Справа №2-38/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2007
р.  Заводский
райсуд М. Запоріжжя в складі

судді:                    Марченко
Н.В.

при
секретарі:     Фурдак В. И.

Адвокатів
Христич,  Тютюнік

Розглянувши
відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 за участі третіх осіб без самостійних вимог - КП „ВРЕЖО
№4",  ВАТ „Запорізький
сталепрокатний завод" про визнання свідоцтва про право власності не
дійсним,  визнання права користування
квартирою,  та визнання втративши право користування
квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1 за участю третьої особи Відділу
громадянства та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ЗДУ УМВС України в
Запорізькій області про усунення перепон в здіснення права власності ,  виселення та виписку.

УСТАНОВИВ

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання свідоцтва про право власності частково не дійсним,  про визнання свідоцтва про право власності на
квартиру № 404 від 5.02.97 р. видане ОСОБА_2
ВАТ „Запорізький сталепрокатний завод" не дійсним,  визнання права користування квартирою за
ОСОБА_1, та визнання втратившим право користування квартирою ОСОБА_2.

В позові
ОСОБА_1 указав,  що він   постійно проживав АДРЕСА_1 разом зі своєю
матір'ю- ОСОБА_4 та батьком - ОСОБА_3.
Окрім них в цій квартирі, як наймач, був прописаний з І992року,  але не проживав

з
І987року дядько ОСОБА_2-віддовідач за цим позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_1
мати позивача , ОСОБА_4 померла і в квартирі фактично залишились проживати
тільки позивач та його батько-ОСОБА_3.

01.11.2005р.
позивач та його батько-ОСОБА_3 звернулись до Заводського районного суду М.
Запоріжжя з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа-КП ВРЕЖО №4 М.
Запоріжжя,  про зміну договору найму
жилого приміщення, квартири АДРЕСА_1. На попередньому розгляді справи
24.0І.2006р. позивачу стало відомо,  що
ця спірна квартира була одноособово приватизована відповідачем ОСОБА_2 , про що
свідчить свідоцтво №404 про право власності на житло від 5 лютого 1997р., видане
ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" згідно з наказом від
04.02.1997р. №4041 зареєстрованим Запорізьким міжміським бюро технічної
Інвентаризації у реєстрову книгу за № 268 р № 37866 від 20.02.1997р. Вчинена
приватизація порушила цивільні права відповідача.

2

Оскільки
на момент приватизації позивач був неповнолітнім і йому було всього 9
років,  то в силу  ст.26І, ч.5 ЦК України у разі порушення
цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається
від дня досягнення нею повноліття.

Оскільки
позивач народився 26 жовтня 1987р., то повноліття досяг 26 жовтня 2005р. І з
цього часу починається перебіг строку позовної давності.

Позивач
вважає свідоцтво про право власності на житло № 404 недійсним по наступним
підставам: - Як свідчить довідка ЖЕД №8 м. Запоріжжя від 09.02.2006р. позивач
разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 був прописаний постійно в квартирі АДРЕСА_1 з
моменту свого народження до 15.02.1988р. 15 лютого 1988р. позивач був виписаним
з цієї квартири,  а з 22 лютого 1988р. по
30.05.1996р. його було прописано з мамою в квартиру АДРЕСА_2,  в якій на той час були наймачами,  прописані та проживали його бабуся
ОСОБА_5,  дід ОСОБА_6 та неповнолітній
дядько позивача - ОСОБА_7. При цьому підставою для його та маминої виписки із
кв.АДРЕСА_1 та прописки по АДРЕСА_2 з'явилась заява від 05.02.1988р. складена
буцім-то від імені бабусі позивача ОСОБА_5 та підписаної невідомими особами.

Ні
ОСОБА_5, ні дід позивача ОСОБА_6 ніякої заяви до ЖЕД №8 про прописку на їх
житлову площу не подавали,  заяву не
писали і про наявність такої прописки не знали до теперішнього часу, а в
силу  ст.65 ЖК України така прописка та
вселення були можливі тільки виключно за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї наймача, що місця не мало.

