Справа №2-1706/2007 p.
05 жовтня 2007 року місто Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судовим засіданням-судді Жмуд Н.М. , за участю секретаря судових засідань - Клименко 0..В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Лозів-ського міськрайонного управління юстиції Харківської області, третьої особи ОСОБА_7 - «про стягнення моральної шкоди»,
ЗО липня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, п], о 31 січня 2007 року державним виконавцем ОСОБА_7. Державної виконавчої служби в Лозівському та Близнюківському районах Харківської області на виконання виконавчого листа № 2-473, виданого 16.04.2003 року Лозівським міським судом про стягнення з ОСОБА_2, на користь Лозівського підприємства теплових мереж заборгованості в сумі 2 699, 11 гривень в присутності юрисконсульта КП «ДЄЗ», понятих ОСОБА_3, ОСОБА_4 та матері позивача ОСОБА_2. за адресою : АДРЕСА_1 було складено акт опису та арешту майна НОМЕР_1, до якого були включені телевізор «JVC», металевого кольору та DVD-програвач «THOMSON», металевого кольору в робочому стані.
Після складання акту опису й арешту зазначені предмети було вилучено з квартири матері позивача та накладено заборону на користування цими предметами.
23 березня 2007 року позивач звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на майно та виключення майна з-під арешту. 12 квітня 2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області було винесено рішення, яким позов було задоволено у повному обсязі. Тому позивач вважає, що цим рішенням фактично було визнано, що старший виконавець ДВС ОСОБА_7 неправомірно включила до акту опису та арешту телевізор та програвач, і своїми діями вона завдала позивачеві моральні страждання, через те, що він не мав можливості З місяці користуватися і розпоряджатись своїм майном, що порушує його права як власника.
На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 1 500 гривень, та судові витрати покласти на відповідача.
У судовому засіданні, 30 серпня 2007 року позивач, наполягав на задоволенні своїх позовних вимог, посилаючись на те, що у зв»язку з неправомірними діями державного виконавця, яка 31 січня 2007 року, проводила виконавчі дії у квартирі його матері, за адресою: АДРЕСА_1, було описано й арештоване належне саме йому майно - це телевізор «JVC», металевого кольору та DVD- програвач «THOMSON», металевого кольору в робочому стані. Дане майно він сам відвіз матері на зберігання, оскільки, за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_2, - він не проживає, бо працює на постійній основі в місті Києві. 1 оскільки за домоволодінням в якому він зареєстрований, йому не має на кого залишити нагляд, то більш цінні
речі, він відвіз саме своїй матері. Позивач вказав, що від матері він дізнався про такі не законні дії державного виконавця, і 23 березня 2007 року звернувся до суду з позовом про виключення даного майна з опису та про зняття з арешту та визнання за ним права власності на дане майно. І 12 квітня 2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області, було ухвалено Рішення, за яким з вищевказане майно, було виключено з акту опису і з нього знято арешт, та за ним (позивачем), визнано право власності на дане майно. Позивач зазначив, що саме із - за таких неправомірних дій, йому було спричинено моральної шкоди, яка виражена в тому, що він не мав можливості три місяці користуватися і розпоряджатись своїм майном, що порушує його права як власника, він відчував себе ошуканим та неповноцінним, в зв»язку з чим, він прохає суд, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 1 500 гривень, а судові витрати покласти на відповідача. Крім того, позивач вказав, що дії державного виконавця, яка проводила опис та арешт майна у квартирі його матері 31 січня 2007 року, він не оскаржував, бо в той час він не так часто приїздив до міста Лозова, адже він працює в місті Києві. Однак позивач зазначив, що вважає достатнім для обґрунтування своїх вимог, посилання саме на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2007 року. Тому вважає дії державного виконавця незаконними і правомірними, бо вона порушили його права, тому й має відповідати за законом.
У судовому засіданні інтереси позивача за нотаріально посвідченою довіреністю від 09 березня 2007 року, представляв - ОСОБА_5, що не суперечить положенням діючого цивільно процесуального законодавства України, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України - сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через свого представника. Представник позивача ОСОБА_5 наполягав на задоволенні позовних вимог позивача, вказуючи на те, що державний виконавець своїми неправомірними діями, під час виконання своїх посадових обов»язків, не дивлячись на те, що вона як і кожен державний виконавець, при прийомі його на роботу, приносить присягу, в якій вказує про непорушність прав громадян та інших осіб під час виконання своїх обов»язків, грубо порушила права його довірителя, посягув-ши на саме дороге - це право власності громадянине, яке захищається як Конституцією України та і іншими діючими нормативними актами України. Представник позивача вказав, що саме такими неправомірними діями державного виконавця, його довірителю було спричинено моральну шкоду, яку оцінено в 1500 гривень, адже це приниження, яке він відчув; позбавлення його права користуватися майном, яке йому належать; відчуття ошуканості та неповноцінності. Крім того, представник позивача зазначив, що самі дії державного виконавця, його довірителем оскаржені не були. Представник позивача вказав, що оскільки державні виконавці, взагалі не дотримуються законодавства про виконавче провадження і грубо порушують права громадян, у тому числі і права його довірителя, то на це не можна закривати очі, а винних треба притягувати до відповідальності, щоб не було повадним, порушувати прав інших громадян, які із-за незнання законів, є незахищеними в державі.
