№2-1072/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 вересня 2007 року                                                                                  м.
Добропілля

Добропільский
міськрайонний суд Донецької області

у складі головуючого
одноособово судді                                         Діденко
С. О.

при секретарі                                                                                       Сухіна
О.Ю.

позивача                                                                                               ОСОБА_1

адвоката                                                                                               ОСОБА_2

відповідачки                                                                                        ОСОБА_3

адвоката                                                                                               ОСОБА_4

третя особа                                                                                           ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду в приміщенні Добропільского
міськрайонного суду Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3,  ОСОБА_6 про визнання права
власності,  третя особа Орган опіки та
піклування Добропільської міської ради,
зустрічний позов ОСОБА_3,  яка діє
також в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_6,  ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про захист права
власності,  виселення та стягнення
заборгованості,  за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

24
травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_6 про
визнання права власності,  третя особа
Орган опіки та піклування Добропільської міської ради,  ОСОБА_3 ,
ОСОБА_7  звернулись до Добропільського
міськрайонного суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист права
власності,  виселенення та стягнення
заборгованості за комунальні послуги,

В
ході судового засідання позивач вимоги підтримав та пояснив,  що він мешкав в квартирі за адресою в
АДРЕСА_1 з початку березня 1997 року. Між ним та ОСОБА_8 була усна
домовленість,  що вказану квартиру він
бере в користування з наступним її викупом по ціні 9000, 00 гривень. 13 липня
2004 року він сплатив ОСОБА_8 9000, 00 гривень в присутності свідків як з
його,  так і зі сторони ОСОБА_8 Цей факт
підтверджується розпискою     в  отриманні
грошей.  Гроші  отримувала і
писала

розписку
дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_3  Йому були
передані документи на квартиру: техпаспорт,  домова книга,  договора з
комунальними підприємствами та інша документація. В розписці було вказано,  що він отримує квартиру в власність і як
власник зобов"язаний проводити оплату комунальних послуг. Нотаріального
посвідчення угоди не було зроблено своєчасно,
бо на квартиру було накладено арешт з приводу сплати матеріальної шкоди
ОСОБА_8,  і було домовлено,  що після зняття арешту квартира перейде в
його власність,  що підтверджується
умовами розписки. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Після зняття арешту з
квартири в жовтні 2006 року,  він звернувся
до відповідачки з вимогою виконати умови розписки і оформити угоду
нотаріально,  зареєструвати на своє
ім"я квартиру. На це він отримав згоду відповідачки,  але умова не була виконана. На його
нагадування,  відповідачка посилалась на
нестачу грошей або захворювання. Потім попросила почекати до 1 січня 2007 року.
В квітні 2007 року він отримав інформацію,
що відповідачка має намір продати квартиру по значно більшій
вартості,  бо квартири за цей час
подорожчали,  тому їй не вигодно укладати
нотаріально зі мною угоду,  тобто вона
просто "затягувала" час.

Просить
визнати за ним право власності на квартиру,
яка розташована в АДРЕСА_1.

Зустрічний
позов ОСОБА_3 ,  ОСОБА_7  до нього про захист права власності,  виселення та стягнення заборгованості за комунальні
послуги,  не визнає,  посилаючись на те,  що він сплатив за квартиру згідно
розписці,  але угода не була оформлена не
з його вини. Коли йому стало відомо,  що
квартиру мають бажання продати за більшу вартість,  він перестав сплачувати комунальні послуги.

Відповідачка
ОСОБА_3  в судовому засіданні позов
ОСОБА_1 не визнала,  свій позов до
ОСОБА_1 підтримала,  і просить його
задовольнити,  та суду пояснила,  що позов не визнає з причини,  що домовленість була між ОСОБА_1 та
ОСОБА_8,  її батьком,  це не було її волевиявленням.  Договорів про наймання квартири та
купівлю-продаж не були оформлені належним чином.  Батько ОСОБА_8 попросив її написати розписку
про отримання грошей від ОСОБА_1,  яку
вона написала зі слів ОСОБА_2 Передача грошей була в розмірі 4, 5 тис.
гри.,  які отримав батько,  а не 9000, 00 грн.,  як вказано в розписці. Відповідач по
теперішній час не сплачує комунальні послуги,
які складають заборгованість в розмірі близько 9500 гривень,  тобто він не виконав умови по сплаті
комунальних послуг. В зв"язку з тим,
що було накладено арешт на квартиру ОСОБА_7  не може оформити спадкове право по закону на
її долю в квартирі.

Просить
в позові ОСОБА_1 відмовити,  свої позовні
вимоги просить задовольнити в повному обсязі,
ухвалити рішення про виселення відповідача ОСОБА_1 з усіма особами,  що живуть з ним,  та сплату комунальних послуг,  що підтверджуються довідками комунальних
служб.

