Справа № 2-5328
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 1 „ листопада
2007 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого -
судді Іваненко Ю.Г-

при секретарі -
Гой О.В.

з участю
представників позивача - ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду в м.
Києва в залі суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_2

до ОСОБА_1, Комунального

Підприємства Київське міське бюро технічної

інвентаризації та реєстрації права власності на

об'єкти нерухомого майна,

3-тя особа:      Головне управління
земельних ресурсів Київської

міської державної адміністрації

про визнання права власності та

зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та КП Київське міське бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна про визнання права власності на побудовану господарську споруду
(нежитлове приміщення) №3, що розташована на земельній ділянці (кадастровий
номер 90:036:001) за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання КП Київське міське бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1)

провести
державну реєстрацію права власності на побудовану господарську споруду
(нежитлова споруда) № 3, що розташована на земельній ділянці (кадастровий номер
90:036:001) за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засідання представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав
позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, з підстав
зазначених в позовній заяві.

Представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення
позовних вимог позивача та пояснив, що право власності на господарську споруду
(нежитлова споруда) №3, що розташована на земельній ділянці (кадастровий номер
90:036:001) за

адресою:
АДРЕСА_1 може бути визнано за позивачем.

Представник КП
«Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з"явився, надав суду
письмові заперечення, відповідно до яких заначено, що для реєстрації права
власності необхідно звернення заявника та

проведення
інвентаризації майна, яке підлягає реєстрації, реєстрація здійснюється на
підставі документів, що посвідчують виникнення, перехід припинення прав на
нерухоме майно, зазначених в ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень».

Представник ГУ
земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в судове засідання
не з"явився, надав суду письмові пояснення, відповідно до яких, просив суд
розглядати справу у відсутності їх представника та зазначив, що земельна
ділянка на якій побудовано господарську споруду Київською радою нікому не
відводилась, у власності або в оренді на підставі рішення Київради не
перебуває, зазначена земельна ділянка відповідно до витягу з бази даних реєстру
про інвентаризована за ОСОБА_1

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності вказаних
представників.

Суд, вислухавши
пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна
заява обгрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в даному
судовому засіданні встановлено, що 1 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено договір №НП-3, за яким ОСОБА_2 інвестував власні кошти у
будівництво господарської споруди (нежитлова споруда) №3, загальною площею 6
(шість) кв.м., що

розташоване на
земельній ділянці (кадастровий номер 90:036:001) за адресою: АДРЕСА_1, з метою
отримання даної споруди у власність.

Земельна ділянка
(кадастровий- номер 90:036:001) використовується ОСОБА_1 на законних підставах,
що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до
п.«ґ» ч.1 ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом
або договором, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі
і споруди

Відповідно до
п.1.2 договору №НП-3 від 1 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
об'єктом інвестування за договором є господарська споруда (нежитлова споруда)
№3, загальною площею 6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до
ч.3. ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної
діяльності можуть бути об'єкти нежитлового будівництва, фінансування
спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від
фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління.

Зазначена
господарська споруда була побудована відповідно до договору підряду №П-15/05
від 15 травня 2007 року укладеного між ОСОБА_1 та АТЗТ «Олвіта» (код ЄДРПОУ -
24590070).

Згідно п.3.1
вищевказаного договору №НП-3 від 1 червня 2007 року ОСОБА_2 повинен був
здійснити інвестиції за нежитлове приміщення до 31 серпня 2007 року.

16 липня 2007
року Відповідачем було надано Позивачу довідку про фінансування будівництва господарської
споруди (нежитлової споруди) № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, чим
підтверджено сплату ОСОБА_5 100% суми, зазначеної в п. 1.4 договору.

Згідно
зазначеної довідки ОСОБА_2 сплатив на користь Відповідача суму у розмирі 2 500
грн. 00 коп., що складає 100% від зобов'язань Позивача за вищевказаним
договором чим повністю та належним чином виконав умови договору.

Відповідно до
п.1.2 вищевказаного договору №НП-3 від 1 червня 2007 року плановий термін
завершення будівництва - III квартал 2007 року.

Пунктом 3.5
договору №НП-3 від 1 червня 2007 року встановлено, що після закінчення повного
циклу будівельних робіт та виконання Позивачем п.3.1 цього договору Відповідач
повинен був передати, а Позивач повинен був прийняти по акту прийому-передачі
об'єкт інвестування (нежитлова

споруда), що
підлягає передачі Позивачу.

Побудована
господарська споруда №3 що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, була прийнята
ОСОБА_1 від АТЗТ «Олвіта» 10 липня 2007 року на підставі Акту
приймання-передачі виконаних робіт.

Також судом
встановлено, що ОСОБА_1 всупереч пунктам 2.1.2, 2.2.3 договору №НП-3 від 1
червня 2007 після завершення будівництва не підписав з ОСОБА_2 акт
приймання-передачі господарської споруди (нежитлової споруди) та не оформив на
ім'я Позивача правовстановлюючі

документи на
об'єкт інвестування після завершення будівництва у зв'язку з відмовою КП
«Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» здійснити дії щодо виготовлення технічного паспорту
на зазначену споруду.

