Головуючий у першій інстанції Катаева Е.В.                                          Справа №22ц-465707
Доповідач Ващенко Л.Г.                                                                            Категорія 12 ЦП
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 року                                                                                                        м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Фадєєнко А.Ф., Вадовської Л.М.

при секретарі -
Повар О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5,Управління житлово-комунального господарства
(далі-УЖКГ) Одеської міськради,треті особи: Гребенюк Ірина Миколаївна,Сімонова
Ольга Юріївна, Рада опіки та піклування Суворовської районної адміністрації про
визнання недійсними довіреності договору купівлі-продажу розпорядження про
видачу дубліката свідоцтва про право власності та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

25.04.2003 року,
ОСОБА_1, в
інтересах ОСОБА_2, звернулась
із позовом про виселення ОСОБА_4 та членів її сім'ї з квартири АДРЕСА_1.

Уточнивши
вимоги,представник позивача просила визнати недійсними довіреність від
10.01.2003 року на прізвище ОСОБА_5, договір купівлі-продажу квартири від
03.02.2003 року,розпорядження органу приватизації №43 від 21.01.2003 року про
видачу дублікату свідоцтва про право власності на спірну квартиру
,зазначаючи,що ОСОБА_2 був
власником квартири АДРЕСА_1 і ця квартира 03.02.2003 року продана на підставі
довіреності ОСОБА_6,якого він не уповноважував на продаж квартири відповідачці
ОСОБА_4 Оскільки відчуження квартири відбулося поза волі власника квартири,
представник просила позов задовольнити.

Відповідачі: ОСОБА_4,ОСОБА_5 позов не визнали.

Відповідачі: ОСОБА_3,представник УЖКГ Одеської міськради участі у судовому засіданні
не приймали.

Треті особи: нотаріус Сімонова О.Ю.,Гребенюк І.М. позов
не підтримали.

Представник
третьої особи - Ради опіки і піклування Суворовської районної адміністрації
участі у судовому засіданні не приймав.

Рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси від 27.06.2007 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду
скасувати,справу повернути   на   новий
розгляд, посилаючись    на    порушення
норм   матеріального   і

2

процесуального права.

У засіданні
колегії суддів: представник ОСОБА_2
скаргу підтримала, ОСОБА_4 І ОСОБА_5 та їх представник скаргу не визнали;
ОСОБА_3,представники УЖКГ і ради опіки та піклування Суворовської районної
адміністарації,Сімонова О.Ю.,Гребенюк І.М. у судове засідання не з'явились.

Рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд на
підставі п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України.

ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, просила визнати
недійсними: довіреність від 10.01.2003 року на представництво ОСОБА_3 інтересів
ОСОБА_2;договір
купівлі-продажу від 03.02.2003 року квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 і
ОСОБА_4,який підписав ОСОБА_3,що діяв від імені ОСОБА_2розпорядження УЖКГ виконкому Одеської міськради №43 від 21.01.2003 року про видачу дублікату
свідоцтва про право власності та виселити ОСОБА_4,ОСОБА_5 разом з
неповнолітнім ОСОБА_7 зі спірної квартири з тих підстав,що ОСОБА_2 квартиру не
продавав,довіреність ОСОБА_3 на продаж квартири не видавав,відчуження квартири
сталося проти його волі.

З матеріалів справи вбачається,що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності №1072 від 10.07.2000
року. (а. с.

Згідно постанови
від 25.02.2003 року, Суворівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській
області,порушена кримінальна справа по факту шахрайських дій щодо продажу
спірної квартири (а.1 кримінальної справи № ).

