Справа-
39(4)                                   Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем    України

05 грудня 2007 року колегія судців
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області
в складі: головуючого: судді Неклеси В.І.

суддів                         Митрофанової Л.В.,
Братіщевої Л.А.

при секретарі             Бондарь Ю.А.

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Національної металургійної академії України- ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 24 жовтня 2006 за позовом ОСОБА_1 до Національної
металургійної академії України про стягнення грошових коштів за затримку розрахунку
при звільненні та заподіяння моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Національної металургійної академії України. про
стягнення грошових коштів за затримку розрахунку при звільненні та заподіяння
моральної шкоди, посилаючись на ті обставини, що наказом відповідача від
14.07.2005 року №542 він був звільнений за власним бажанням у зв*язку з виходом
на пенсію згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

В день
звільнення відповідачем в порушення ст. 116 КЗпП України йому не були виплачені
всі суми, які підлягають виплаті: невиплачена частина допомоги на оздоровлення
при наданні щорічної відпустки в розмірі 81,70 грн., грошову допомогу згідно
ст..24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» в розмірі
7965,78 грн., невиплачену частину заробітної плати за 11 днів щорічної
відпустки в розмірі 32,64 грн., невиплачену частину компенсації за 68 днів
невикористаної відпустки в розмірі 201,76
грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в порядку ст.117 КЗпП України
в розмірі середньоденного заробітку, рівного 75,79 грн. за кожний календарний
день затримки розрахунку з 15.07.2005 року до дня винесення судом рішення, суму
компенсації за спричинену моральну шкоду згідно ст.237-1 КЗпП України в розмірі
середньоденного заробітку, рівного 75,79 грн. за кожний календарний день
затримки розрахунку з 15.07.2005 року до дня винесення судом рішення.

Позивач
уточнював та змінював свої позовні вимоги та на день ухвалення рішення судом
першої інстанції просив суд стягнути з відповідача на його користь 32,64
грн.-невиплачену частку заробітної плати за 11 днів щорічної відпустки,
невиплачену частину компенсації за 68 днів невикористаної відпустки в розмірі
201,76 грн., невиплачену частину заробітної плати за перше півріччя 2005 року в
розмірі 43,38 грн., заробітну плату- 25% доплати за вчене звання доцента за
період з листопада 2004 року по липень

2005    року включно в
розмірі 2581,87 грн., невиплачену частину допомоги на

оздоровлення в
розмірі 116,44 грн., грошову допомогу в розмірі шести посадових окладів

з надбавками і
доплатами- 9264,96 грн., середній заробіток за затримку розрахунку за

період з 15
липня 2005 року по 20 жовтня 2006 року в розмірі 36828,99 грн., суму

компенсації
моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого
Рогу від 24 жовтня

2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд стягнув з
Національної металургійної академії України на користь ОСОБА_1 за затримку
розрахунку при звільненні 6378, 31 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн. В
іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнув суд з Національної

2

металургійної академії України на
користь держави державне мито в сумі 59,50 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та просить постановити нове рішення про задоволення його
позовних вимог, так як суд не повністю з'ясував обставини, що
мають значення для справи, висновки суду не відповідають вимогам матеріального права. Зокрема, суд першої інстанції не
вірно дійшов висновку про відсутність підстав для
задоволення його позовних вимог в частині стягнення з відповідача виплати заробітної плати за два дні у липні місяці
2005 року та заробітної плати за 11 днів
тарифної відпустки та компенсації за 68 днів невикористаної відпустки. У рішенні суду невірно встановлено середній
розмір заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача за
затримку розрахунку при звільненні та розмір компенсації моральної шкоди стягнутої на його користь з відповідача не
відповідає обставинам справи.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача з
жовтня 2001 року та згідно наказу №542-1-к від 14.07.2005 року звільнений за
власним бажанням у зв*язку з виходом на пенсію згідно Закону України «Про
наукову і науково-технічну діяльність».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем в порушення вимог
ст.116,117 КЗпП України в день звільнення позивача, не були
виплачені всі належні суми, в тому числі грошова допомога в розмірі 6-ти посадових окладів з урахуванням надбавок та доплат, що
підлягають виплаті при виході на пенсію з
посади науково-педагогічного працівника згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Невиплата відповідачем
при звільненні ОСОБА_1 сум, що належали виплаті, стало
підставою для стягнення середнього заробітку за час
затримки по день фактичного розрахунку за період з 19.07.2005 року по 06.03.2006 року. Відмовляючи в задоволенні інших
позовних вимог суд першої інстанції посилається на
відсутність правових підстав та не доведеності таких позовних вимог
позивачем.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду повністю погодитись не може,
оскільки вони суперечать обставинам по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно наказу №542-1-к від 14.07.2005 року звільнений за власним бажанням у зв*язку
з виходом на пенсію відповідно до Закону України «Про
наукову і науково-технічну діяльність» а.с.8 том1.

