Справа №2- 2021
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ  УКРАЇНИ

11
червня 2007 року                  Ленінський
районний суд міста Луганська у складі:

головуючого - судді Авалян Н.М.  при
секретарі - Холодовій О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Луганської філії Національної акціонерної компанії "Украгролізінг"
про стягнення заборгованності по заробітній платні та середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного розрахунку,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом 12.01.2007р.

В
обгрунтування позову вказав,  що
відповідно до наказу № 5 від 24.01.2005 року він був прийнятий на роботу до
Луганської філії НАК "Украгролізінг" на посаду головного спеціаліста
- юристконсульта,  а згідно з наказом №
105 від 01.08.2006 року був переведений начальником відділу повернення
лізнгових платежів.

З
останньої посади позивач був звільнений на підставі наказу № 158 вд 09.11.2006
року,  таким чином останнім днем його
роботи є 09.11.2006 року,  а згідно  ст.
116 КЗпП України,  враховуючи
те,  що позивач був на роботі 09.11.2006
року,  йому повинні були виплатити всі
суми нараховані на час звільнення.

Позивач
неодноразово звертався до керівництва підприємства та в бухгалтерію з вимогами
виплатити розрахункові,  але йому було
спочатку обіцяно виплатити заборгованість до кінця 2006 року,  а з січня 2007 року йому взагалі вказали на
те,  що філія в найблищий час немає змоги
виплачувати заробітну плату працівникам які працюють,  не те що звільненим.  При цьому позивач запросив надати інформацію
про суму боргу,  на що йому усно
повідомили,  що він має отримати 1900
гривень на руки,  а без відрахуваннь сума
боргу буде становити близько 2300 гривень.

Невиплата
заборгованості по заробітнй платі поставила сім'ю позивача в скрутне
матеріальне становище,  тому позивач
вважає що відповідач зобов'язаний виплатити йому,  окрім заборгованості,  й середній заробіток за весь час затримки по
день фактичного розрахунку. Згідно останніх розрахунків бухгалтерії філії
середній заробіток позивача складає 1178 гривень на місяць,  або 39, 29 гривень за один календарний день.

Тому
позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь усю суму боргу по
заробітнй платні та стягнути середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

У судовому
засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з
відповідача на його користь 3534 гривень у відшкодування середнього заробітку
за затримку розрахунку; в частині стягнення заборгованості по заробітній платі
позов не підтрмав,  оскільки після
пред*явлення позову заборгованість йому була виплачена відповідачем.

Представники
відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та
просили суд відмовити в їх задоволенні,
пояснивши,  що 12.01.2007 року
позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованності по заробітній
платні та

