Справа № 33ц-506кс/07
у 1 -й інстанції Франько М.Я.
19                                                 Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Базовкіної Т.М.,
Шолох З.Л., Вовненко Г.Ю.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою та встановлення межі при суміжному землекористуванні, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 04 квітня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 12 липня 2005 року,

встановила:

В
березні 2001 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення межі при суміжному
землекористуванні.

Позивач
зазначав, що є власником земельної ділянки та домоволодіння АДРЕСА_1, а
власницею суміжної земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, є його сестра,
відповідачка по справі ОСОБА_2 Після смерті батька в 1997 році відповідачка
стала чинити йому перешкоди у користування суміжною земельною ділянкою, а саме:
встановити огорожу по межі.

Посилаючись
на наведене, позивач просив зобов'язати ОСОБА_2 знести розташовані на його
земельній ділянці каналізаційні споруди, самовільно побудований гараж, а також
виноградну арку, тіньовий завіс, дерева, що знаходяться на межі земельних
ділянок і створюють перешкоди у користуванні ним своєю земельною ділянкою,
затіняючи город, Крім того, вважаючи, що за рахунок площі належної йому
ділянки, відповідачка незаконно збільшила на 107,9 кв.м. площу належної їй
земельної ділянки, просив відновити межу згідно з планом ділянки від 19.07.1958
року, встановити межі та порядок користування суміжними земельними ділянками.

Ухвалою суду у
якості співвідповідача притягнуто Полушко Т.С.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Попереднім
рішенням того ж суду від 26 листопада 2002 року, залишеним в цій частині без
змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2003 року,
ОСОБА_2 зобов'язано знести побудований на території земельної ділянки по
АДРЕСА_1.

Останнім
рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04
квітня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської
області від 12 липня 2005 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено
зобов'язати ОСОБА_2 знести тіньовий завіс, виноградну шпалеру, горіхи, вишні; кущі,
які розміщені в безпосередній близькості від межі суміжних

земельних   ділянок
та  затіняють   земельну
ділянку  домоволодіння  АДРЕСА_1. В задоволенні інших вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2005 року, а справу
направити на новий розгляд, посилаючись на порушення судовими інстанціями
положень матеріального права та вимог процесуального права.

.- Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави- для перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Із
матеріалів справи вбачається, що на підставі договору забудови в 1954 році було
надано земельну ділянку, площею 2219,60 кв.м. ОСОБА_4 За згодою користувача,
рішенням Олександрійського міськвиконкому № 427 від 15.07.1958 р. за рахунок
цієї земельної ділянки було виділено земельну ділянку, площею 600 кв.м. в
користування ОСОБА_5, на якому він збудував будинок № 121-А.

ОСОБА_1
став власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування,
укладеного ОСОБА_5 від 06.04.1981 року, а ОСОБА_2 є власником 45 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного ОСОБА_5 від
24.02.1997 року.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог в частині встановлення межі при суміжному
землекористуванні, суд правильно виходив з того, що зміна меж суміжного
землекористування сталася в період з 1958 р. по 1962 p., порядок
користування суміжними земельними ділянками в фактичних межах склався між
позивачем та його батьком ще до передачі відповідачці в дар 45 домоволодіння №
121-А, такий порядок зафіксовано в технічній документації і не оспорювався
позивачем з 1981 року. Що стосується вимог щодо знесення каналізаційних споруд,
ту суд правильно відмовив у їх задоволенні за відсутністю предмета спору.

Також,
враховуючи висновки технічної експертизи та у відповідності до положень ст. 96
ЗК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків, що вимоги
позивача по знесенню вказаних ним споруд та дерев і кущів підлягають
задоволенню, оскільки такі споруди, дерева та кущі дійсно створюють перешкоди в
користуванні ним земельною ділянкою.

З такими
висновками суду обґрунтовано погодилась і апеляційна інстанція.

Що
стосується викладеного в касаційній скарзі посилання на порушення судом
апеляційної інстанції вимог ст.ст.. 76, 305 ЦПК України, то воно не може бути
прийнято судом до уваги, оскільки спростовується наявним в матеріалах справи
зворотнім поштовим повідомленням з відміткою про особисте вручення позивачеві.
Доказів недостовірності свого підпису на повідомленні ОСОБА_1 суду не надав.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, відкинуті
ним, вирішуючи питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням
судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені
ч.1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судових рішень.

Наведені
в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України "Про судоустрій
України" (із змінами від 22 лютого 2007 року), колегія суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 04 квітня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 12 липня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.