Справа № 33ц-1199кс/07   6 -7468св06
Головуючий у першій інстанції
Приходько К.П. Доповідач Дерев'янко О.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ

04 грудня 2007року                                                                                       м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської

області в
складі:

головуючого                 Віхрова В.В.

суддів:                           Гайдук В.І.,            Дерев'янка О.Г

Басуєвої Т.А.,
Козлова С.П.

розглянувши у касаційному порядку
(Закон України №697-V від
22.02.2007 р.) в судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міського суду
Київської області від 26 вересня 2001 року та на ухвалу колегії суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 12 січня
2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна контора №1» про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, -

встановила:

У вересні 2001
року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з
жовтня 2000 року ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин,
тому позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням на підставі ст.ст.71,72 ЖК України.

Рішенням
Бориспільського міського суду Київської області від 26 вересня 2001 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 січня
2006 року, позов задоволений.

В касаційній
скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильність застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає,
що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.213
ЦПК України (в ред. 2003
року) рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, аналогічна норма
міститься і у ст.202 ЦПК України (в ред.
1963 року).

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

2

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, з чим
погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше шести місяців без
поважних причин, тому втратив право користування житловим
приміщенням на підставі ст.71 ЖК України.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції і
апеляційного суду не можна, оскільки він ґрунтується
на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального
права.

Згідно зі ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле приміщення
протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк
за їхньої заявою може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р.
"Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового
кодексу України" роз'яснює, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності
(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї
тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Суд першої інстанції ухвалив рішення всупереч вимогам процесуального права,
не зазначивши строку відсутності ОСОБА_1 у спірному
житлі, не перевіривши причин, через які він не
проживав у квартирі. Апеляційний суд в порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України також належним чином не перевірив доводи
відповідача в апеляційній скарзі про те, що після
розірвання шлюбу він проживав в квартирі, а в кінці 2003 року та 2004-2005
роках він не міг потрапити до квартири, оскільки
позивачка чинила перешкоди в користуванні спірною квартирою, змінила замки і двері. Не дав суд оцінки суперечливим
поясненням свідка ОСОБА_3, та не залучив її по справі третьою особою.

Крім того, місцевий суд в порушення вимог ст. 216 ЦПК України (в ред. 1963 року), що діяв на час
виникнення правовідносин, не направляв копію судового рішення від 26 вересня
2001 року, що свідчить про те, що відповідач не знав про наявність такого
рішення і був позбавлений можливості захистити свої права належним
чином.

Також, в матеріалах справи знаходиться копія рішення Бориспільського
міського суду Київської області від 05.07.2001, що набрало чинності,
про встановлення порядку користування жилим
приміщенням і місцями загального користування в кв.АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_2 та її дочці ОСОБА_3 кімнату
№2 жилою площею 8,80 кв.м., кімнату №3 жилою площею 17,8 кв.м., кімнату №4
жилою площею 10,10 кв.м., ОСОБА_1 виділено кімнату №5 жилою площею 13,00 кв.м.,
а місця загального користування:
коридор, кухня, санвузол, ванна кімната - залишені в спільному користуванні. Зобов'язано ЖЕК №1 Бориспільського міськвиконкому
укласти з ОСОБА_2 окремий договір на
обслуговування житла в спірній квартирі. Між тим в матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про зміну договору найму з
ЖЕКом та укладення з позивачкою окремого
договору найму на три кімнати, однак міститься довідка ЖЕК, що квартира приватизована на позивачку та її дочку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, на що суд апеляційної інстанції звернув увагу, але
належної оцінки не дав.

Поза увагою суду
залишився і той факт, що рішення суду про визнання відповідача

3

таким,
що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі від 26.09.2001 року було постановлено до спливу
шестимісячного строку, та як і попереднє від 05.07.2001 року у
відсутності відповідача.

Таким чином, суди не навели переконливих доводів на обгрунтування рішення
про визнання відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням в спірній квартирі, тому
колегія суддів вважає за необхідне скасувати судові рішення і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 341 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міського суду Київської області від 26 вересня 2001
року та ухвалу колегії судців судової палати
в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 12 січня
2006 року - скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не
підлягає.