Відповідач по справі, забезпечив явку свого представника у судове засідання, надавши останньому, довіреність № 3099 від 21 серпня 2007 року, на представлення його інтересів у судовому засіданні, що не суперечить положенню діючого цивільно процесуального законодавства України, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України - сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через свого представника. Частиною З даної статті встановлено, що юридичних осіб представляють їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.
Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.
Інтереси відповідача представляла ОСОБА_6, яка подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказано, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачу не було спричинено моральної шкоди, на яку посилається останній. Крім того, у судовому засіданні представ-
ник відповідача вказала, що дії державного виконавця не були визнані неправомірними та незаконними, тому, не має підстав для задоволення позову. А судові витрати треба покласти саме на позивача по справі.
Ухвалою суду від 21 серпня 2007 року, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено до участі у справі - ОСОБА_7, яка 31 січня 2007 року, будучи державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби у Лозівському та Близнюківському районах Харківської області, проводила опис та арешт майна у квартирі ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1.
У судовому засіданні третя особа - ОСОБА_7., вказала, що не знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки дії державного виконавця, під час проведення виконавчих дій 31 січня 2007 року, не були визнані незаконними і неправомірними і скарг, ні від громадянки ОСОБА_2, у квартирі якої проводили виконавчі дії на підставі рішення суду та й самого позивача, подано не було не до відділу ДВС у Лозівському та Близнюківському районах Харківської області ні до суду.
У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
У позовній заяві (а.с. №3-4) позивач посилається на те, що 31 січня 2007 року ОСОБА_7. -державним виконавцем Державної виконавчої служби в Лозівському та Близнюківському районах Харківської області на виконання виконавчого листа № 2-473, проводилися виконавчі дії у квартирі його матері ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1, в результаті чого, було описано й арештоване належне саме йому майно, - телевізор «JVC», металевого кольору та DVD- програвач «THOMSON», металевого кольору в робочому стані. В зв»язку чим, він 23 березня 2007 року звернувся до Лозівсь-кого міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на майно та виключення майна з акту опису і зняття його з-під арешту, на що 12 квітня 2007 року, Лозівським міськрайонним судом Харківської області, його позов задоволено.
Дійсно, з огляду на ксерокопію паспорту (а.с. №5-7), виданого на ім»я позивача вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.
В матеріалах справи на аркушах №9-12, є Акт серія АА №011731 опису й арешту майна від 31 січня 2007 року, який складено державним виконавцем В ДВС у Лозівському та Близнюківському районах Харківської області - ОСОБА_7 у домоволодінні - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, в даному акті зазначено, що описано телевізор «JVC», металевого кольору та DVD- програвач «THOMSON», металевого кольору в робочому стані і право користування даним майном, обмежено до 05 лютого 2007 року. Крім того, в даному Акті (а.с. №9-12) державним виконавцем вчинено запис, що « зі слів ОСОБА_2 (боржника) - дане майно належить її синові, але документів на підтвердження цього не має.» Діні обставини підтвердила у судовому засіданні, 28 вересня 2007 року, і сама ОСОБА_7.
Необхідно зазначити, що в підтвердженням того, що вище описане й арештоване майно, належить саме йому, позивачем до позовної заяви, додано ксерокопії документів про придбання ним телевізору «JVC» на суму в 1119 грн. (а.с. №13-14) та DVD- програвач «THOMSON» (а.с. №15-16).
Про те, що вищевказане майно належить саме позивачу по справі, підтвердила у судовому засіданні ЗО серпня 2007 року, допитана в якості свідка за клопотанням представника позивача, ОСОБА_2, якій судом роз»яснено положення ст. 63 Конституції України та яка попереджена судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень (а.с. №37) та яка принесла присягу свідка (а.с. №37).
