Справа №
РІШЕННЯ

Ім'ям України

21.08.2007 року
Бориспільській міськрайорган суд Київської області в складі:

головуючого
судді:         Луценко М. О.

при
секретарі:                   Височин В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_3- про виселення з будинку
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя особа ОСОБА_3про визнання договору
дарування частково недійсним та визнання права власності на частину
домоволодіння,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з вимогами про виселення ОСОБА_2  з
будинку з тих підстав,  що придбавши від
громадянки ОСОБА_3. у
власність на підставі договору дарування житловий будинок по АДРЕСА_1 він не
може вільно розпоряджатись своєю власністю та використовувати будинок для
проживання своєї сім'ї,  оскільки там з
дозволу попереднього власника,  як
квартиронаймач проживає ОСОБА_2,  з яким
він в свою чергу договору найму житлового приміщення не вкладав і не отримує
від нього плати за комунальні послуги за проживання та який створює йому
суттєві перешкоди у використанні житлового будинку для проживання його сім'ї. В
добровільному порядку відповідач ОСОБА_2
не залишає помешкання.

В свою
чергу ОСОБА_2  звернувся до суду з
вимогами про визнання договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_1
громадянкою ОСОБА_3. громадянину ОСОБА_4
частково недійсним та визнання за ним права власності на 1/3 частину цього
домоволодіння з тих підстав,  що він за
згодою ОСОБА_3,  яка була володільцем
будинку,  був зареєстрований та проживав
у її будинку понад десять років і за цей час за власний рахунок здійснив
добудову до будинку,  значно розширивши
житлову та загальну його площу,  а також побудував
сарай,  що загалом збільшило загальну
площу домоволодіння.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та його представник свої позовні вимоги про виселення ОСОБА_2  підтримали,
а його зустрічні позовні вимоги не визнали та пояснили суду,  що він,
ОСОБА_1,  є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 21.03.2007 р. Вказаний договір нотаріально посвідчений
та відповідно зареєстрований. Будинок йому подарувала ОСОБА_3.,  яка з його згоди залишилась проживати
там.  Пізніше з'ясувалось,  що в цьому будинку залишився проживати
ОСОБА_2  зі своєю сім'єю. Він попередив
ОСОБА_2  про те,  що має намір разом з сім'єю вселитись в
будинок та попросив його виїхати з домоволодіння. ОСОБА_2 добровільно не
залишив помешкання,  чим створив суттєві
перешкоди у використанні житлового будинку для проживання його,  як власника,
та членів його сім'ї. Іншого житла в них немає. З цих підстав він
змушений звертатись в суд за захистом свого права власності на житловий
будинок,  шляхом виселення ОСОБА_2  Заявлені зустрічні вимоги ОСОБА_2  вважає безпідставними та необгрунтованими.

Відповідач
ОСОБА_2  та його представник в судовому
засіданні вимоги про виселення не визнали,
а свої зустрічні вимоги підтримали. ОСОБА_2  суду пояснив,
що він з 1996 року проживав у будинку по АДРЕСА_1 з дозволу
ОСОБА_3,  якій він належав. В надії на
те,  що після смерті ОСОБА_3 він успадкує
зазначене домоволодіння,  здійснив
добудову до будинку,  де розмістились всі
зручності та побудував сарай. Після того як його відносини з ОСОБА_3
погіршились,  він мав намір оформити на
себе право власності на ту частину домоволодіння,  яке він добудував ,  але не зміг цього зробити через відсутність
належних документів на перебудову на своє ім'я. Пізніше йому

2

стало відомо,  що
громадянка ОСОБА_3 оформила всі належні документи на домоволодіння як його
власник та подарувала будинок ОСОБА_1
Вважає цей договір дарування частково недійсним,  оскільки він має право власності на ту
частину нерухомого майна,  яку добудував
за власний рахунок,  що становить 1/3
частину від всього домоволодіння та просив суд визнати за ним право власності
на цю частину.

Третя
особа по справі ОСОБА_3 суду пояснила,
що вона була власником будинку по АДРЕСА_1 ,  Київської області,  який подарувала ОСОБА_1,  але продовжує проживати в ньому і на даний час.  Дійсно в її будинку на правах квартиранта
проживав та проживає зараз ОСОБА_2  За
час проживання він дійсно перебудував веранду до будинку та сарай,  що знаходиться на її земельній ділянці. Про
це вона його не просила,  але не була
проти та надала в розпорядження будівельні матеріали,  які мала та які залишались від старої
конструкції. Оскільки ОСОБА_2  проживав в
її будинку з своєю сім'єю тривалий час і ніяких коштів за це їй не платив,  вона сприймає його роботу як плату за
проживання і вважає,  що ОСОБА_2  права власності на будь-яку частку в
будинку,  що їй належав не має. Всі
документи на будинок та технічна документація була оформлена на неї. Власником
домоволодіння по АДРЕСА_1 на даний час вона вважає ОСОБА_1,  якому вона подарувала належний їй будинок разом з
господарськими будівлями та спорудами.