05.06.2003 року, у якості свідка по кримінальній справі допитана ОСОБА_8, яка
,зокрема,пояснювала,що спірне жиле приміщення було надано їй і її чоловіку-ОСОБА_2
,з яким вона знаходиться у шлюбі з 1957 року,у будинку ЖБК,члєнами якого вони
були обидва,у подальшому,вона разом з чоловіком виплатила пайові внески за цю
квартиру,а у 2000 році на чоловіка видано свідоцтво про право власності
(а.167,168 кримінальної справи). Зазначені обставини підтвердив і ОСОБА_2,допитаний у
якості свідка по цій кримінальній справі 05.06.2003 року.

ОСОБА_8 до участі у
справі судом першої інстанції не залучена, хоча рішення суду впливає на її
права як співвласника спірної квартири,оскільки квартира придбана у власність у
період шлюбу з ОСОБА_2

Відповідно до п.
4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд,якщо суд вирішив питання про права та обов'язки
осіб,які не брали участь у справі.

Зважаючи на
викладене, рішення суду першої інстанції не може залишатись без змін і підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Відмовляючи у
позові, суд у рішенні зазначив, що особа, яка від імені ОСОБА_2 підписала
зазначені довіреність та договір купівлі-продажу,до цього часу не встановлена^
кримінальна справа постановою слідчого від 27.11.2004 року зупинена до
встановлення особи, яка скоїла злочин.

Аналізуючи
законодавство, що регулює спірні правовідносини, а саме: ст.ст.48,49 Закону
України "Про власність",ст.ст.86,145 ч.1 ЦК України у
редакції 1963 року,суд першої інстанції вказав,що ОСОБА_2,у передбаченому
законом порядку,01.09.2000 року уклав строком на два роки договір найму
спірного жилого приміщення з громадянином Афганістану ОСОБА_9,строк дії якого був
продовжений до 01.09.2004 року і ця
обставина, на думку суду,свідчить про те,що спірна квартира вибула із володіння
позивача,власника спірної квартири,за його волею і з його відома.

Тому, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_2 не вправі
витребувати спірну квартиру у добросовісних набувачів ОСОБА_4,які не знали і не
повинні були знати,що особа,яка діяла від
імені власника,володіє майном незаконно,але він має право,відповідно до   ст.440
ЦК  України  у  редакції
1963   року,при   встановленні   особи,яка
провела

3

відчуження майна за відсутності на це права,пред'явити
вимоги до цієї особи про стягнення вартості відчуженого майна,завданих збитків
та шкоди.

З такими
висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони зроблені з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

У суді були
заявлені вимоги з тих підстав, що ОСОБА_2 не
видавав ОСОБА_3 довіреність на відчуження квартири,квартира вибула з його
власності проти його волі.

На підтвердження
цього, ОСОБА_2
послався, зокрема, на висновок експерта
№1305302 від 26.11.2004 року по матеріалам кримінальної справи (кримінальна справа
№ ) про те,що рукописний запис,а також підпис від його імені на
другому примірнику довіреності від 10.01.2003 року виконані не ним,а іншою особою.

Доводи позивача,
що мають суттєве значення для правильного вирішення справи,а також висновок
експерта,суд першої інстанції,всупереч ст.ст. 60,179,189,212 ЦПК
України,належним чином не дослідив,результати оцінки доказів у рішенні не
навів,як не навів мотиви відмови у прийнятті належних доказів.

Рішення суду не містить висновку,з посиланням на норми матеріального права,
про те, чи свідчить укладення договору найму у встановленому законом порядку,що
воля власника ,під час укладення такого договору була спрямована саме на
відчуження своєї власності.

Крім того, суд у
рішенні зазначив, що відмовляє у позові про визнання недійсним недійсним
дублікату свідоцтва про право власності,однак такі позовні вимоги ОСОБА_2 і
його представником у суді першої інстанції не заявлялись.

Приймаючи до
уваги, що встановлено порушення норм матеріального і процесуального
права,рішення суду підлягає скасуванню з поверненням справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.303,307ч.1п.5,311ч.1п.4,313,314,315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення
Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року -скасувати,справу
направити на новий розгляд до того ж суду, іншим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала
апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з моменту її проголошення.