Справа № 2-3347/2005р.;2-171/2006
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

02
жовтня 2007 року Крюківський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в складі: головуючого - судді Хіневича
В.І.,  при секретарі - Бучинській І.М. ,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Кременчуці цивільну справу за позовом
фізичної особи -ОСОБА_1 до фізичної особи - ОСОБА_2,  юридичної особи -Управління
житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради
Полтавської області,  з участю третьої
особи -юридичної особи КГЖЕП « Придніпровське»,
про визнання приватизації квартири недійсною,  визнання свідоцтва про право власності
недійсним та визнання права на житлову площу,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Управління житлово-комунального
господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області про
визнання приватизації квартири недійсною,
визнання свідоцтва про право власності та визнання права на житлову площу.

На
обґрунтування своїх вимог позивач вказав,
що 12.09.1947 року його мати - ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_4 уклали
шлюб,  що підтверджується свідоцтвом про
укладання шлюбу НОМЕР_1. Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1.Згодом шлюб було
розірвано і батько проживав окремо. В 1959 році батько попрохав матір ,  щоб позивач перейшов жити до нього,  оскільки йому мають надати квартиру .В той
час у батька вже була інша сім»я. Деякий час він проживав у батька і останньому
була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
в ордері на отримання житла був вписаний і він. Згодом проживати з
мачухою він не міг і повернувся жити до матері. Спілкування з батьком не
припиняв,  але оскільки є інвалідом
дитинства,  то часто спілкуватися з
батьком не мав змоги. Батько мав доньку - відповідачку ОСОБА_2,  яка проживала разом з ним.  З лютого 2000 року по липень 2001 року він
хотів прописатися в спірній квартирі,
батько і сестра не заперечували ,
але сестра попрохала зачекати ,
оскільки її чоловік знаходився під слідством і коштів і так не
вистачало,  і при цьому ще втратять пільги
по сплаті комунальних платежів. Статтею 5 Закону України « Про приватизацію
державного житлового фонду» та статтею 6 Житлового Кодексу України
передбачено,  що право на приватизацію
має наймач та члени його сім»ї,  тобто і
він особисто.

В
судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав викладених в
позові,  прохав позов задовольнити та
визнати приватизації квартири недійсною,
визнати свідоцтво про право власності недійсним та визнати його право на
житлову площу ,  при цьому вказавши,  що своїми навмисними діями відповідач не
прописала його в спірній квартирі та всіляко перешкоджала йому в цьому ,  хоча його батько ОСОБА_4 був згоден прописати
його,  при тому ,  що діти відповідача були прописані в спірній
квартирі в 2001 році після смерті батька,
який був квартиронаймачем і тільки в 2004 році був переоформлений
особовий рахунок з померлого на доньку відповідачки. ОСОБА_6 в 2004 році.

Відповідач
позов не визнала,  вказала,  що квартира була приватизована в 2004
році,  тобто через три роки після смерті
батька позивача,  а до цього вона
перебувала у комунальній власності. Позивач в оспорюваній квартирі ніколи не
був зареєстрований,  не проживав,  в приватизації участі не брав і свої кошти не
вносив , крім того,  спірна квартира була
приватизована тільки нею та її дітьми - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Крім того,  позивач участі в утриманні квартири ніколи не
брав,  витрати за комунальні послуги
здійснювала лише вона та померлий ОСОБА_4 за власні кошти. Крім того,  позивач ніколи не виявляв бажання прописатися

2

в спірній
квартирі і такі питання ніколи не стояли .Вона та інші члени її сім»ї ніколи не
перешкоджали позивачу спілкуватися з батьком ,
однак позивач сам всього кілька разів приходив до батька за весь час їх
проживання в спірній квартирі.

Відповідач
-Управління житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської
ради Полтавської області просить позов ОСОБА_1 відхилити та по суті позовних
вимог . повідомили,  що відповідно до
розпорядження № 19884/1 від 12.08.2004 року квартира АДРЕСА_1 була
приватизована трьома особами - ОСОБА_6,
ОСОБА_2 та ОСОБА_7,  які на той
час були зареєстровані наймачами квартири. Згідно довідки КГЖЕП «
Придніпровське» позивач ніколи не був прописаний ( зареєстрований) у спірній
квартирі.

Третя особа - КГЖЕП « Придніпровське» в судове засідання свого представника
не направило,  але направив суду заяву
про розгляд справи без участі їх представника. По суті позову ОСОБА_1
повідомили,  що позовні вимоги позивача
не підлягають задоволенню на тих підставах,
що в позовній заяві ОСОБА_1 визнає певні обставини,  а саме ,
що шлюб між його батьком та матір»ю був фактично до 1959 року і з того
часу батько проживав окремо. В 1959 році на прохання батька ,  з метою допомоги в отриманні двокімнатної
квартири він тимчасово переїхав проживати до батька,  але згодом ,
через неможливість спільного проживання повернувся до матері,  де і проживав до теперішнього часу.
Згідно  ст. 5 Закону України « Про
приватизацію державного житлового фонду» та
ст. 6 Житлового Кодексу України право на приватизацію мають члени сім»ї
наймача,  які постійно проживають разом у
квартирі і ведуть спільне господарство. Таким чином ,  позивач не має права на приватизацію спірної
квартири лише з тих підстав,  що був
вписаний в ордер та є сином померлого та інвалідом з дитинства.