середнього
заробітка за весь час затримки її виплати. 27.02.200 року позивач зменьшив
позовні вимоги в зв'язку з тим,  що
09.02.2007 року ним була отримана заборгованість по заробітнй платні. Позивач
дійсно працював у ЛФ ВАТ "НАК Украгролізінг" з 24.01.2005 року по
09.11.2006 року,  в день звільнення,  підписав заяву про звільнення за згодою
сторін та обхідний лист по закінченню робочого дня кинув на стіл в приймальні
директора та покинув робоче місце. На прохання працівника канцелярії ОСОБА_2.
почекати,  поки вона не підпише наказ про
звільнення та оформить трудову книжку позивач відмовився. В зв'язку з цим
адміністрація філії не мала можливості виплатити позивачу заробітну плату та
видати трудову книжку в день його звільнення. Трудова книжка була отримана
позивачем 16.11.2006 року в кінці робочого дня,
до цього часу позивач не з'являвся на підприємстві,  хоча по телефону неодноразово запрошувався
прийти та отримати трудову книжку та узгодити дату отримання заробітної платні.
Необхідністі- узгодження отримання позивачем заробтної платні витікала з
наступного: відповідно до Положення про порядок ведення касових операцій в
національній валюті України,
затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від
15.12.2004 року підприємство має право зберігати в касах готівку для
виплат,  які належать до фонду оплати
праці,  більш встановлений ліміт
каси,  протягом трьох робочих днів з дня
настання сроків цих виплат. Таким чином,
щоб видати робітнику заробітну плату,
нобхідно дотриматися двох умов: наявність в касі підприємства необхдної
суми для видачи заробітної платні; наявність на робочому місці робітника,  якому повинна бути видана заробтна плата. В
разі,  якщо грошові кошти в касі
підприємства,  отримані з банку,  зокрема,
на виплату заробтної плати,
відсутні,  їх необхідно отримати.
Якщо робітник підписує заяву про звільнення в кінці робочого дня,  а готівка на видачу заробтної платні в касі
підприємства відсутня,  навіть при
правильному оформленні документів на отримання грошових коштів з банка,  сам банк може вже не працювати. Для
того,  щоб отримати грошові кошти від
банка,  на касовому чеку для отримання
грошових коштів необхідні підписи керівника та головного бухгалтера.
Недотримання цього є підставою для повернення документів як касиром банка при
видачі готівки підприємству,  так і
касиром в бухгалтерію підприємства при видачі їх робітнику без виконання.
Відповідно до п. 3.5 Положення в разі видачі окремим фізичним особам готівки по
расходним касовим ордерам касир вимагає пред'явити паспотрт або інший
документ,  що засвідчує особу,  записує його назву та номер,  ким та коли виданий. Наявність робітника на
робочому місці та відсутність у нього документів є перешкодою для видачі йому
заробітної плати. Відповідно до п. 3.5 Положення фізична особа зобов'язана
особисто розписатися в розходному касовому ордері з вказанням суми,  таким чином відсутнсть робітника на робочому
місці є перешкодою для отримання ним заробітної платні. Таким чином в зв'язку з
тим,  що згоди щодо звільнення за  ст.  36
п. 1 КЗпП України було досягнуто в кінці робочого дня,  в касі підприємства не було грошових коштів
для виплати розрахункових,  відповідач
фізично не встиг отримати необхідну суму,
а позивач пішов з підприємства. Вранку 16.11.2006 року на адресу
позивача поштою було відправлено листа № 602 від 16.11.2006 року,  яким йому було запропоновано з'явитися з 20
по 24.11.2006 року для отримання заробтної платні та інших виплат,  оскільки згідно з наказом № 159 від
10.11.2006 року головний бухгалтер підприємства ОСОБА_3. відбувала у службове
вдрядження з 13. по 17.11.200 року. В кінці робочого дня 16.11.2006 року
позивач прийшов до канцелярії отримати трудову книжку. При цьому перед тим,  як видати позивачу трудову книжку,  робітник канцерярії ОСОБА_2 ознайомила його
зі змістом листа № 602 від 16.11.2006 року. Тривалий час позивач не з'являвся
до відповідача для отримання розрахункових коштів. З 16.11.2006 року робітники
підприємства намагалися подзвонити позивачу,
але зін не піднімав трубку,
ухилявся від розмови. 07.02.2007 року головний бухгалтер ОСОБА_3.
готувалуся до річного звіту та виявила,
що в депоненті неотримані розрахункові позивача та попросила ОСОБА_2
зв'язатися з позивачем та запросити його прийти та отримати заробітну плату. В
цей час номер телефона в
приймальні змінився з НОМЕР_1 на НОМЕР_2 та ОСОБА_2 додзвонилася
позивачу,  який підняв трубку,  побачивши на екрані незнайомий номер. ОСОБА_2
запросила його прийти та отримати заробітну платню. 09.02.2007 року позивач
з'явився на підприємство та отримав заробітну платню. Таким чином відповідач