Це
положення закону зазначене також в п, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.1985р. №2 /з послідуючими змінами/" Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування ЖК УкраМ

Крім
того,  ні позивач ні його мати ніколи в
кв.АДРЕСА_1 не проживали та в квартиру не вселялись. їх постійним місцем проживання
весь час була кв.АДРЕСА_1.За весь час прописки по АДРЕСА_2,  тобто з 22.02.88р. по 30.05.96р. квартирна
плата та плата за комунальні послуги в цій квартирі на позивача та його маму не
нараховувались,  що посвідчується
довідкою ЖЕД №8 від 09.02.06р. І нарахування проводились тільки на 3 особи -
бабусю ОСОБА_5, діда ОСОБА_6  та дядька
ОСОБА_7, що були прописані та фактично проживали в цій квартирі. Даний факт
посвідчується також копією особового рахунку на цю квартиру.

При
таких обставинах є очевидним,  що виписка
позивача із кв.АДРЕСА_1 та прописка в кв.АДРЕСА_2 була вчинена з порушенням
діючих норм Ж України і без наміру створення правових наслідків (в даному
випадку вселення та проживання) і в силу
ст.234 ЦК України
такий правочин є фіктивним,  а прописка
позивача в кв.АДРЕСА_2 з 22.02.1988р. по 30.5.1996р. є недійсною

Відповідно
до  ст. 236 ЦК України моментом
недійсності правочину визначається момент його вчинення, тобто з 22.02.1988р.

З
03.03.96р. по 03.03.97р. позивач з невідомих йому підстав був тимчасово
прописаний разом з батьками в кв.АДРЕСА_1. Ця тимчасова прописка також є
недійсною,  так як він з батьками з
моменту свого народження І до цього часу постійно проживав в кв.АДРЕСА_1 та
ніколи цієї квартири не покидав. Його постійна прописка в спірній квартирі

3

підтверджується
також копією поквартирної картки,
наданої ЖЕД №8, в якій вказано,
що він прописаний в кв.АДРЕСА_1 постійно з 26.10.1987р., тобто-з дня
народження.

Наявність
недісної тимчасової прописки позивача за період з 03.03. 1996р. по 03.03.1997р.
в кв.АДРЕСА_1 дозволила відповідачу ОСОБА_2
приватизувати цю квартиру 05.02.1997р. одноособово, без згоди відділу
опіки та піклування, чим були порушені його права на приватизацію,  хоч він був тоді неповнолітньою,  дитиною і згідно  ст.1, 8 ч.2 Закону України" Про
приватизацію державного житлового фонду» як постійно проживаючий мав право на
приватизацію цієї спірної квартири.

Згідно
ч.б  ст.203 ЦК України правочин,  що вчиняється батьками, не може суперечити
правам та Інтересам їхніх малолітніх дітей і в силу ч.1  ст.215 ЦК України підставою недійсності
такого правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які
встановлені ч.б цієї статті.

Як
передбачено  ст.5 Закону України
"Про приватизацію державного житлового фонду" до членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни,  які постійно
проживають в квартирі І згідно  ст.1 , ч,
2  ст.8 цього Закону право на приватизацію
квартири мають громадяни України, які постійно проживають у квартирі.

На час
приватизації квартири АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2  не проживав в 1987р., що підтверджується
актом. складеним ЖЕД №8 від 17.И.2005р. Згідно
ст.107 Ж України у разі вибуття наймача або члена його сім'ї на інше постійне
місце проживання така особа втрачає право користування жилим приміщенням з дня
вибуття. Оскільки ОСОБА_2  на час
приватизації постійно приживав по АДРЕСА_3, то він не мав права приватизувати
квартиру,  житловий орган не мав права
видавати йому документи на приватизацію квартири і ВАТ Запорізький
сталепрокатний завод" не мав права розглядати питання і приймати рішення з
приводу приватизації квартири ОСОБА_2.