Представник
органу опіки та піклування ОСОБА_5 ,  яка
діє за дорученням,  суду пояснила,  що згідно ч.1,   ст.  5
Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" кожний
громадянин України має право приватизувати займане ним житло один раз. Порушені
права неповнолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,  бо
згідно свідоцтва про право власності він вже використав своє право на
приватизацію. Також згідно  ст.  12 ЗУ "Про
основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей"
(набрав чинності з 01.01.2006 року) щодо захисту прав та інтересів дітей при
вчиненні   правочинів  щодо
нерухомого  мана:   -
неприпустимо  зменшення   або

обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень; органи опіки та піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами,  які їх
замінюють,  житлових прав і охоронюваних
законом інтересів дітей; для здійснення будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна,  право власності
стосовно нерухомого майна,  право
власності на яке або право користування яким мають діти,  потрібна попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і охоронювальних законом інтересів дітей при
наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна,  тому з приводу того,  що у ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження іншого житла в приватній власності
немає,  він за цією адресою
зареєстрований,  приймав участь у
приватизації спірної квартири за адресою АДРЕСА_1,  також прописаний малолітній ОСОБА_9,  ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження,  який також не має власного житла,  тому неможливо укладати будь-який правочин по
вказаній квартирі.

Співвідповідачка
ОСОБА_7  в судове засідання 10 липня 2007
року не заявилась,  про явку в судове
засідання повідомлена своєчасно та належним чином.  Надала листа про розгляд справи в її
відсутність,  просить відмовити в
задоволенні позовних вимог,  а її позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши
думку позивача,  який не заперечував
проти розгляду справи в відсутність співвідповідачки,  відповідачки,
третьої особи,  які висловили
згоду на розгляд справи та керуючись правилами статі 169 ЦПК України,  суд вважає можливим розглянути справу у
відсутність співвідповідачки ОСОБА_7  по
матеріалам,  які є в наявності в справі,  направивши співвідповідачці копію рішення
суду для відома.

Вислухавши
пояснення позивача,  відповідачки,  третьої особи,  вивчивши матеріали справи,  суд вважає ,
що в позові необхідно відмовити,
а зустрічний позов задовольнити частково.

У
судовому засіданні встановлено,  що між
ОСОБА_1 та ОСОБА_8,  який згідно
свідоцтва про смерть від 28 березня ІНФОРМАЦІЯ_3 року,  помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,  була усна домовленість,  що квартиру за адресою в АДРЕСА_1 ОСОБА_1
бере в користування з наступним її викупом по ціні 9000, 00 гривень.

13
липня 2004 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_8 9000, 00 гривень в присутності свідків
з обох сторін. Цей факт підтверджується розпискою в отриманні грошей в сумі
9000 гривень від 13 липня 2004 року,
згідно якої гроші отримувала і писала розписку дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_3

ОСОБА_1
були передані документи на квартиру: техпаспорт,  домова книга,  договора з
комунальними підприємствами та інша документація. В розписці було вказано,  що він отримує квартиру в власність і як
власник зобов'язаний проводити оплату комунальних послуг. Нотаріального
посвідчення угоди не було зроблено своєчасно,
бо на квартиру було накладено арешт з приводу сплати матеріальної шкоди
ОСОБА_8,  і було домовлено,  що після зняття арешту квартира перейде в
його власність,  що підтверджується
умовами розписки.

Після
зняття арешту з квартири в жовтні 2006 року,
ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3     з
вимогою виконати умови розписки і оформити угоду

нотаріально,  щоб зареєструвати квартиру належним
чином.  На це він отримав згоду відповідачки,  але умова не була виконана.

В
квітні 2007 року ОСОБА_1 від третіх осіб отримав інформацію,  що ОСОБА_3
має намір продати квартиру по значно більшій вартості,  бо квартири за цей час подорожчали,  тому їй не вигодно укладати нотаріально з ним
угоду,  тобто відповідача просто
"затягувала" час,  але
згідно  ст.  219 ч. 2 ЦК України визначається,  що суд може визнати такий правочин
дійсним,  якщо буде встановлено,  що він відповідав справжній волі особи,  яка його вчинила,  а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина,  яка не залежала
від її волі.

Зі  ст.
158 Житлового Кодексу України вбачається,  що наймач користується жилим приміщенням у
будинку (квартирі),  що належить
громадянинові на праві приватної власності,
відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого
приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій
формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Позивачем
ОСОБА_1 не виконано обов"язкова умова найму жилого приміщення - сплата
комунальних послуг,  це підтверджується
наданими довідками комунальних служб про заборгованість на надані послуги,  які утворилися внаслідок тривалої несплати
комунальних платежів (арк.с.
45-50),  і складає на теперішній
час більш ніж 5тис. грн.