Свідок
ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила ,
що батько позивача скаржився їй,
що у нього забирають гроші і кілька разів їй не відкривали двері,  коли вона приходила до ОСОБА_4,  також відповідач не пускала і інших родичів.Вона
знає,  що родичі прохали відповідача
прописати позивача у спірній квартирі,
але остання шляхом обману не прописувала.

Вислухавши
думку сторін,  представників
сторони,  адвоката ,  дослідивши докази судом встановлені наступні
факти,  які в порядку  ст.  61
ЦПК України не підлягають доказуванню:

Позивач
ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_4.,  що
підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 27.08.1948 року ,  виданого Крюківським райЗАГСом , реєстр №
174. За твердженнями позивача,  що не
заперечувалось відповідачем та іншими учасниками процесу ОСОБА_4 по ордеру на
початку 1950 років отримав кімнату в кв. АДРЕСА_2,  в якій також проживав і позивач. В 1952 році
по ордеру батько отримав кв.№13 в тому ж будинку,  в якій він проживав деякий час.  Однак ,
за категоричними ствердженнями позивача вказані ордери були оформлені
особисто на ОСОБА_4 і в них більше нікого не було вписано з інших членів
сім»ї,  в тому числі і позивача.
Враховуючи думку позивача про недоцільність направлення даного запиту ,  так як вказані документи не мають відношення
до справи та відповідь виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про
відсутність у виконкомі та в міському архіві вказаних документів ,  суд вважає встановленим факт видачі вказаних
ордерів тільки на ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 помер,  що підтверджується
свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 06.07.2005 року ,  виданого Центральним відділом РАЦС
Кременчуцького міського управління юстиції , реєстр № 1867.

Згідно
довідки про виписку з домової книги та про склад сім»ї КГЖЕП « Придніпровське»
575 від 13.04.06 року в спірній квартирі з 1952 року були прописані ОСОБА_4 та
ОСОБА_9,  які померли відповідно
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4,  а
відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі прописана з 1975 року .Згідно відповіді
КГЖЕП « Придніпровське» № 474 від 10.05.07 р. доньки відповідача -
ОСОБА_6,  1984 року народження та
ОСОБА_7,  1980 року народження були
зареєстровані в спірній квартирі разом з матір»ю ОСОБА_2 в 1996 році,  квартиронаймачем був ОСОБА_4,  який знятий з реєстрації в зв»язку зі смертю
ІНФОРМАЦІЯ_5. Особистий рахунок був переведений на ОСОБА_6 згідно заяви
заінтересованих осіб від 24.06.2004 року. ОСОБА_7 знята з реєстрації 12.07.2005
року згідно своєї заяви.

Згідно
відповіді УЖКГ Кременчуцької міської ради № 521 від 27.08.2007 року
відповідачкою на підставі наданих документів,
розпорядженням органу приватизації №19884/1 від 12.08.2004 року,  спірна квартира передана у спільну сумісну
власність відповідачці та неповнолітнім
донькам  ОСОБА_6 та  ОСОБА_7.,
які  постійно

проживали
та були прописані в спірній квартирі . Згідно довідки КГЖЕП « Придніпровське»
позивач ніколи не був прописаний ( зареєстрований) у спірній квартирі.
Відповідно до  ст. 5 Закону України « Про
приватизацію державного житлового фонду та Порядку передачі квартир ( будинків)
у власність громадян,  затвердженого
Держжитлокомунгоспу № 56 від 15.09.2992 року ,
житло шляхом його приватизації передається у власність громадян України
,  які постійно проживають у квартирі (
будинку) або за якими зберігається право на житло. Відповідно до  ст. ст63, 65 Житлового Кодексу України
користування жилими приміщеннями в будинках державного житлового фонду
здійснюється на підставі договору найму. Вселення осіб у займане приміщення
здійснюється у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї.
Відомості про те,  що у квартирі АДРЕСА_1
на час її приватизації проживає у якості члена сім»ї наймача ОСОБА_1 до
Управління не надходили та не підтверджені доказами.

Суд
приймає до уваги той факт,  що позивач
звернувся до суду з позовом про визнання приватизації квартири недійсною,  визнання свідоцтва про право власності
недійсним та визнання права на житлову площу тільки в серпні 2006 року,  тобто через три роки після проведення
приватизації

При цьому суд звертає увагу на той факт,
що згідно позовної заяви про визначення додаткового строку прийняття
спадщини від 26.08.05 року позивач про смерть батька взнав тільки в лютому 2005
руці,  тобто через 3 роки 6 шість місяців
після смерті,  що свідчить про те,  що позивач не мав постійного спілкування з
батьком весь цей час і таким чином,  суд
вважає його показання в частині постійного спілкування з батьком та догляду за
ним такими,  що не відповідають дійсності
. Дана позовна заява була залишена без руху і в подальшому повернута позивачу.