Позивач
ж весь час постійно проживав в спірній квартирі,  ніяке інше житло взамін жилої площі у
квартирі він не отримав,  до цього часу
він не втратив право на користування квартирою,
а тому мав брати участь у приватизації квартири.

Однак,  у зв'язку з тим,  що по відношенню до нього в лютому 1988р. був
здійснений недійсний правочин стосовно виписки із кв.АДРЕСА_1 та прописки в
кв.АДРЕСА_2 та потім недійсний правочин стосовно фіктивної тимчасової прописки
з 03.03.96р. по 03.03.97р. в кв.АДРЕСА_1, то ці недійсні правочини позбавили
позивача , права приймати участь у приватизації квартири,  і він був позбавлений права власності навіть
на частку в квартирі,  позбавлений взагалі
будь-якого житла,  хоч постійно проживав
в спірній квартирі.

Відповідач
позов не визнав,  пред'явив зустрічний
позов в якому указав,  що спірна квартира
в 1973 році була отримана його батьком як працівником Запорізького
сталепрокатного заводу. В квартирі проживали батько та мати позивача,  а також позивач та його сестра ОСОБА_4, яка в
1988 році разом з неповнолітнім сином - ОСОБА_1 виписалась з квартири та
переїхала до свого чоловіка де оформила прописку.,  оскільки в їх сім'ї ставилось питання про
розширення та отримання додаткового житла. В 1994 році позивач оженився на
ОСОБА_4 та з 1994 по 19% рік виїжав на заробітки у Москву. В цей час в квартирі
проживала мати позивача та тимчасово проживала сестра разом з сім'єю. 3.10.96
сестра позивача ОСОБА_4 та її син ОСОБА_1 та супруг ОСОБА_3 Після приватизації квартири в березні

4

1997 року
позивач прописав сестру з сім'єю у квартиру та надав їм можливість проживати в
ній з умовою,  що вони повинні придбати з
часом собі інше житло.

23.04.01
померла сестра ОСОБА_2  - ОСОБА_4. З 2003
року у ОСОБА_2  виникла необхідність
розпорядитись своєю власністю у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1 і він
почав вимагати виселення відповідачів з квартири. Але до теперішнього часу
ОСОБА_1 продовжує проживати в квартирі та чинить перепони в користуванні цією
квартирою. Тому позивач просить зняти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з реєстрації за
адресою АДРЕСА_1 та висилити ОСОБА_1 з спірної квартири.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив,
що він постійно проживав в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Всі прописки
та виписки були вчинені незаконно в результаті чого він у неповнолітньому віці
був позбавлений права приватизації квартири.

ОСОБА_2  в суді пояснив,  що спірна квартира в 1973 році була отримана
його батьком як працівником Запорізького сталепрокатного заводу. В квартирі
проживали батько та мати позивача,  а
також позивач та його сестра ОСОБА_4,
яка в 1988 році разом з неповнолітнім сином - ОСОБА_1 виписалась з
квартири та переїхала до свого чоловіка де оформила прописку.,  оскільки в їх сім'ї ставилось питання про
розширення та отримання додаткового житла. В 1994 році позивача оженився на
ОСОБА_4 та з 1994 по 1996 рік періодично виїжав на заробітки у Москву. В цей
час в квартирі проживала мати позивача та тимчасово проживала сестра разом з
сім'єю. 03.03.96 сестра позивача ОСОБА_4 та її син ОСОБА_1 та супруг ОСОБА_3 були
тимчасово прописані у спірній квартирі за згодою ОСОБА_2 ,  що був квартиронаймачем,  та єдиною особою прописаною в спірній
квартирі. Прописка була тимчасовою,
оскільки житлові органи не дали згоду на постійну прописку по причині не
хватки житлової площі для постійної прописки. Після приватизації квартири в
березні 1997 року позивач прописав сестру з сім'єю у квартиру та надав їм
можливість проживати в ній з умовою,  що
вони повинні придбати з часом собі інше житло. 23, 04.01 померла сестра
ОСОБА_2  - ОСОБА_4. З 2003 року у
ОСОБА_2  виникла необхідність
розпорядитись своєю власністю у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1 і він
почав вимагати виселення відповідачів з квартири. Але до теперішнього часу
ОСОБА_1 продовжує проживати в квартирі та чинить перепони в користуванні цією
квартирою.

