Справа №2-1510/2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 серпня 2007
року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі - Якименко
А.О.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1до виконавчого
комітету Вознесенського міської ради Миколаївської області, треті особи без
самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2007
року ОСОБА_1., звернувся до суду з позовною заявою до виконкому Вознесенської
міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, в якій вказував, що на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу за №2332 від 29 серпня 1986 року
він є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Крім цього він є
власником земельної ділянки, призначеної для обслуговування вказаного житлового
будинку.

За час проживання в будинку позивачем на земельній ділянці було самочинно
побудовано: сарай И-1, площею 14,6 кв.м., сарай М-1, площею 10,4 кв.м., сарай
К-1, площею 6,1 кв.м., тамбур в-1, площею 9,2 кв.м., вбиральню 3-1, площею 1,3
кв.м.

Зважаючи на те, що вказані об'єкти самочинної забудови зведені ним особисто
на земельній ділянці, переданій у власність з дотриманням архітектурних, будівельних, санітарних і екологічних норм,
відповідають правилам протипожежної безпеки, не порушують права інших
осіб, позивач просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

Позивач в
попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник
відповідача - виконавчого комітету Вознесенської міської ради, в судове
засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності,
позовні вимоги визнає повністю.

Треті особи без
самостійних вимог: ОСОБА_2., ОСОБА_3. в попередньому судовому засіданні не
заперечували проти задоволення позовних вимог.

Оскільки
матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини
сторін, тому суд вважав можливим розглядати справу без участі представника
відповідача.

2

Заслухавши пояснення позивача, третіх осіб, дослідивши
матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який належить йому на підставі
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу за № 2332 від 29 серпня 1986
р.

Згідно
державного акту на право приватної власності на землю за № 3289 від 23 лютого
1994 року він також є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га., призначеної для обслуговування вказаного
житлового будинку.

На зазначеній
земельній ділянці ОСОБА_1. було побудовано: сарай И-1, площею 14,6 кв.м., сарай
М-1, площею 10,4 кв.м., сарай К-1, площею 6,1 кв.м., тамбур в-1, площею 9,2 кв.м., вбиральню 3-1, площею 1,3 кв.м.

Вказані будівлі
були побудовані ним без затвердженого проекту, без дозволу на будівництво та на
земельній ділянці, яка не була надана йому на момент будівництва у власність
або користування (самочинне будівництво), що є порушенням ст. 24 Закону України
«Про планування і забудову території», ст. 25 Закону
України «Про основи містобудування в Україні», а тому згідно ч. 1, 2 ст. 376 ЦК
України особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права
власності на нього.

Проте,
відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право
власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за
її цільовим призначенням.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на
ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Сарай И-1,
площею 14,6 кв.м., сарай М-1, площею 10,4 кв.м., сарай К-1, площею 6,1 кв.м.,
тамбур в-1, площею 9,2 кв.м., вбиральня 3-1, площею 1,3 кв.м. відповідають
архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам, не
порушують права інших осіб, самочинно побудовані ОСОБА_1. на земельній ділянці,
яка була відведена йому для цієї мети.

За таких
обставин суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України цивільне право позивача підлягає захисту шляхом
визнання за ним права власності на самочинно побудоване нерухоме майно.

На підставі
викладених обставин, керуючись ст. ст. 10, 11, 130, ч. 4 ст. 174, ст.ст. 209,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1до виконавчого комітету Вознесенського міської ради Миколаївської
області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
про   визнання   права
власності   на   самочинно збудоване нерухоме майно -
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, як власником будинку АДРЕСА_1 право власності на самочинно побудоване нерухоме
майно, а саме: сарай И-1, площею 14,6 кв.м., сарай М-1, площею 10,4 кв.м.,
сарай К-1, площею 6,1 кв.м., тамбур в-1, площею 9,2 кв.м., вбиральню 3-1, площею 1,3 кв.м., які є частиною будинку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Миколаївської області

через Вознесенський міськрайонний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне

оскарження рішення протягом десяти днів з дня його
проголошення та подачі

апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне

оскарження.