визнання угоди дійсною саме
стороні,  яка є добросовісною та не
ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. Оскільки саме позивач ухилився
від нотаріального посвідчення договору дарування будинку,  на думку суду,  він не має права звертатися до суду з вимогою
про визнання угоди дійсною,  а закон не
стоїть на захисті його інтересів при вирішенні даного питання.

Крім
того,  виходячи із змісту статей 47,  48,
ч.2  ст.  58 ЦК
УРСР та пунктів 14,  17 Постанови Пленуму
ВСУ «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978
року № З (з наступними змінами і доповненнями) при визнанні угод
недійсними,  застосовуються
наслідки,  передбачені  ст.  48
ЦК УРСР,  а саме повернення сторін у попередній стан,  а тому з позовом про визнання угод недійсними
можуть звертатися до суду лише сторони угоди,
а позивач не є стороною угоди.
Таким чином,  вимоги позивача про
визнання недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1,  укладеного між відповідачами,  посвідченого приватним нотаріусом
Бериславського районного нотаріального округу Бабченко М.  Д.,  про що зроблено запис в реєстрі за № 1069,  про визнання дійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 від 14.08.2002 року,
укладеного між позивачем та відповідачкою ОСОБА_6,  а також вимога про визнання за позивачем
права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню за їх
необґрунтованістю та безпідставністю.

Показання
свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11
про те,  що позивач позичав гроші
для придбання житлового будинку АДРЕСА_1 і що саме позивач придбав даний
будинок не приймаються судом до уваги,
оскільки за статтею 59 ЦПК України,
на підставі п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 28.04.1978 року № З (з
наступними змінами і доповненнями) ціна та інші істотні умови договору
укладеного в простій письмовій чи нотаріальній формі не можуть бути
встановленими на підставі показань свідків,
крім випадків кримінально караних діянь.
Згідно статті 76 ЦК
УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого
права.  Позивач підписав був присутній
при укладанні спірного договору 15.08.2002 року,  нотаріусом сторонам та позивачу були
роз'ясненні юридичні наслідки вчинюваного договору дарування,  і з цього дня позивач дізнався або повинен
був дізнатися про порушення свого права.
Згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003
року) до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним,  право на пред'явлення якого виникло до
01.01.2004 року,  застосовується позовна
давність,  встановлена для відповідних
позовів законодавством,  що діяло  раніше. За статтею 71 ЦК УРСР загальний строк
для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки

Трирічний
строк позовної давності для звернення до суду з подібним позовом сплив ще 15
серпня 2005 року,  а позивач та його
представник не навели суду поважних причин пропуску строку позовної давності,  оскільки у позивача не було перешкод,  починаючи з наступного дня після укладення
спірного договору дарування звернутися до суду з даним позовом,  а його посилання на ті причини,  що він чекав від відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 розрахунку за
будинок і тому не звертався до суду з позовом,  на думку суду є неповажними.

Враховуючи
наведене,  суд не вбачає поважних причин
пропуску строку звернення до суду та підстав для його поновлення.

У
відповідності до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до
договорів,  що були укладені до 01 січня
2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України,  застосовуються правила цього кодексу щодо
підстав,  порядку і наслідків зміни або
розірвання договорів окремих видів незалежно віддати їх укладення.

Тобто
позовні вимоги про визнання договору недійсним повинні ґрунтуватися на нормах
законодавства,  що діяло на момент
укладення договору,  а саме на нормах ЦК УРСР (1963
року).

Позивач
обґрунтував свої вимоги нормами ЦК
України,  що є помилковим.

У
відповідності до  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами,  які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін
та інших осіб,  які беруть участь у
справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно
ч. 2  ст.
59 ЦПК України обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок по
доказуванню обставин,  викладених у
позові лежить саме на позивачу.

Інших доказів в
підтвердження обставин,  викладених у
позові,  позивачем не надано.

Оспорюваний
договір дарування повністю відповідав вимогам чинного законодавства України на
момент його укладання,  власник жилого
будинку (відповідачка ОСОБА_6) розпорядилася своїм майном згідно наданих їй
законом прав,  позивач та його
представники не довели протилежного та не навели в якості підтвердження своїх
тверджень належних та допустимих доказів,
строк позовної давності на момент звернення позивача до суду сплив,  а тому в суду відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.  41
Конституції України,  Законом України
«Про власність»,   ст.   ст.
9-12,  41-44,  58-59,
227,  243-244,  375,
376 ЦК УРСР,   ст.   ст.
256-268,  Прикінцевими та
перехідними положеннями ЦК
України,   ст.  ст. Ю,
11,  57-66,  209,
212-215,  ЦПК України,  суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про поновлення
строку звернення до суду за захистом своїх прав,  визнання договору дарування недійсним,  визнання дійсним договору
купівлі-продажу,  визнання права власності
на житловий будинок

На
рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути
подано протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо заяву про апеляційне оскарження не було
подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана у
встановлений строк,  рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.