Справа № 2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2007р.       Тернівський районний суд м.  Кривого Рогу

у
складі:      головуючого,  судді                -
Лиходєдов А.В.

при
секретарі                                             -
Поліян І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Кривому Розі цивільну справу за позовом
прокурора Тернівського району м.  Кривого
Рогу в інтересах ОСОБА_1 до Криворізької філії Закритого акціонерного
товариства комерційного банку „ПриватБанк" про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

У березні
2007 року прокурор Тернівського району м.
Кривого Рогу звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позивач
зазначав,  що 04.05.2006 року між ОСОБА_1
та Криворізькою філією ЗАТ КБ
„ПриватБанк" укладено договір банківського депозитного вкладу для
отримання пенсії,  в зв"язку з чим
ОСОБА_1 є споживачем послуг,  що
надаються банком.  19.11.2006 року
ОСОБА_1 в 18.26 годин в банкоматі ЗАТ КБ
„ПриватБанк" зняла зі свого банківського рахунку 325 грн.,  при цьому на рахунку залишилося 15, 35 грн..
Під час зняття пенсії в грудні 2006 року ОСОБА_1 виявила відсутність грошей на
рахунку. Згідно відповіді Криворізької філії ЗАТ КБ „ПриватБанк",  з її рахунку 21.11.2006 року було стягнуто
банком 300 грн.,  в зв"язку з
тим,  що через збій в роботі банкомату
19.11.2006 року ОСОБА_1 помилково було видано грошові кошти на 300 грн. більше.
ОСОБА_1 заперечує отримання надлишкових коштів з банкомату,  тому на її користь з відповідача потрібно
стягнути 300 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач
також посилався на те,  що діями
відповідача ОСОБА_1 завдані моральні страждання та нервові переживання,  так як вона залишилася без засобів існування
пенсії,  що є для неї єдиним джерелом
доходу,  будучи інвалідом другої
групи,  людиною похилого віку,  тяжко переживала те,  що сталося,
постійно хвилювалася,  було
змушена відмовитися від придбання товарів повсякденного використання,  не могла сплачувати оплату за комунальні
послуги. Тому просить відшкодувати на користь ОСОБА_1 з відповідача моральну
шкоду в розмірі 5000 грн..

У судовому
засіданні представник позивача та ОСОБА_1 позов підтримали.

Відповідач
про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином,  про що свідчить повідомлення про одержання
судової повістки,  причини неявки свого
представника суд не повідомив. Зі згоди представника позивача та ОСОБА_1 суд
ухвалює рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням  ст.  224 ЦПК України.

Суд
заслухавши пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи,
вважає,  що позов підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено,  що ОСОБА_1 04.05.2006 року уклала з Криворізькою філією
ЗАТ КБ „ПриватБанк"
договір банківського депозитного вкладу - пенсійного накопичу вального
(а.с.  25-26) з видачею електронної карти
для отримання грошових коштів у банкоматах.
19.11.2006 року,  в 18-26 годин,  ОСОБА_1,
у банкоматі-терміналі № 3367 ЗАТ КБ
„ПриватБанк",  що розташований
за адресою м.  Кривий ріг,  вул. . Маршака,  2А,  отримала
грошові кошті в сумі 325 грн.,  після
чого на рахунку для зняття залишилося 15, 35 грн.,  що було зафіксовано на чеці виданому банкоматом (а.с.  6).

З
дослідженого в судовому засіданні витягу з рахунку на ім'я ОСОБА_1 у ЗАТ КБ „ПриватБанк"
за період з 01.10.2006 р. по 05.12.2006 р. (а.с.  7) слідує,
що станом на 01.11.2006 р. на рахунку знаходилося 12, 53 грн.,  03.11.2006 р. надійшло 377, 82 грн.
пенсії,  з яких 04.11.2006 р. було
перераховано 50 грн. на депозитний вклад. 19.11.2006 р. у банкоматі № 3367
було знято 325 грн.,  з залишком після
цього 15, 35 грн.; в цей же день зафіксовано повторне зняття коштів,  але в сумі 300 грн у тому ж банкоматі,  при цьому створився борг ОСОБА_1 перед
відповідачем у розмірі 284, 65грн..

Ні
умовами договору депозитного вкладу,  ні
змістом заяви ОСОБА_1 про надання їй банківських послуг по користуванню картою
(а.с.  27,  28) не передбачено надання їй кредитів,  у тому числі шляхом зняття коштів у
банкоматі.

Суд
вважає,  що між ОСОБА_1 та Криворізькою
філією ЗАТ КБ „ПриватБанк"
фактично діяло два договори:

·
перший,  договір
банківського депозитного вкладу пенсійний накопичувальний,  укладений 04.05.2006 р.,
по якому з отриманої нею пенсії перераховувалося щомісячно
на адресу банку по 50 грн.,  відносини по
якому регулюються параграфом 3 „Банківський вклад" гл.71 ЦК України.

·
другий,  договір
банківського рахунка,  укладений
19.04.2006 р.,  за яким банк приймав і
зарахував грошові кошти ОСОБА_1,
отриманої нею пенсії та видавав їх ОСОБА_1 через банкомат,  а також перераховував з нього щомісячно по 50
грн. на депозитний вклад,  відносини по
якому регулюються гл.72 ЦК України „Банківський рахунок".

