Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

07
серпня 2007 року
Галицький районний суд м.  Львова
в складі:

головуючого-судді:
Юрківа О.Р.

при
секретарі: Левкуц Н.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

позивачка
звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки,  покликаючись на
те,  що 17 лютого 2004 року о 12 год 05 хв. водій
автомобіля Ауді-80 д.н. НОМЕР_1 скоїв на неї наїзд біля перехрестя вулиць
Вітовського - Болгарська у м.  Львові.

Внаслідок
наїзду позивачка отримала тілесні ушкодження і була госпіталізована. За весь
час лікування позивачкою були придбані необхідні медичні препарати на загальну
суму 1937 грн. Також їй нанесено моральну шкоду,  пов'язану з тривалим лікуванням та
болями,  втратою душевного спокою і
здорового сну,  порушенням усталеного
способу життя. Просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду - 1937
грн.,  моральну шкоду в розмірі 2 600
грн.,  витрати на юридичну допомогу в
розмірі 350 грн.,  державне мито у розмірі
51, 00 грн.

В
судовому засіданні позивачка свої вимоги уточнила,  давши аналогічні пояснення та додала,  що причиною наїзду є необережність
відповідача,  який обганяв трамвай,  що призупинився,  давши можливість позивачці перейти дорогу,  просить стягнути з відповідача 5 000 грн.
матеріальної шкоди та 8 000 моральної шкоди.

Відповідач
проти позову заперечив та пояснив,  що
17.02.2004 року на вул.  Вітовського
рухався зі швидкістю 30-40 км/год,
позивачка перебігала дорогу в неналежному місці з-за трамваю,  внаслідок чого він не зміг вчасно і повністю
оцінити дорожню обстановку,
загальмував,  але наїзду повністю
уникнути не вдалося. Відповідач зазначив,
що добровільно надав позивачці суму в розмірі 300 доларів США на лікування.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши інші
матеріали справи, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позову.

Судом
встановлено,  що 17.02.2004 року біля
перехрестя вул.  Вітовського-Болгарська у
м. Львові позивачка переходила дорогу поза пішохідним переходом,  а відповідач,
водій автомобіля Ауді-80 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2,  внаслідок грубої необережності
потерпілої,  скоїв на неї наїзд.

Дані
обставини справи стверджуються наступними доказами: відмовними матеріалами №
345-0086 по факту вчинення ДТП,  постановою про відмову в порушенні кримінальної справи
від 28.02.2004 року,  яка позивачкою не
оспорювалась.

2

Представлені
позивачкою суду фотографії місця події суд до уваги не приймає,  оскільки вони були зроблені у червні 2007
року,  а на час вчинення ДТП,
як вбачається з матеріалів справи,  знаку „Пішохідний перехід" не було.

Відповідно
до п. 4.7 ПДР,  затверджених Постановою
КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року пішоходи повинні переходити проїзну частин
по пішохідних переходах,  у тому числі
підземних та надземних,  а у разу їх
відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Згідно з
п. 4.14 ПДР пішоходам забороняється виходити на проїзну частину,  не впевнившись у відсутності небезпеки для
себе та інших учасників руху.

Відповідно
до  ст. 1167 ЦК України,  п.п.5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року „ Про судову практику в справах про
відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" з наступними змінами,  моральна шкода,  заподіяна громадянину діяннями іншої особи
,  яка порушила Його законні права,  відшкодовується особою,  яка заподіяли шкоду,  якщо вона не доведе,  що моральна шкода заподіяна не з її вини.

В п. 2
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"
визначено,  що,  розглядаючи позови про відшкодування
шкоди,  суди повинні мати на увазі,  що шкода,
заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою,  яка її заподіяла,  за умови,
що дії останньої були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи,  а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При заподіянні
шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено
обов'язок по її відшкодуванню,  якщо вона
виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо груба
необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди,  то залежно від ступеня вини потерпілого,  коли іншого не встановлено законом,  розмір належного з володільця джерела
підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди
має бути відмовлено.

Таким
чином суд приходить до висновку,  що
позивачці слід відмовити в задоволенні позову,
оскільки наїзд відповідачем було здійснено через грубу необережність
потерпілої,  яка переходила проїзну
частину в невстановленому місці з-за трамваю,
чим позбавила водія автомобіля можливості реально оцінити дорожню
обстановку,  вчасно зреагувати та
уникнути наїзду.

Керуючись  ст. ст. 15, 30, 62, 172, 203 ЦПК України, ст.
1167 ЦК України,  п.5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 4 від 31.03.1995 року „ Про судову практику в справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди" з наступними змінами,  п.п. 4.7,
4.14 Правил дорожнього руху,
затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року з наступними
змінами,  п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" з наступними
змінами,  суд

ВИРІШИВ:

в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,  завданої джерелом підвищеної небезпеки
відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.