Справа № 33ц-582кс/07
Головуючий у першій інстанції Дубас Т.В. Доповідач     Гайдук В. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007 року                                                                                          м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

Гайдук В.І.,           Дерев
янко О.Г.,           Козлова С.П.

розглянувши у касаційному порядку
(Закон України №697-V від 22.02.2007 р.)
в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29 грудня 2004 року та на ухвалу колегії
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області
від 07 квітня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Личанської сільської
ради про визнання незаконним рішення сільської ради про вилучення земельних
ділянок та про визнання права на приватизацію земельних ділянок працівниками
соціальної сфери і за зустрічним позовом Личанської сільської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вилучення земельних ділянок, -

встановила:

У серпні 2004
року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що рішенням Личанської сільської ради від 09 вересня 2000 року
йому в числі інших працівників соціальної сфери села було надано в користування
із, земель резервного фонду сільської ради 0,5 га земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства, однак відповідач тривалий час відмовлявся
оформити йому документи на приватизацію цієї земельної ділянки, а 29.04.2004 своїм
незаконним рішенням №142 «Про вилучення та надання земельних ділянок» було
змінено цільове призначення вказаних земель, визнавши їх землями забудови і
вилучено, у зв'язку з чим дане рішення було опротестовано прокурором
Києво-Святошинського району Київської області, однак сільська рада рішення №152
від 27 липня 2004 року відхилила цей протест, а тому позивач просив суд
поновити строк на звернення до суду, визнати незаконними рішення Личанської
сільської ради №142 від 29.04.2004 «Про вилучення та надання земельних ділянок»
та №152 від 27.07.2004 «Про протест прокурора» та скасувати їх, надати йому
право на приватизацію земельної ділянки площею 0,50 га, а також визнати
недійсним проект забудови житлового масиву, розроблений без погодження з
власниками ділянок, територія яких підлягає забудові у відповідності з
розробленим проектом.

Відповідач
Личанська сільська рада звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вилучення земельних ділянок.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2004 року,
залишеним без змін ухвалою колегії судців судової палати в цивільних справах

2

апеляційного
суду Київської області від 07 квітня 2005 року, ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено, зустрічний позов Личанської сільської
ради задоволено та вилучено з користування ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надані
рішенням Личанської сільської ради Києво-Святошинскього
району Київської області від 09 вересня 2000 року як працівникам та пенсіонерам соціальної сфери села із земель резерву
сільської ради по 0,5 га земельної ділянки кожному для ведення особистого підсобного господарства, зобов'язано
Личанську сільську раду надати зазначеним особам
рівноцінні земельні ділянки на землях резерву сільської ради, розташованих з
основним масивом земель, наданих іншим працівникам соціальної сфери села.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим
просить скасувати судові рішення та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено
з додержанням норм матеріального та процесуального
права, відсутні передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судрвого рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 332,337 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня
2004 року та ухвалу колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Київської області від 07
квітня 2005 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.