Справа № 2а-76/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

м. Ковель                                                                                                                 25
липня 2007 р.

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді      Шаруновича В.В.,

за участю секретаря             Спасюк
К.В.,

прокурора                             Бородчук
О.В.,

ОСОБА_1,

представника  ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом Ковельського міжрайонного
прокурора в інтересах ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ковельської міської ради
про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ковельський
міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом, в інтересах ОСОБА_1 до
виконкому Ковельської міської ради яким просить зобов'язати відповідача надати
ОСОБА_1
житлове приміщення в якому вона проживала раніше, або ж
рівноцінне ньому, посилаючись на те, що ОСОБА_1 разом з Батьками проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1а після
смерті батьків неповнолітня ОСОБА_1 вибула до опікуна, а після закінчення школи
продовжила навчання в школі-інтернаті, після закінчення, якої має право
посилитись у раніше займане нею приміщення. Однак дане приміщення за нею не
збережено і надано іншій сім'ї, а тому для захисту прав ОСОБА_1 прокурор звернувся до суду.

В
судовому засіданні прокурор свої позовні вимоги уточнив, та просить зобов'язати
відповідача надати ОСОБА_1 житло в якому вона проживала, або рівноцінне, однак це повинно бути окреме
приміщення.

ОСОБА_1 позов підтримала та просить надати їй не ліжко-місце в
гуртожитку, а окрему кімнату таку ж в якій вона проживала раніше.

Представник
відповідача позову не визнала та зазначила, що ОСОБА_1 видавався ордер на ліжко-місце в гуртожитку і відповідно
вони таке місце повинні надати їй, а не окрему кімнату, і така можливість є на
сьогоднішній день.

Суд,
заслухавши показання сторін, свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши
надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом
встановлено, що підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується
сторонами, що ОСОБА_1 будучи
неповнолітньою проживала в гуртожитку в ІНФОРМАЦІЯ_1, який належав ВАТ
«Ковельський

м'ясокомбінат»,
а в зв'язку зі смертю батьків залишилась сиротою та вибула з даного місця
проживання до опікуна, де закінчила загальноосвітню школу та продовжила
навчання в школі-інтернаті та професійно технічному училищі, яке на час
розгляду даної справи закінчила. Відповідно до рішення Ковельської міської ради
даний гуртожиток було передано в комунальну власність м. Ковеля, а кімната в
якій проживала ОСОБА_1 з сім'єю, до передачі гуртожитку у власність міста
Ковеля була заселена іншою сім'єю.

Відповідно
до п.3 ч.3 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або ч.1енів
його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле
приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або ч.1енами його сім'ї
понад шість місяців у випадках поміщення дитини на виховання в дитячий заклад,
до родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх частині)
залишилися проживати інші ч.1ени сім'ї.

Якщо з
будинку, квартири (їх частини) вибула дитина і ч.1енів її сім'ї не залишилося,
це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення
строку перебування дитини у дитячому закладі, або до досягнення нею повноліття
і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до
закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм
власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та
соціальної реабілітації, а також, в професійно-технічних чи вищих навчальних
закладах, або до закінчення строку служби у ЗС України та інших військових
формуваннях.

Отже,
суд вважає, що за ОСОБА_1 відповідно до вищенаведеного повинно було бути
збережено кімнату, в якій вона проживала, оскільки аналіз вищезазначеної норми
дає можливість зробити висновок, що зберігається жиле приміщення - а жилим
приміщенням, з якого вибула ОСОБА_1, була кімната в гуртожитку. Однак дана
кімната була надана іншій сім'ї не за договором оренди, а на постійній основі,
що не заперечується сторонами, а тому суд вважає, що право ОСОБА_1 порушене і підлягає захисту.

А тому
суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині
зобов'язання відповідача надати окрему кімнату в гуртожитку.

При
цьому суд виходить з того, що позов в частині зобов'язання відповідача надати
житло в якому ОСОБА_1 проживала не
може бути задоволений, оскільки в даному житлі проживає інша сім'я, а питання
виселення останньої в позові не ставиться, а згідно вимог ЖК України не
допускається вселення особи в житло яке займане іншими особами, тим більше, що
суд прийшов до висновку про необхідність надання ОСОБА_1 окремої кімнати.

Також
судом не приймається до уваги, твердження представника відповідача, про те, що
відповідальність за незбереження житла покладається на попереднього власника
гуртожитку, оскільки, саме він вселив іншу сім'ю в спірне жиле приміщення, а
тому вони не зобов'язані надавати окрему кімнату, оскільки згідно ч.ч. 1,2 ст.
32 ЗУ
«Про забезпечення організаційно-правових умов соціального
захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, за дітьми
сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами із
їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками,
рідними, тощо до влаштування у відповідні заклади. Місцеві державні
адміністрації органи місцевого самоврядування (за місцем проживання дітей до їх
влаштування у відповідні заклади) несуть відповідальність за збереження
зазначеного житла і повернення його дітям-сиротам... після звернення їх
перебування у відповідному закладі».

Отже,
незважаючи на те, що гуртожиток раніше належав іншому власнику, а не
відповідачу, саме відповідач повинен нести відповідальність за незбереження
житла і його обов'язок забезпечити ОСОБА_1 житлом аналогічним, яким вона
користувалась раніше, оскільки вона після навчання повертається на попереднє
місце проживання.

Керуючись
ст.
ст. 10, 57, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.
71 ЖК
України, ст. 32 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов спеціального
захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», суд,

ВИРІШИВ:

Позов Ковельського міжрайонного прокурора задовольнити.

Зобов'язати
виконкомом Ковельської міської ради надати ОСОБА_1окрему кімнату в гуртожитку в
межах міста Ковеля.

Стягнути
з виконкому Ковельської міської ради в користь держави 8,50 грн. держмита та
7,50 грн. за ІТЗ судового процесу в Ковельському міськрайонному суді.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської
області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.