Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7      вересня 2007 року       Черкаський районний суд Черкаської
області у скаладі

головуючого-судді                                     Пальонного B.C.

при
секретарі                                              Ласковій
Ю.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  ОСОБА_3 та ОСОБА_4про визнання
права власності на частину житлового будинку,
-

встановив:

ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3  таОСОБА_4. про визнання
права власності на частину житлового будинку,
мотивуючи позов тим,  що з 22
лютого 1999 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 вони зареєстрували шлюб. До
реєстрації шлюбу ОСОБА_3 обміняв
однокімнатну квартиру,  яку мав у м.  Черкаси,
на житловий будинок,  розташований
по АДРЕСА_1

Даний
будинок,  який споруджено в 1946
році,  перебував у занедбаному стані і
вони з ОСОБА_4 в період з 1999 року по 2000 рік власною працею та за рахунок
спільних грошових затрат виконали в будинку певні ремонтні роботи,  внаслідок яких істотно збільшилась його
вартість.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3
помер,  після його смерті відкрилась
спадщина у вигляді вказаного будинку,  на
який крім неї претендують відповідачі.

З
врахуванням вказаних обставин позивачка просила визнати житловий будинок з
господарським спорудами,  розташований по
АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя - її та ОСОБА_3. і визнати за нею право власності на 2/3 його частини.

В       ході судового розгляду справи
за даним позовом позивачка змінила свої вимоги:

просила визнати за нею як дружиною,
яка пережила чоловіка,  право
власності на 1/2 частину

спірного будинку.

В
судовому засіданні позивачка підтримала свої уточнені позовні вимоги,  просить задоволити їх в повному обсязі.

Відповідачі
ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
в судовому засіданні позов не визнали і пояснили,  що виконані у спірному житловому будинку
будівельні роботи незначні і підстав для визнання за позивачкою права власності
на його частину немає.

Заслухавши
пояснення сторін з приводу заявлених позовних вимог,  покази свідків,  дослідивши надані сторонами письмові
докази,  суд вважає,  що позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав:

У
відповідності зі  ст.  60 СК України спільним майном подружжя є
майно,  набуте подружжям за час шлюбу.

Як
встановлено в судовому засіданні,  спірний
житловий будинок набутий ОСОБА_4 до реєстрації шлюбу з позивачкою,  а тому з цих підстав не може вважатися
спільним майном подружжя.

Доводи
позивачки про те,  що вона проживала з
ОСОБА_4 однією сім'єю з 22 лютого 1999 року,
тобто на момент придбання спірного будинку,  суд вважає необгрунтованим,  оскільки вона не надала суду достатніх цьому
доказів,  до того ж КпШС УРСР 1969 року,  який був чинним на вказаний період,  не містив норми,  аналогічної
ст.  70 СК України 2003 року,  згідно якої спільною сумісною власністю
чоловіка і жінки,  які проживають однією
сім*єю,  але не перебувають у шлюбі,  є майно,
набуте за час такого

проживання.

В
обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на  ст.  62
СК України,  згідно якої якщо майно
дружини чи чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя,  воно може бути визнано об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Таке ж
роз'яснення міститься і в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
1991 року з наступними змінами «Про практику застосування судом
законодавства,  що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок».

Проте в
даному випадку суд не вважає,  що
майно,  яке належало померлому ОСОБА_3. - житловий
будинок,  істотно збільшилось за рахунок
трудових та грошових затрат його і позивачки за час шлюбу.

Так,  згідно висновків проведеної у справі
будівельної експертизи загальна вартість спірного будинку з господарськими
спорудами 119867 грн.,  а вартість
виконаних у ньому позивачкою та ОСОБА_2 робіт 34811 грн. 60 коп.,  що складає 29, 04 % від вартості
будинку,  а при врахуванні прямих витрат
на виконання даних робіт та вартості матеріалів,  що є більш об'єктивним,  оскільки,
як встановлено в судовому засіданні,
роботи виконувались в основному позивачкою та ОСОБА_2 з залученням
сусідів та односельців,  вона складає
26325 грн. 40 коп. або 22 % від загальної вартості будинку.

Таке
збільшення цінності спірного будинку не може вважатися істотним,  а в такому випадку позивачка має право на
грошову компенсацію понесених нею затрат на виконання ремонтних робіт,  але оскільки такі вимоги в позові не
ставились,  то суд не може прийняти
рішення про застосування такої компенсації.

Керуючись  ст.
ст.  60, 62 СК України,   ст. ст 213-215 ЦПК України,  суд, -

вирішив:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2  ОСОБА_3 та ОСОБА_4про визнання
права власності на частину житлового будинку відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана на протязі 10 днів
з

дня його проголошення,  а апеляційна
скарга на рішення- протягом 20 днів з дня подачі заяви

про
апеляційне оскарження.