Згідно
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 п. 4 "Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними",
визнаються недійсними угоди,  які
відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному
посвідченню,  а також судом повинно бути
перевірено,  чи підлягала виконана угода
нотаріальному посвідченню,  чому вона не
була нотаріально посвідчена і чи не містить протизаконних умов,  з урахуванням цих вимог ствердження позивача
ОСОБА_1 про визнання розписки про угоду купівлі-продажу квартири,  неможливо,
також необхідно визнати ті обставини,
що не врахувалась думка співвідповідачки ОСОБА_7 ,  малолітнього сина відповідачки ОСОБА_6

Свідоцтвом
про смерть підтверджується,  що ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На
момент складання розписки і укладання усного договору про купівлю-продаж
квартири за адресою в АДРЕСА_1,  зі
сторони і аденева М. Р. не була врахована думка ОСОБА_3  та її малолітнього сина ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,  які були пропорційно власниками,  згідно свідоцтва про право власності на житло
від 26 січня 1996 року,  бо квартира
приватизована згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового
фонду" і тому були порушені право на володіння,  користування і розпорядженням

власністю.

ст.  41
Конституції України визначає,  що право
власності є нерушимим.  Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійснення.

Застосування  ст.
334 ЦК України,  яка вказує на те,  що особа,
яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,  безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим майном -протягом п"яти років,  набуває право власності на це майно
(набувальна давність),  якщо інше не
встановлено ЦК України.
Право власності на нерухоме майно,  що
підлягає  державній  реєстрації,
виникає   за  набувальною
давністю   з   моменту

державної
реєстрації,  не можливо в зв"язку з
тим,  що згідно Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України
набирає чинності з 1 січня 2004 року і згідно п. 4 застосовується до цивільних
відносин,  що виникли після набрання ним
чинності,  а в разі застосування до тих
прав і обов'язків,  що виникли або
продовжують існувати після набрання ним чинності за тих обставин,  якщо відсутній спір.

При
розгляді зустрічного позову,  суд за
обставин,  що договір найма житлової площі ОСОБА_1 не був укладений належним
способом,  тому необхідно відмовити
ОСОБА_3 ,  ОСОБА_7  про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по
комунальним послугам,  бо не надано достатньо
доказів,  які б,  підтверджували факт найму житловой площі в
письмовому вигляді і завіреного в установленому законом порядку.

Правовідносини
між сторонами виникли в 1997 році і продовжились по 2007 рік,  тобто почались до набрання Цивільним Кодексом
в редакції 2003 року чинності,  але
правові норми про захист права власності є як в
ст.  50 Закону України "Про
власність" 1992 року,  який втратив
чинність в зв"язку з набранням чинності ЦК України
в редакції 2003 року,  що власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його права. Захист права власності
здійснюється судом,  також і відповідно
до 391 ЦК України (в редакції 2003 року),
що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження своїм майном,  а
ст.  382 УК України
передбачено,  що квартира як объект права власності є ізольоване помешкання в
житловому будинку,  призначене та
придатне для постійного у ньому проживанні,
оскільки в судовому засіданні встановлено,  що ОСОБА_1 незаконно користується спірним
житлом,  в виконання захисту права
власності треба виселити ОСОБА_1 з квартири,
що знаходиться у власності ОСОБА_3 ,
яка всупереч закону не може користуватися своєю власністю.

У
зв'язку з викладеним,  суд вважає ,  що ОСОБА_1 необхідно відмовити в задоволенні
вимог,  а вимоги ОСОБА_3 ,  ОСОБА_7
підлягають задоволенню частково.

Керуючись  ст.
ст.  5,  10,
14,  209,  212-215 ЦПК України,  на підставі
ст.  ст.  219 ч. 2,
344 ЦК України,   ст.
158 ЖК України,  суд

ВИРІШИВ:

В
позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний
позов ОСОБА_3,  яка діє також в інтересах
свого малолітнього сина ОСОБА_6,  ОСОБА_7
задовольнити частково.

Виселити
ОСОБА_1 з квартири за адресою в АДРЕСА_1.

В
частині позовних вимог по зустрічному позову ОСОБА_3,  яка діє також в інтересах свого малолітнього
сина ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  про стягнення заборгованості за комунальні
послуги,  відмовити.

На
рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Добропільский міськрайонний суд Донецької області протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  яка може бути подана в Добропільский
міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів після проголошення
рішення.

Складено
одноособово у нарадчій кімнаті в одному примірнику.