21 липня 2007
року Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист з вимогою виконати
умови договору від 1 червня 2007 року та надати Позивачу для підписання акт
прийому-передачі збудованої господарської споруди (нежитлової споруди), а,
також, у встановленому чинним

законодавством
порядку оформити право власності на господарську споруду (нежитлову споруду)
№3, що розташоване на земельній ділянці (кадастровий номер 90:036:001) за
адресою: АДРЕСА_1

27 липня 2007
року на адресу Позивача Відповідачем було направлено лист-відповідь, в якому
останній зазначив, що не має змоги виконати умови п.3.5 договору №НП-3 від 1
червня 2007 року, оскільки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти

нерухомого майна»
безпідставно відмовляється провести обміри нежитлової споруди №3, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, таб здійснити дії щодо виготовлення технічного паспорту
на зазначене приміщення.

Зазначеними
діями ОСОБА_1 порушив право АДРЕСА_5 на набуття права власності на нерухоме
майно відповідно до діючого законодавства.

В судовому
засідання представником ОСОБА_1 не була надано документальних підтверджень
звернення відповідача - ОСОБА_1 до КП Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна з
проханням здійснити обміри побудованого нежитлового приміщення №3, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 приміщень та виготовити технічний паспорт на
зазначений об'єкт.

Також
представником ОСОБА_1 в судовому засіданні не надано доказів підтвердження
відмови КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна у проведенні обмірів побудованого
нежитлового приміщення №3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виготовлення
технічного паспорту на зазначений об'єкт.

Таким чином, суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_1 порушені умови договору №НП-3 від 1 червня
2007, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно з
вимогами ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до
ст.530 ЦК України,
якщо зобов'язання у встановлений строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2
ст.615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до
діючого законодавства об'єктами приватної власності можуть бути жилі будинки,
квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети
домашнього господарства, продуктивна та робоча худоба, земельні ділянки,
насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція,
транспортні засоби, грошові кошти, цінні папери, а також інше майно набуте з
передбачених законом підстав.

Відповідно до п.7.2
договору №НП-3 від 1 червня 2007 року такий договір діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Статтею 876 ЦК передбачено, що
власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є
замовник, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до
п.п. «а» п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року
№20 судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом
розгляду справ за позовами про визнання права власності.

Відповідно до
ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 41
Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої
діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному
законом.

Об'єкт
будівництва побудовано на земельній ділянці, якою відповідач користується на
протязі багатьох років і яка за ним про інвентаризована та дані про яку
занесено до бази даних прав на земельну ділянку. Відповідач ОСОБА_1 відповідно
до матеріалів справи здійснив будівництво

господарської
споруди (нежитлова споруда) на на земельній ділянці якій він користується, але
яка не була відведена для цієї мети.

Відповідно до
ч.3, ч.4 ст.376 ЦК України
право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його
земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її
рахунок.

Будівництво
господарської споруди, відповідно до матеріалів справи, не порушило і не
порушує права інших осіб, відповідно до ст.60 ЦПК України сторони не довели
обставини наявності заперечень власника (користувача) земельної ділянки на якій
побудовано господарську споруду,

яка у відповідності
до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виявляється у
відповідному рішенні міської ради, суд доходить до висновку, що за умови
надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме
майно право власності на господарську споруду (нежитлова споруда) підлягає
визнанню.

Відповідно до
ст.330 ЦК України
якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Позивач,
укладаючи договір не знав і не міг знати, що відповідачем ОСОБА_1 побудовано
господарську споруду (нежитлову споруду) на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, це майно, відповідно до ст.388 Цивільного кодексу
України не може бути витребуване у позивача, тому право власності на це
майно підлягає визнанню за позивачем.

Обов'язковій
державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться
на території України, фізичних осіб, а саме, право власності на нерухоме майно
(п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень»).

Відповідно до
п.5 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» до створення єдиної
системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав
у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості
проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Згідно ст.19
Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення,
перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, серед
іншого, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих
прав, що набрали законної сили.

Відповідно до
додатку №1 до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України
від 7 лютого 2002 року N 7/5 рішення судів, третейських судів про визнання
права власності на об'єкти нерухомого майна про встановлення факту права
власності на об'єкти нерухомого майна є

право
встановлювальними документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав
власності на об'єкти нерухомого майна.

Пунктом 3.5
Тимчасового положенням про порядок державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого
2002 року N 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за
N 157/6445, встановлено, що

забороняється
тлумачення прав реєстратором відомостей про заявлені права власності.

Так, реєстрація
прав на нерухоме майно має здійснюватися у відповідності до резолютивної частини
рішення суду.

На підставі
викладеного та керуючись ст.
ст. 330, 376, 388, 392, 526, 545, 629, 876 ЦК України, ст.ст. 3, 60. 110, 113, 118, 119,130,158, 208,
209, 212, 216 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Комунального Підприємства Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, 3-тя
особа: Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної
адміністрації про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий Тульчинським РВ УМВС України в Вінницькій обл., 30 жовтня 1996
року,

мешкає за
адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право власності на
побудовану господарську споруду (нежитлова споруда) №3, що розташована на
земельній ділянці (кадастровий номер 90:036:001) за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати КП
Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) провести інвентаризацію
цієї споруди за замовленням позивача та здійснити державну реєстрацію

права власності
на побудовану господарську споруду (нежитлова споруда) №3, що розташована на
земельній ділянці (кадастровий номер 90:036:001) за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.