Вислухавши
пояснення сторін,  доводи їх
представників,  дослідивши та оцінивши в
сукупності інші докази по справі,  суд
прийшов до висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню,  а зустрічні вимоги
ОСОБА_2  задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Судом
встановлено,  що 21.03.2007 р. між
ОСОБА_3. та ОСОБА_1. було
укладено договір дарування житлового будинку (а.с. 7). Зазначений договір
посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу
та зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Відповідно до цього договору ОСОБА_3. подарувала,  а
ОСОБА_1 прийняв в дар домоволодіння по АДРЕСА_1. Це домоволодіння
належало ОСОБА_3на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно,  виданого Мирненською сільською радою
Бориспільського району Київської області,
яке зареєстроване в Бориспільському районному БТІ (а.с.  41, 42).

ОСОБА_1 після укладання
з ОСОБА_3. вищевказаного договору дарування зареєстрував своє право власності на
нерухоме майно,  яке одержав в дар.(а.с.
9).

З
довідки Мирненської сільської ради вбачається,
що в належному ОСОБА_1
житловому будинку по АДРЕСА_1 проживає та приписаний як квартирант
відповідач ОСОБА_2(а.с. 8).

З
пояснень сторін судом встановлено,  що ОСОБА_1 ,  одразу після переходу на нього права власності на
будинок,  попередив ОСОБА_2  про те,
що вказане житло необхідне йому для проживання і попросив останнього
добровільно звільнити будинок.

У
спірному будинку ОСОБА_2  почав проживати
з 1996 року з дозволу попереднього власника ОСОБА_3. та разом з членами своєї
сім'ї проживає в ньому на час розгляду справи в суді.

За час
свого проживання в будинку,  що належав
ОСОБА_3 ОСОБА_2  за погодженням з нею
виконував ремонтні та будівельні роботи вказаного будинку. Ці роботи
здійснювались без відповідної технічної документації, а тому вважаються
самочинними. Грошову плату за користування житлом ОСОБА_2  не здійснював.

З
технічної документації,  виготовленої
15.04.1991 р. вбачається,  що ОСОБА_3.
належав житловий будинок по АДРЕСА_1 . У лютому 2007 році компетентними
органами було внесено зміни в поверхневий план будинку,  а саме замість веранди включено прибудову
(а.с.  36, 37 ).

ОСОБА_2  суду не довів того факту,  що він за власний рахунок здійснив будівництво
частини будинку та сараю на земельній ділянці,
що належала ОСОБА_3.,  яка в свою
чергу заперечує про визнання за ним права власності на частину домоволодіння.
Про це також заперечує і новий власник та землекористувач ОСОБА_1

3

При таких умовах суд вважає,  що вимоги ОСОБА_2 про визнання договору
дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 частково недійсним та визнання за ним
права власності на 1/3 частину домоволодіння є безпідставними та
необгрунтованими. Також суд не вбачає правових підстав для задоволення
вищевказаних позовних вимог.

Встановлено,  що між попереднім власником будинку ОСОБА_3.
та ОСОБА_2  склались правовідносини, які
відповідають договору найму жилого приміщення,
укладеному на невизначений строк,
де ОСОБА_3. є наймодавцем,  а
ОСОБА_2  наймачем житла.

За
правилами  ст.  ст.
170,  168 ЖК України,  якщо договір найму жилого приміщення,  укладено на невизначений строк,  новий власник будинку (квартири) вправі
вимагати його розірвання,  якщо жиле
приміщення,  займане наймачем,  необхідне для проживання йому та членам його
сім'ї.

Разом з
тим,  суд вважає,  що ОСОБА_1
правомірно на підставі договору дарування володіє спірним
домоволодінням.  Його право
власності,  стосовно вільного
розпорядження та користування своїм майном,
обмежене неправомірними діями ОСОБА_2, який разом з сім'єю продовжує
проживати в цьому будинку і тим самим створює перешкоди для проживання в ньому
сім'ї власника.

У
відповідності зі  ст. 316 ЦК
України,  правом власності є право особи
на річ (майно),  яке вона здійснює відповідно
до закону за своєю волею,  незалежно від
волі інших осіб

Відповідно
до  ст.321 ч.1 ЦК України,  право власності є непорушним.  Ніхто не може бути протиправно позбавлений
цього права,  чи обмежений в його
здійсненні.

У
відповідності зі  ст. 391 ЦК України,  власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Згідно  ст. 383 ЦК
України та  ст. 150 ЖК України,  власник будинку має право використовувати
помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно
до  ст. 4 Закону України "Про
власність",  власник на свій розсуд
володіє користується і розпоряджається належним йому майном та має право
вчиняти щодо свого майна будь які дії,
що не суперечать закону,
зокрема,  передавати його
безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам.

Таким
чином,  суд приходить до висновку,  що право власності ОСОБА_1 на житловий
будинок підлягає захисту,  а тому слід
виселити ОСОБА_2з АДРЕСА_1

Враховуючи вищевикладене,  аналізуючи
та оцінюючи докази в їх сукупності,  на
підставі

ст. ст. 150,  168,
170 ЖК України,   ст. 316,  321,
383,  391 ЦК України,   ст. ст. 4,
48 Закону України

про власність,  керуючись  ст.
ст.  ст.  ст. 60-62, 212-215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити
ОСОБА_2з АДРЕСА_1

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2- відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 16 гривень
понесених судових витрат.