Таким
чином,  відносини між ОСОБА_1 та
відповідачем по зарахуванню отримуваної нею пенсії та видачі її через банкомат
регулюються гл.72 ЦК України,  так як
відповідно до  ст.  1066 ЦК України,  за договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок,  відкритий клієнтові (володільцеві
рахунка),  грошові кошти,  що йому надходять,  виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно
до  ст.
1071 ЦК України,  банк може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з
рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду,  а також у випадках,  встановлених договором між банком і клієнтом.

ОСОБА_1
оспорює отримання від відповідача надлишкових коштів. Згоди на списання цих
грошових коштів на користь відповідача вона не давала,  рішення суду за зверненням відповідача про це
не виносилося,  в договорі між ОСОБА_1 та
відповідачем мова не йде про надання кредиту або списання грошових коштів без
згоди клієнта.

Крім цього факт
видачі грошових коштів 19.11.2006 року в розмірі 300 грн. взагалі,  а також під час першої або після повторної
авторизації карти,  тобто повторного
вводу ПШ-коду,  що належить ОСОБА_1,  а тим паче отримання нею або іншими особами
після повторного використання карти вказаних грошових коштів,  нічим,
крім витягу з рахунку на ім'я ОСОБА_1,
наданого відповідачем,  не
підтверджується (а.с.  7).  цьому у відповіді від 16.01.2007 р. за №
04/317 на ім'я ОСОБА_1,  наданій від
імені директора Криворізької філії ЗАТ КБ „ПриватБанк" зазначено,  що видача надлишкових коштів у розмірі 300
грн. сталася   в зв"язку з
некоректною роботою

банкомата № 3367 (а.с.
8),  який при авторизації
карти ОСОБА_1 у 18.25 год.
видав загальну суму 625 грн. замість 325 грн.,  що протирічіть витягу з рахунку,  в якому зафіксовано,  що кошти знімалися 19.11.2006 р. не за один ввод ПШ-коду,  а за два вводи.

Таким
чином відповідачем незаконно було списано з карти-рахунку ОСОБА_1 кошти в
розмірі 300 грн.,  чим завдано
матеріальної шкоди,  яка підлягає
відшкодуванню,  відповідно до  ст.
1166 ЦК України.

Про
протиправність дій відповідача свідчать:

недоведеність
факту видачі надлишкових грошових коштів взагалі,  а також під час

або після
повторної авторизації картки,  що
належить ОСОБА_1;

списання коштів
з карти-рахунку ОСОБА_1 з порушенням вимог
ст.  1071 ЦК

України.

Відповідно
до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду справ
за позовами про захист прав споживачів" від 12.04.1996 р. № 5 до
відносин,  які регулюються Законом
України „Про захист прав споживачів" належать,  зокрема,
ті,  що виникають із договорів про
надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб
громадян,  у тому числі про відкриття й
ведення рахунків,  проведення
розрахункових операцій.

Тому
відповідальність виконавця послуг - відповідача,  за порушення прав споживача
фінансово-кредитних послуг ОСОБА_1,
передбачена також ч.5  ст.  17 Закону України „Про захист прав
споживачів".

ст.  22
цього ж Закону,  вказує,  що захист прав споживачів,  передбачених законодавством,  здійснюється судом.  При задоволенні вимог споживача суд одночасно
вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з
положеннями  ст.  23 ЦК
України особа має право на відшкодування моральної шкоди,  завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає в тому числі в душевних стражданнях,  яких фізична особа зазнала у зв"язку з
протиправними діями щодо неї.

Протиправними
діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди,  так як вона морально страждала в зв"язку
з тим,  що залишилася без засобів
існування - значної частини місячної виплати пенсії,  що є для неї єдиним джерелом доходів,  будучи інвалідом другої групи,  людиною похилого віку постійно
хвилювалася,  переживала те,  що сталося (а.с.  5,
7),  яка підлягає відшкодуванню
відповідно до  ст.  1167 ЦК України.

При
визначенні розміру моральної шкоди суд враховує,  згідно до вимог ч.3  ст.  23
ЦК України: характер правопорушення,
глибину душевних страждань,
те,  що порушення прав ОСОБА_1 є
наслідком винних дій самого відповідача,
виходить із засад розумності та справедливості і вважає,  що розмір відшкодування моральної шкоди
складає 1500 грн..

Керуючись  ст.
ст.  23,  1066,
1071,  1166,  1167 ЦК
України,   ст.  ст.
17,  22 ЗУ „Про захист прав
споживачів",   ст.  ст.
10,  11,  88,
209,  212,  214,
215,  224-226 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву прокурора Тернівського району м.
Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з Криворізької філії Закритого акціонерного товариства
комерційного банку „ПриватБанк": 300 грн. відшкодування матеріальної
шкоди,  1500 грн. відшкодування моральної
шкоди,  а всього 1800 грн.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Стягнути на
користь держави з Закритого акціонерного товариства комерційного банку
„ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору: за відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 51 грн.,  за
відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 грн. 55 коп.,
а всього 53 грн. 55 коп.

Стягнути
на користь держави з Криворізької філії Закритого акціонерного товариства
комерційного банку „ПриватБанк" витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляд справи у розмірі 30 грн..

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду,
через районний суд,  шляхом подачі
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.

Заочне рішення
може бути переглянуте судом,  що його
ухвалив,  за письмовою заявою
відповідача,  поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.