ОСОБА_6
суду пояснив ,  що його онук ОСОБА_7
ніколи не був прописаний та жив з ними по АДРЕСА_2.

Свідок
ОСОБА_8 в судовому засіданні 19.09.06 пояснила,
що про прописку онука вона в ЖЕУ ніколи не зверталась. Нарахування на
квартплату завжди було на трьох чоловік. Заяву про прописку онука та невістки
вона ніколи не писала.

Свідок
ОСОБА_9 в судовому засіданні 19.09.06 пояснила,
що ОСОБА_7 є її сусідом Жив і живе в квартирі АДРЕСА_1 і нікуди не
виїжав. ОСОБА_2 не проживав в спірній квартирі.

5

Свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні 19.09.06. пояснили,  що вони сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_6  за адресою АДРЕСА_2 та їм відомо,  що ОСОБА_7 ніколи з дідом та бабою в їх
будинку ніколи не жив.

Свідок
ОСОБА_12  в судовому засіданні 19.09.06
підтвердили,  що вона є сусідкою ОСОБА_7
та підтверджує,  що він з самого
нароження проживав в квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Свідок
ОСОБА_13 в судовому засіданні 25.04.07 підтвердила,  що її чоловік - ОСОБА_14  до їх свадьби у 1994 ропі постійно проживав у
квартирі свого батька по вул. . Союзній в м. Запоріжжя. Після цього вони їздили
до Росії на заробітки та проживали в квартирі на Союзній періодично в 1997 році
ОСОБА_14  приватизував квартиру. В
теперішній час ОСОБА_1 чинить перепони в користуванні квартирою

Свідок
ОСОБА_15 в судовому засіданні 25.04.07 підтвердила,  що до 1997 року її зять ОСОБА_14  проживав в квартирі по вул. ,  Сеченова,  а пізніш переїхав в її будинок на вул. .
Союзна. В теперішній час ОСОБА_1 чинить перепони в користуванні квартирою.

Свідок
ОСОБА_16 в
судовому засіданні 25.04.07 підтвердила,
що до 1997 року ОСОБА_14  проживав
в квартирі по вул. . Сеченова,  а пізніш переїхав в її будинок на вул. .
Союзна. В теперішній час ОСОБА_1 чинить перепони в користуванні квартирою.
Квартиру по вул. . Сеченова
отримав на роботі її покійний чоловік.

Свідки
ОСОБА_17 ,  ОСОБА_18,  ОСОБА_19 в судовому засіданні 03.05.07 пояснили,  що ОСОБА_1 в спірній квартирі проживав з
моменту заселення будинку і до 1997 року.

Представник
ЗМБТІ суду пояснила,  що право власності
на спірну квартиру було зареєстроване в ЗМБТІ 20.02.97 р. за зверненням
ОСОБА_1.

Треті   особи
-   відділ   громадянства   та
реєстрації   фізичних   осіб Заводського РВ ЗДУ УМВС України в
Запорізькій області,  КП „ВРЕЖО
№4",  ВАТ „Запорізький
сталепрокатний завод" в судове засідання не з'явились,  просять розглянути позов без їх участі про що
надіслали до суду заяви. Вислухавши сторони,
свідків,  спеціалістів,  дослідивши докази по справі,  суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі
третіх осіб без самостійних вимог - КП „ВРЕЖО №4",  ВАТ „Запорізький сталепрокатний завод"
про визнання свідоцтва про право власності
не дійсним,  визнання права
користування квартирою,  та визнання
втративши   право   користування   квартирою таким, що не підлягає задоволенню,
а  позов     ОСОБА_2
до  ОСОБА_3,  ОСОБА_1 за участю третьої особи Відділу
громадянства та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ЗДУ УМВС України в
Запорізькій області про усунення перепон в здісненні права власності ,  виселення та виписку таким ,  що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Квартира
за адресою АДРЕСА_1 була отримана батьком ОСОБА_2.  - ООСОБА_20 на Запорізькому

