Справа №2-1223/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20
серпня 2007 року   Луцький міськрайонний
суд Волинської області в складі:

головуючого-'судді                                                        Кихтюка
P.M.

при
секретарі                                                                 Мелих
Л.В.

з участю
позивача                                                         ОСОБА_1

представника
позивача                                                ОСОБА_4

відповідача                                                                     ОСОБА_3

представника
відповідача                                            ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_2до ОСОБА_3про визнання
заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним.  Свої вимоги мотивують тим,  що після смерті їх батька ІНФОРМАЦІЯ_1
відкрилась спадщина на належне йому майно. Вони як діти спадкодавця подали
заяву про прийняття спадщини за законом,
однак їм стало відомо,  що
відповідач по справі подала також заяву про прийняття спадщини за
заповітом.  Вважають складений
спадкодавцем заповіт від 25.11.2003 року недійсним,  так як їх батько важко хворів та лікувався з
приводу психічних розладів в різних медичних закладах і тому не міг в момент
складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Зазначають,  що відповідач схилила їх
батька до складання заповіту,  згідно
якого він заповів їй АДРЕСА_1. Просили визнати заповіт недійсним та стягнути на
їх користь судові витрати по справі.

В судовому
засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві.

Відповідач
та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову.
Просили відмовити й його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши
пояснення осіб,  які беруть участь у
справі,  покази свідків,  висновок експертизи,  дослідивши інші представлені по справі
докази,  суд прийшов до висновку,  що в задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

В
судовому засіданні встановлено,  що
ОСОБА_6,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  являвся батьком позивачів(а.с. 7-8) та
чоловіком відповідача(а.с. 9).

25.11.2003
року ОСОБА_6 складено та посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької
державної нотаріальної контори в реєстрі за №4-3409 заповіт,  яким останній заповів належну йому на праві
власності АДРЕСА_1 ОСОБА_3. (а.с. 10,
26).

З
повідомлення нотаріальної контори вбачається,
що 23.03.2006 року за заявою ОСОБА_3 про
прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 заведено спадкову
справу(а.с. 46). До вказаної спадкової справи також приєднанні заяви від дітей
спадкодавця ОСОБА_1,  ОСОБА_2про
прийняття спадщини за законом.

Відповідно
до  ст. 225 ЦК України право
чин,  який дієздатна фізична особа вчинила
в момент,  коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла керувати ними,  може бути визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи,  а у разі її смерті - за
позовом інших осіб чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_6 за декілька
років до смерті хворів та неодноразово лікувався в різних медичних
закладах,  що підтверджується медичними
картками та виписками з них,
повідомленнями лікувальних закладів(а.с. 57-62,  79,
97).

Із
представлених позивачами доказів та дослідженої медичної документації і виписок
з неї,  суд не встановив у ОСОБА_6 в
період складання заповіту психічних розладів,
які б позбавляли його можливості самостійно вчиняти дії та усвідомлювати
їх значення.

З
показів свідків ОСОБА_7,  ОСОБА_8,  ОСОБА_9. ОСОБА_10ОСОБА_11. ОСОБА_12,  ОСОБА_13,
ОСОБА_14,  ОСОБА_15,  ОСОБА_16 встановлено,  що хоча й ОСОБА_6 важко хворів та приймав
обезболюючі медичні препарати,  однак
розумів та усвідомлював значення своїх дій.

Вказані
обставини підтверджуються актом посмертної судово-психіатричної експертизи №235
Волинської обласної психіатричної лікарні №1,
згідно якого вбачається,  що
ОСОБА_6 в період складання ним заповіту 25.11.2003 року виявляв ознаки розладу
психічної діяльності у вигляді емоційного лабільного розладу органічного
ґенезу,  легко вираженого. Однак,  ступінь змін зі сторони психіки не позбавляла
його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними(а.с.    ).

Таким
чином,  позивачі всупереч  ст. 60 ЦПК України не представили суду
доказів та не довели наявність підстав,
передбачених  ст. 55 ЦК України(в ред. 1963 року),   ст.
ст. 203,  225 ЦК України(в
ред.2003 року) для визнання заповіту недійсним.

А тому
суд,  дослідивши та оцінивши представлені
докази в їх сукупності,  приходить до
висновку,  що в задоволенні заявленого
позову слід відмовити за безпідставністю.

На
підставі наведеного та керуючись
ст.  ст. 3,  4,
10,  57-60,  63,
64,  66,  88,
209 ч.3,  216,  218 ЦПК України,   ст. 55 ЦК
України(в ред. 1963
року),   ст.  ст.
203,  225,  1257 ЦК України(в ред.2003 року) суд,  -

вирішив:

В
задоволенні позову ОСОБА_1,  ОСОБА_2до
ОСОБА_3про визнання заповіту від 25 листопада 2003 року,  складеного ОСОБА_6та посвідченого 25
листопада 2003 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної
контори в реєстрі за №4-3409 недійсним -відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний

строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до суду апеляційної інстанції або в порядку,  передбаченому ч.4  ст. 295 ЦПК України. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений  ст. 294 ЦПК України,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.