При звільненні ОСОБА_1 невірно було нарахована заробітну плату за липень 2005 року. Так як, позивач знаходився у тарифній
відпустці з 04.07.2005 року, йому невірно виплачено заробітну плату
згідно п.5.3 Колективного договору а.с.114 том1 з урахуванням 6-ти денного робочого дня -2 робочих дні: 01 та 02 липня 2005
року, що становить 37,46 грн. із розрахунку:
відповідну частку посадового окладу у розмірі 72,28 грн. з урахуванням
встановленого у липні 2005 року посадового окладу у розмірі 939,55 а.с.39
том2; 30% доплату до посадового окладу за вислугу років у розмірі 21,68 грн. відповідно до ст..57 Закону України «Про освіту» та
постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року №78;
6% надбавку до посадового окладу за вчене звання, у розмірі 4,34 грн. відповідно до ст..57 Закону України «Про освіту» та
штатним розписом а.с.35 том2 =98,30 грн.- 60,84 грн. заробітна плата фактично
виплачена відповідачем при невірному розрахунку: 44,74 грн.
частка посадового окладу, 30% доплати за стаж -13,42 грн. та 6%
надбавки за вчене звання -2,68 грн. а.с.52 том2.

Крім того, відповідачем невірно нарахована заробітна плата за 11 днів
тарифної відпустки з 04.07.2005 року по
14.07.2005 року та компенсація за 68 днів невикористаної відпустки,   так
як   середньоденний   заробіток
ОСОБА_1   становив   65,15
грн.

3

Відповідно:
65,15 грн.хі 1 днівх68 днів=716,65 грн.+4430,20 грн.=5146,85 грн,- 4912,45 грн виплачені
відповідачем суми а.с.52 том2=234,40 грн.

18.07.2005 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача про порушення
трудового законодавства, пов*язаного із затримкою розрахунку при звільненні та
просив зробити всі належні йому виплати.

Однак, відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем в порушення
вимог ст..ст.116,117 КЗпП України 06.03.2006 року, що не
заперечує і представник відповідача.

Відповідно до СТ..117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в СТ..116 КЗпП
України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а
при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки
розрахунку.

Згідно матеріалів справи належні звільненому ОСОБА_1 суми, відповідач виплачував до 06.03.2006 року а.с.36,40,
42,52,54-59,89-90. Крім того, невиплачені залишилися спірні суми: 37,46 грн. частина заробітної плати за
відпрацьовані у липні 2005 року два дні та 234,40 грн.
невиплачена частина заробітної плати за 11 днів відпустки та 68 днів компенсації за невикористану відпустку., а всього
271,86 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1

На думку колегії суддів, при визначенні розміру виплати середнього
заробітку відповідачем, за час затримки розрахунку згідно вимог ч.2ст.117 КЗпП
України, необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки
порівняно з середнім заробітком працівника та інших обставин справи
відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці».

Отже, при розмірі невиплаченого заробітку ОСОБА_1 271,86 грн. відповідно до умов ст.117 КЗпП України стягненню з відповідача підлягає
середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі
32333,02 грн., що більш ніж у сто разів перевищує
розмір невиплаченої суми. Тому колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток
за затримку розрахунку при звільнені у розмірі 10000 грн.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що оскільки відповідачем
порушені трудові права позивача, є наявні правові підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди у відповідності до
ст.237-1 КЗпП України. Суд обґрунтовано та об*єктивно визначив розмір суми
моральної шкоди, тому рішення суду першої інстанції в цій
частині необхідно залишити без змін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині
відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення з
Національної металургійної академії України 37,46 грн.- частини заробітної плати при звільненні за два дні відпрацьовані у
липні місяці 2005 року та 234,40 грн. за 11 днів
відпустки, 68 днів компенсації за невикористану відпустку, стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 6378,31 коп.
за затримку розрахунку при звільненні -скасувати та ухвалити в цій частині нове
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307,
309,313,31,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня
2006 року в частині відмови ОСОБА_1 стягнення з Національної
металургійної академії України невиплаченої суми при звільненні за
відпрацьовані два дні у липні місяці 2005 року та
невиплачену частку заробітної плати за 11 днів відпустки та 68

4

днів компенсації за невикористану
відпустку- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Національної металургійної академії України на користь ОСОБА_1 37,46 грн. невиплачену при звільненні частину заробітної
плати за два дні відпрацьовані у липні
місяці 2005 року; 201,76 грн. невиплачену частину заробітної плати за 11 днів відпустки та 68 днів компенсації за
невикористану відпустку, а всього: 239,22 грн.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня
2006 року в частині стягнення з Національної
металургійної академії України на користь ОСОБА_1 6378,31 грн. за затримку розрахунку при звільненні -скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Національної металургійної академії України на користь ОСОБА_1 10000 десять тисяч грн. за затримку розрахунку при
звільненні, 300 грн. витрати за проведення
бухгалтерсько-економічної експертизи, 30 грн. судові витрати на
технічне забезпечення судового засідання.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.