6

метизному заводі згідно ордера №4452 від 03.07.73р. ,  що підтверджено договором найму квартири від
29.12.79 р. (а.с.  77). В цьому ж ордері
указано ,  що квартира надана для
проживання сім'ї ОСОБА_20- ОСОБА_21 його дружини,  ОСОБА_2.
-сина,  ОСОБА_4 -дочки,  ОСОБА_22 - брата,  ОСОБА_23 - матері,  що свідчить про те ,  що ОСОБА_2
був прописаний у спірній квартирі з моменту її отримання його батьком
тобто з 1979 року.

Згідно  ст. 47 Конституції України - ніхто не може
бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На момент
приватизації квартири рішення суду про позбавлення ОСОБА_2.  права користування житловою площею у спірній
квартирі у зв'язку з не проживанням його без поважних причин понад 6
місяців,  або у зв'язку з виїздом до іншого
постійного місця проживання не було. Ніяких даних про те,  що ОСОБА_2
був позбавлений судом права користуваня цією квартирою на момент її
приватизації нема. Станом на 5.02.97р.- дату приватизації квартири (а.с. 17)
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були прописані
в спірній квартирі тимчасово,  що
підтверджено актом ЖЕД (а.с.  13).
Тимчасова прописка цих осіб в спірній квартирі свідчить про те ,  що ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були тимчасовими мешканцями в квартирі і тому
згідно  ст. 5 ч.2 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» не мали права на приватизацію цього
житла.

ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спочатку були
виписані,  а потім були прописані в
квартирі тимчасово,  про що було відомо
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 а також житловим
органам,  що проводили приватизацію.
Згідно п.22 „Положення про паспортну систему СРСР" ,  що діяла до 12.11.03 місцем проживання особи
вважалось місце її прописки. ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ,  не були
членами сім'ї наймача - ОСОБА_2. ,  та
мали тимчасову прописку тому вони не могли брати участь в приватизації хоч і
проживали в квартирі. ОСОБА_1 стверджує,
що виписка з квартири по вул. . Сеченова
в квартиру на вул. . Радіаторна його та його матері була незаконною,  та була здійснена мимо волі осіб яких
прописували та наймача і прописаних осіб в квартирі по вул. . Радіаторній . Суд
не може узяти до уваги пояснення ОСОБА_5 ,
ОСОБА_3 про те ,  що вони нічого
не знали про виписку з квартири по АДРЕСА_1 і прописку її невістки - ОСОБА_4 ,  сина - ОСОБА_3 ,  онука ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2,  оскільки у матеріалах справи є витребувана
судом заява від імені ОСОБА_5 про прописку на її житлову площу за адресою
АДРЕСА_2 невістки ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_1,
яка підписана трьома підписами (а.с.
87) Згідно судово-почерковідчої експертизи від 13.03.06 (а.с.113-123),
що   проведена   за
ухвалою   суду, рукописний   текст
на