Також,  суд критично оцінює показання позивача про
негативне ставлення відповідачки та її сім»ї до батька,  так як в судовому засіданні вказані факти не
буди доведені будь-якими доказами. Аналогічним чином суд критично оцінює
пояснення позивача в частині вставлення перешкод відповідачкою та її сім»єю в
спілкуванні останнього з батьком,  як не
доведені в судовому засіданні.

Також,  суд критично оцінює пояснення позивача в
частині того,  що відповідач перешкоджала
йому у реєстрації в спірній квартирі,
так як будь - яких заяв до КГЖЕП « Придніпровське» про прописку(
реєстрацію) позивачем не подавалась,  як
і не подавалась відповідна заява в орган місцевого самоврядування та про
наявність спору про житло в орган приватизації,
з урахуванням того,  що за
поясненнями позивача батько,  який був
відповідальним квартиронаймачем , не заперечував проти його прописки (
реєстрації) в спірній квартирі і таким чином не існувало будь-яких об»єктивних
перешкод здійснити реєстрацію.

Суд
критично оцінює показання свідка ОСОБА_5 на тій підставі,  що остання,
за її ж свідченнями приходила до ОСОБА_4 без будь -якого попередження
відповідача та членів її сім»ї в денний час,
коли останні знаходилися на роботі та на навчанні. Інші свідки,  в тому числі родичі,  які б підтвердили вказані факти в судові
засідання не з»явилися .

Згідно
відповіді виконкому Кременчуцької міськради №01-42/5319 від 01.10.07 р. будь
яких документів про надання ордеру на спірну квартиру у виконкомі та міському
архіві не знайдено. Враховуючи ствердженням позивача про те,  що батько отримував ордер на кімнату в кв. №
28 та на квартиру № 13 особисто на своє ім»я і в даних ордерах не були вписані
інші члени сім»ї,  в тому числі сам
позивач . Таким чином,  позивач не надав
суду доказів того,  що спірну квартиру
батько отримав завдяки йому,  як члену
сім»ї батька та інваліду дитинства.

Суд
вважає безпідставними посилання позивача на те,
що відповідач ,  не являючись
відповідальним квартиронаймачем після смерті батька прописала в спірній
квартирі своїх доньок на тій підставі,
що згідно  ст.  ст. 63- 65 Житлового Кодексу України
відповідач ,  як член сім»ї наймача
,  яка проживала разом з ним користується
нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки,  що випливають з договору найму і фактично
після смерті ОСОБА_4 відповідач була квартиронаймачем,  так як вона сплачувала всі необхідні виплати
по комунальним послугам та виконувала умови договору з відповідними
організаціями по утримуванню спірної квартири.

У
відповідності до п.1 ч.2,  п.4  ст. 5, п.2
ст. 8 ЗУ „ Про
приватизацію державного житлового фонду „ № 2482 від 19.06.1992 року в редакції
,  що діяла на час прийняття рішення про
приватизацію спірної квартири,  право на
приватизацію квартир мали члени сім'ї наймача,
які постійно проживали в цій квартирі разом з наймачем або за якими
зберігалося право на житло. Таким чином ,
право на приватизацію спірної квартири мали виключно відповідач та
ОСОБА_6 та ОСОБА_7  ,  які постійно проживали та були прописані в
спірній

4

квартирі. Право
на приватизацію є особистим правом громадянина і власність,  набута в процесі використання даного права є
його приватною власністю і використовується на власний розсуд.

Згідно  ст. .41 Конституції України право власності
набуваеться в порядку,  визначеному законом
і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Крім
того,  суд бере до уваги,  що позивач за період з 2001 року по 2005 рік
з позовами про порушення його житлових прав ,
а саме ,  що відповідач не хотіла
його прописати в спірній квартирі не знайшов підтвердження,  оскільки відсутні докази звернення позивача
до суду.

Таким
чином,  квартира АДРЕСА_1 12.08.21004
року належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2,  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,  яка в послідуючому була відчужена за
договором купівлі-продажу від 03.09.2004 року.

Враховуючи
викладене,  суд приходить до
висновку,  що позов є необгрунтованим та
задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст. 41 Конституції України,   ст.
ст.  10,  11,
60,  79,  88,
209,  212, 213, 215 ЦПК
України;   п. 1 ч.2,  п.4
ст.  5,  п.2
ст.  8 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду" № 2482 від 19.06.1992 року;  ст.
ст. 63-65,  71 Житлового Кодексу
України в редакції від 6.05.1993 року ;
ст. 345 Цивільного Кодексу України,
суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1
в задоволенні позову до ОСОБА_2 -відмовити

На
рішення суду може бути подана заява про апеляційне оскарження до Апеляційного
суду Полтавської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.