в підтвердження того, що позивач дійсно звертався до суду з позовом про виключення з акту опису і зняття арешту на майно і визнання за ним права власності на вищевказане майно, є додана до матеріалів справи представником відповідача, ксерокопія Рішення Лозівського міськ-районного суду Харківської області від 12 квітня 2007 року (а.с. №26-27), з якого вбачається, що за ОСОБА_1 (позивачем по справі) визнано право власності на таке майно як :телевізор «JVC», металевого кольору та DVD- програвач «THOMSON», металевого кольору, і дане майно виключено з акту опису і з нього знято арешт.
У судовому засіданні, 30 серпня 2007 року, позивач вказав, що роз»янені йому судом його права і обов»язки по наданню доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, йому зрозумілі, про те, доказів він більше, окрім тих, що додав до матеріалів справи, не має, і уточнень також не має. Представник позивача також вказав, що доказів по даній справі, більше в нього не має, не буде і уточнень, змін та доповнень до позову, бо всі докази, що мали бути подані по справі, вже додано до матеріалів справи.
Відповідно до викладеного, необхідно зазначити, що в ст. 10 ЦПК України встановлено, цивільне судочинство здійснюється на змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Крім того, в статті 57 ЦПК України, доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідок, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.
Згідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
В позовній заяві позивач посилається на те, що незаконними та неправомірними діями з боку відповідача, йому було спричинено моральної шкоди, яка виражена в тому, що опис і арешт майна, позбавив його права вільно користуватися даним майном і він не міг отримувати інформацію, яка йому є необхідною та почувався ошуканим та неповноцінним.
Відповідно до Ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, в наслідок порушення її права. Частиною 2 цього ж Кодексу встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи або юридичної особи.
Відповідно до Ч.1 CT.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
у судовому засіданні позивач вказав, що ні він, ні його мати - ОСОБА_2, не зверталися з скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця, бо він лише подав позов про виключення даного майна з акту опису і знаття арешту та визнання за ним, права власності на дане майно.
Відносно вищевикладеного, необхідно зазначити, що відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Однак, як підтвердив сам позивач у судовому засіданні, він даним правом не скористався.
Відповідно до П.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами від 25 травня 2001 року №5 «Про судову практику ва справах про відшкодування моральної шкоди» вказано, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (не-майнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в і"і заподіянні. Суд зокрема повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких саме обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Протиправна поведінка, особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров»я; протиправної поведінки щодо членів сім»ї чи близьких родичів потерпілого, знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Також обов»язковою підставною для деліктної відповідальності за завдання моральної коди є встановлення причинного зв»язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.
Позивач у судовому засіданні вказав, що вважає, що доказом спричинення йому моральної шкоди саме незаконними діями відповідача, є саме рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області суду від 12 квітня 2007 року, у якому, саме за ним - ОСОБА_1, визнано право власності на вищевказане майно і це майно було виключене з акту опису та нього знято арешт. Крім того, у своїх пояснення у судовому засіданні, 30 серпня 2007 року, позивач зазначив, що за місцем його проживання у місті Києві де він і працює, в нього є інше аналогічне майно - телевізор, програвач, але вказав, що вважає необхідним винних притягти до відповідальності, оскільки було порушено його право власності. Моральну шкоду він оцінив в 1500 гривень із розрахунку, що це буде достатнім розміром покарання для відповідача, що б на майбутнє, коли будуть здійснювати виконавчі дії, не порушували прав інших громадян. З даними обґрунтуваннями погодився і представник позивача у судовому засіданні та у своїх судових дебатах.
Виходячи з того, що позивачу та представнику позивача у судовому засіданні було роз»яснено їх як права так і обов»язки по наданню доказів, з урахуванням досліджених матеріалів справи, суд вважає, що позивачем не надано доказів на обгрунтування його позовних вимог про порушення його прав з боку відповідача.
На підставі викладеного, суд знаходить позовні вимоги позивача, в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно до п. 6 Ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та ви
трат пов'язаних з розглядом справи.
Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює прядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита.
З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 30 грн. 00 коп. (а.с. №2) та судовий збір (державне мито) на суму в 17 грн. 00 коп. (а.с. №1)., які він прохає стягнути з відповідача. Однак на підставі ст. .88 ЦПК України, суд не знаходить позов позивача в цій частині таким, що підлягає задоволенню.
Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 35, 36, 38, 42, 57, 60, 79, ст. 88, 213-215, 218, 383 ЦПК України; CT.CT.23, 1167 ЦК України; п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами від 25 травня 2001 року №5 «Про судову практику ва справах про відшкодування моральної шкоди»; Ч. 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України, ст. З Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 7 «Про державне мито» з подальшими змінами, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, третьої особи ОСОБА_7 - «про стягнення моральної шкоди» - відмовити.
У стягненні судових витрат з Відділу Державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області - ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.