справа
№ 2-1913/2007 p.
РІШЕННЯ

іменем      України

09 жовтня 2007 року    Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого                             судді
Савченка СІ.

при секретарі                            Забарило
О.С,

за участю представника позивача      ОСОБА_5

представника відповідачів                   ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду в м.Ірпінь справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_7про
визнання угоди недійсною,-

встановив:

Позивач в липні
2007 р. звернувся до суду із даним позовом, який мотивував тим, що він
перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 1977 р. по 31.05.2006 р. В період
шлюбу вони приватизували займану АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної
сумісної власності. Квартирою № 2 цього ж будинку володіє 3-тя особа. Вказував,
що 09.09.2003 р. відповідач ОСОБА_2 подарувала 1/2 частину квартири відповідачу
ОСОБА_3 Про наявність цього договору дарування позивачу стало відомо в серпні
2006 р. під час розгляду справи за його позовом про визначення часток та порядку
користування квартирою. Посилаючись на те, що на момент укладення договору
дарування 09.09.2003 р. не був визначений між ним та ОСОБА_2 розмір часток у
праві власності на приватизовану квартиру, просив на підставі ст.48 ЦК УРСР 1963 р. визнати
оспорюваний договір дарування недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав,
підтвердив наведені в позові обставини, просив задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не
визнала, посилаючись на те, що позивач не є учасником договору дарування, а
тому не має права його оспорювати. Крім того, договором дарування права
позивача не порушені, бо частки позивача та ОСОБА_2 у праві власності на
приватизовану квартиру є рівними. Вказала, що на момент укладення угоди діяв ЦК УРСР 1963 p., який не містив
заборони на укладення такої угоди. Просила в позові відмовити.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_4 та 3-тя особа ОСОБА_7 в судове засідання
не з»явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином, що
стверджується повідомленнями про вручення поштових відправленнь, причини неявки
не сповістили.

Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені слідуючі обставини : позивач та відповідач ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з 1977 р. по 31.05.2006 р.

В 1999 р. позивач та ОСОБА_2 приватизували займане ними житлове приміщення
-АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.01.2000
р. Ірпінським міськвиконкомом, квартира належить мешканцям на праві спільної
сумісної власності без визначення часток. Вказана квартира має дві житлові
кімнати площею 17,9 м2 і 10,9 м2, кухню, ванну кімнату та інші підсобні
приміщення, а також надвірні господарські будівлі.

19.09.2003 р. ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину приватизованої нею
АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину спірної квартири зареєстровано
в Ірпінському БТІ.

Також судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського
суду від 13.03.2007 p.,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від
12.06.2007 р. визначена частка позивача у праві власності на квартиру як 1/2, у
вимогах про встановлення порядку користування квартирою ОСОБА_1 відмовлено.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників, договором
дарування, свідоцтвом про розірвання шлюбу, розпорядженням Ірпінського
міськвиконкому, свідоцтвом про право власності на житло, судовими рішеннями та
іншими матеріалами справи.

Вирішуючи спір про визнання
договору дарвання недійсним суд керується наступним. Згідно ст. 48 ЦК УРСР 1963 p., який діяв на
момент укладення оспорюваного договору дарування, недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист невизнаних або оспорюваних прав, що виникають із
цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору дарування 1/2 частини АДРЕСА_1від 09.09.2003 p., укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не підлягають до задоволення, поскільки ОСОБА_1 не надав
суду доказів, що даною угодою порушені його права, а тому відсутні підстави для
визнання її недійсною.

Навпаки, судом встановлено, що частка позивача у праві власності на спірну
квартиру визначена рішенням Ірпінського міського суду від 13.03.2007 р. у розмірі 1/2
частини як про це просив позивач і проти чого не заперечувала ОСОБА_2, а тому
дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 1/2 частини квартири не порушує та не ущемляє прав
відповідача.

На підставі
ст.48 ЦК УРСР
1963 року, керуючись ст.ст. 3,10, 11, 15,60,212-215, суд, -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7про визнання
угоди недійсною.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів та наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів
після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано, а у випадку подання заяви
- після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.