Справа № 2 -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04
жовтня 2007 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого
- судді        Малиновського О.М. ,

при
секретарі - Стоянової І.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні,  в залі
суду № 20,  в м.  Одесі,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2-про розділ спільної
сумісної власності подружжя,  -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовними вимогами в яких просив виділити в натурі 1/2
частину квартири АДРЕСА_1,  яка знаходиться
в спільній сумісній власності подружжя. У випадку неможливості провести виділ в
натурі,  просив зобов'язати відповідачку
сплатити йому компенсацію 1/2 частини зазначеної квартири.

Після
проведення судової будівельно-технічної експертизи,  ОСОБА_1. уточнив позовні вимоги просив
зобов'язати відповідачку сплатити йому еквівалент вартості спірної частини
квартири в розмірі 30000 доларів США.

Свої
вимоги позивач обґрунтовував тим,  що він
з відповідачкою,  під час їх шлюбних
відносин,  придбав спірну квартиру.
Домовитися про поділ квартири в добровільному порядку вони не можуть. Зазначені
обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідачка
та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному
обсязі,  пославшись на те,  що позивачем по справі був пропущений строк
позовної давності в три роки,  який почав
відраховуватися з часу розірвання шлюбу з 1997року. Відповідачка також
зазначала,  що вона з позивачем перестала
підтримувати шлюбні стосунки з 1989 року. В 1990році частину пайових внесків за
квартиру,  в розмірі 4800
карбованців,  вона сплатила самостійно.
Інша частина пайових внесків в розмірі 6861, 75 гривень до 1989 року була
сплачена під час їх знаходження в шлюбних відносинах.

Суд,  заслухавши сторін,  допитавши свідків,  вивчивши матеріали справи,  встановивши факти та відповідні до них
правовідносини прийшов до наступного.

Відповідно
до ч.1  ст. 71 СК України,  майно,
що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,  ділиться між ними в натурі. Часина 2 той же
статті,  визначає,  що неподільні речі присуджуються одному з
подружжя,  якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідно
до ч.2  ст. 372 ЦК України,  у разі поділу майна,  що є у спільній сумісній власності,  вважається,
що частки співвласників у праві сумісної власності є

рівними,  якщо інше не встановлено домовленістю між
ними або законом.  За рішенням суду
частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин,  які мають істотне значення.

Відповідно
до ч.2  ст. 364 ЦК України,  якщо виділ у натурі частки із спільного майна
не допускається згідно із законом або є неможливим,  співвласник,
який бажає виділу,  має право на
одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації
вартості його частки.

Відповідно
до ч.3  ст. 372 ЦК України,  у разі поділу майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом
встановлено,  що 14.03.1974 році між
ОСОБА_1. та ОСОБА_2.  було укладено шлюб.
Зазначений шлюб було розірвано між сторонами у першому відділі РАЦС
Суворовського районного управління юстиції м.
Одеси - 14.11.1997 році.

Підставою
для розірвання шлюбу стало рішення Суворовського районного суду м.  Одеси від 30.10.1997 року,  яке набрало законної сили. Зазначеним рішенням
було встановлено,  що ОСОБА_2.  та ОСОБА_1. з 1989 року не підтримують шлюбні
відносини та не ведуть спільного господарства.

У
відповідність до ч.3  ст. 61 ЦПК
України,  обставини,  встановлені судовим рішенням у цивільній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлено ці
обставини.

Факт не
підтримання шлюбних відносин та відсутність ведення спільного господарства між
сторонами по справі з 1989 року,  також
підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3. та ОСОБА_4.,  які з 1980-х років постійно працювали з
відповідачкою та постійно приходили до неї в гості.

З
довідки голови ЖБК Іллічівський-24" № 87 від 28.12.2006р. вбачається,  що пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 було
сплачено у повному обсязі в розмірі 11661,
75 карбованців станом на 24.05.1991 року. Частка пайових внесків в
розмірі 6861, 75 карбованців була сплачена сумісно ОСОБА_1. Інша частка паю в розмірі
4800 карбованців була сплачена ОСОБА_2.
в 1990 році самостійно. При визначені розміру частки у спільній сумісній
власності подружжя,  дані обставини на
думку суду є істотними.

Отже,  враховуючи,
що між сторонами фактичні шлюбні відносини були припинені у 1989
році,  то враховуючи процентне відношення
сплати пайових внесків сторонами по справі сумісно,  а також окремо самою відповідачкою після
припинення між сторонами шлюбних відносин,
суд приходить до висновку,  що
позивач має право на отримання компенсації частки квартири з спільної сумісної
власності подружжя в розмірі 1/3 частини. Зазначений розмір частки виходить з
наступних розрахунків: 6861, 75 карбованців : 2 х 100% : 11661, 75 карбованців.

Відповідно
до заключения №
3661/3662 від 11.09.2006р. судової будівельно-технічної експертизи ринкова
вартість спірної квартири складає 72170 доларів СІЛА.

1/3
частина яка припадає на відповідача як компенсація,  в цьому випадку складає 21651 доларів США,
що в еквіваленті по відношенню до гривні України за
курсом Національного Банку України станом на день розгляду справи (5.05 гр. за
1 долар США) складає
109338 гривень.

Судом не приймаються до
уваги заперечення відповідачки та її представника щодо пропуску ОСОБА_1. з 1997
року строку позовної давності по виниклим правовідносинам,  за наступних підстав. Строк позовної давності
- це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист
свого порушеного права. Розірвання шлюбу між сторонами не є порушенням прав або
інтересів. Починаючи з дня розірвання шлюбу між сторонами,  а саме з 1997 року по день звернення ОСОБА_1.
з дійсним позовом до суду,  будь-які
права чи його інтереси відносно спільного сумісного майна подружжя,  порушено не було. Отже,  ствердження,
що ОСОБА_1. був пропущений строк позовної давності є безпідставними та
такими,  що не ґрунтуються на законі.

Відповідно
до ч.1  ст. И ЦПК України,  суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,  в
межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі.

На
підставі викладеного,  суд приходить до
висновку,  що пред'явлені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню шляхом зобов'язання ОСОБА_2.  сплатити ОСОБА_1. компенсацію належної йому
на праві спільної сумісної власності подружжя частики квартири АДРЕСА_1 в
розмірі 109338 гривень.

Суд
вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності подружжя на
спірну квартиру,  після сплати
ОСОБА_2.  зазначеної вище компенсації на
користь ОСОБА_1.

Керуючись  ст.
ст. 10, 11, 57, 61, 63, 64, 66, 81, 88, 209,  212-215, 218 ЦПК України,  -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1-
задовольнити частково.

Зобов'язати
ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 компенсацію належної йому на праві спільної сумісної
власності подружжя частики квартири АДРЕСА_1 в розмірі 109338 гривень.

Після
сплати ОСОБА_2зазначеної компенсації ОСОБА_1,
припинити спільну сумісну власність подружжя на квартиру АДРЕСА_1,  визнавши за ОСОБА_2право власності на
зазначену квартиру.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч.4  ст.  295 ЦПК України.