7

вищезазначеній
заяві про прописку ОСОБА_4 в квартиру по АДРЕСА_2 ,  написаний ОСОБА_4 ,  що свідчить про її намір прописатися в
квартирі по вул. . Радіаторній разом з неповнолітньою дитиною,  а підписи під текстом заяви виконані
відповідно ОСОБА_4,  ОСОБА_3 та напевне
ОСОБА_5 (а.с. 123). Як вбачається з поквартирної картки форми Б (а.с. 15) на
момент прописки у квартиру по вул. . Радіаторній в цій квартирі на 22.02.88р.
були прописані ОСОБА_5,  ОСОБА_3. Таким
чином ,  виписка з квартири по Сеченова та прописка на вул.
. Радіаторну була виконана за згодою усіх осіб прописаних на той час у квартирі
за адресою АДРЕСА_2. У відповідності з
ст. 17 ЦК України 1963р.  ст. 160
СК України місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання батьків.
В такому випадку посилання позивача на ч. 6
ст. 206 ЦК України
не є правильною ,  оскільки на момент
виникнення данних правовідносин неповнолітня дитина повинна була постійно
проживати за місцем проживання своїх батьків. Таким чином мати ОСОБА_1 ніяким
чином не порушила його права оскільки дитина ,
що була неповнолітньою повинна була перепрописуватись та переїжати разом
з своїми батьками. Згідно акту ЖЕД від 17.11.05 ОСОБА_2  на 17.11.05 не проживав в спірній квартирі
(а.с14). ОСОБА_2  не оспорює факт не
проживання в квартирі в 2005-2006 році оскільки йому чинили перепони в
проживанні ,  що підтверджено нотаріально
посвідченою заявою ОСОБА_2  до ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 (а.с. 81),  а також поясненнями
свідків ОСОБА_24 ,  ОСОБА_25,  ОСОБА_26 ,
що підтвердили те що ОСОБА_2  не
може проживати в спірній квартирі із-за перепон ,  що чиняться з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Крім
того ,  станом на 2005-2006 роки ОСОБА_2  вже був власником цієї квартири та його не
проживання в ній не є підставою для позбавлення його права користування цією
квартирою. Таким чином судом не знайдено будь-яких порушень Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» при приватизації цієї квартири і
ОСОБА_2 на законних підставах набув права власності на спірну квартиру..

ОСОБА_1
та ОСОБА_3 вселились в спірну квартиру та були там зареєстровані за згодою
ОСОБА_2.  ,  але вони не являються членами його сім'ї . А
сама по собі реєстрація в спірній квартирі згідно п. 9 постанови Пленуму ВС України №2 від
12.04.85 р. з подальшими змінами і доповненнями „Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" не є підставою для визнання за особами права
користування житловим приміщенням.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не довели, що вони мають право користування житловим
приміщенням у спірній квартирі.

ОСОБА_2  в теперішній час має намір користуватись
спірною квартирою,  яка належить йому на
праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло №440 (ах. 17) та
в майбутньому розпорядитись нею ,  але
реєстрація ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в квартирі і їх проживання є перепоною у цьому.
Як власник квартири,  позивач згідно  ст. ст. 391,
386 ЦК

8

України має
право вимагати усунення будь-яких перепон у здійсненні права власності на
квартиру. До теперішнього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не виписані з квартири та
ОСОБА_1 проживає в ній всупереч волі ОСОБА_2.,
що порушує право власника користуватися цією квартирою ,  тому суд вважає за необхідне усунути перепони
в користуванні квартирою виселити ОСОБА_1 та зняти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з
реєстрації за цією адресою.

Керуючись  ст. ст. 208, 209,  213-215 ЦПК України, ст.  ст. 383, 386, 391 ЦК України,  п. 9 постанови Пленуму ВС України №2 від
12.04.85 р. з подальшими змінами і доповненнями „Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України",   ст.
ст. 5,  8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду»,
ст. 47 Конституції України ,
Згідно п.22 „Положення про паспортну систему СРСР",  суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1 за участю
третьої особи відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ
ЗДУ УМВС України в Запорізькій області про усунення перепон в здіснення права
власності ,  виселення та виписку
задовольнити.

Усунути
перепони в користуванні власністю . Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Забовязати
відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ЗДУ УМВС України
в Запорізькій області зняти ОСОБА_3,  ОСОБА_1
з реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб без самостійних
вимог - КП „ВРЕЖО №4",  ВАТ
„Запорізький сталепрокатний завод" про визнання свідоцтва про право
власності не дійсним,  визнання права
користування квартирою,  та визнання
втративши право користування квартирою відмовити.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана в строк 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду набирає чинності після закінчення цього строку.

Заяву
про апеляційне оскарження може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.