вважає,  що позивач після підписання заяви про
звільнення навмисно залишив своє робоче місце з метою ухилитися від отримання
заробітної платні; не надав доказів звернення з вимогами виплатити заробтну
платню; навмисно не з'являвся для отримання заробтної платні та мав прямий
намір стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки виплати
заробітної плати.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  показання свідків,  дослідивши матеріали справи та оцінивши
надані стронами докази в їх сукупності,
вважає позовні вимоги такими,  що
не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
116 КЗпП України,  при звільненні
працівника виплата всіх сум,  що належать
йому від підприємства,  установи,  організації проводиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював,
то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно
до  ст.
117 КЗпП України,  в разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у строки,  зазначені
в  ст.
116 КЗпП України,  при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа,  організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Правила
вказаної норми Закону по відповідальність за затримку розрахунку при звільненні
поширюються на випадки невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум в день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред*явлення звільненим працівником вимог про
розрахунок,  якщо він у день звільнення
не працював. Оскільки така відповідальність пов*язується з наявністю вини в цій
затримці роботодавця,  а не з відсутністю
вини працівника,  позивач відповідно до
вимог  ст.  60 ЦПК України повинен довести в суді
наявність такої вини,  зазначивши в чому
полягає вина роботодавця в затримці розрахунку. Усяке ж явище,  яке перешкоджає власникові належно виконати
свої обов*язки перед працівником,  якщо
власник проявлялв належну дбайливість щодо цього,  виключає вину власника

Судом
встановлено,  що сторони перебували в
трудових відносинах,  які були припинені
09.11.2006 року.

Звільнення
позивача з роботи відбулось на підставі його особистої заяви про звільнення від
09.11.2006р. та наказу № 158 від 09.11.2006р. за п.1  ст. 31 КЗпП України за угодою сторін. В день
звільнення позивача відповідач не провів з позивачем розрахунок. Виплата
належних позивачеві в зв*зку зі звільненням сум заробітку була проведена
відповідачем 09.02.2007р. Зазначені факти підтверджені матеріалами справи та
сторонами не заперечуються.

Таким
чином судом встановлений факт несвоєчасного проведення розрахунку відповідача з
позивачем в зв*язку зі звільненням останнього з роботи,  але судом не був встановлений факт винних дій
в цьому відповідача.

Позивач
всупереч вимог  ст. 60 ЦПК України не
надав суду жодних доказів на підтвердження винних дій відповідача в затримці
розрахунку. Напроти,  відповідачем суду
були представлені докази того,  що
відповідач вживав заходів по виплаті розрахунку,  від отримання якого позивач ухилявся.

Судом
встановлено,  що звільнення позивача з
роботи відбулось наприкінці робочого дня,
після чого позивач покинув робоче місце,
що сторони не заперечували,  та що
підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків.

Виплата
заробітної плати працівникові можлива лише за наявності готівкових коштів в
касі підприємства,  або після замовлення
і отримання їх в банківській установі.

На
момент звільнення позивача підприємство не мало наявних достатніх грошових
коштів готівкою для виплати їх позивачу,
тому необхідно було їх замовлення та отримання в банківській установі з
попереднім узгодженням з позивачем про день виплати.

Але
позивач з заявою про виплату йому розрахунку довідповідача не звертався,  в зв*язку з     чим відповідачем вживались заходи     узгодити з позивачем день виплати

розрахунку,  для чого робітники відповідача намагались
узгодити дату виплати телефоном,  але
позивач на телефонні дзвінки не відповідав.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показала,
що 16.11.2006р. позивач прийшов на підприємство дляотмання трудової
книжки,  трудова книжка йому була
видана,  свідок роз*снила позивачу про
необхідність узгодити дату виплати йому розрахунку,  але позивач не відреагував на це,  після чого позивачу було направлено письмове
повідомлення. Також показала,  що
07.02.2007р. на прохання головного бухгалтера вона знову зателефонувала
позивачу. Раніше на її дзвінки позивач не відповідав,  а в той день вона змогла повідомити позивача
про необхідність прийти отримати розрахунок,
оскільки на підприємстві змінився номер телефона,  і позивач,
не знаючи про це,  відповів на
дзвінок. Раніше,  коли вона телефонувала
за попереднім номером телефона,  який позивачу був відомий і який йому був видний на
екрані мобільного телефону,  позивач на
дзвінки не відповідав.

Показання
свідка позивачем не спростовані,  а крім
того,  підтверджені копією повідомлення
на ім*я позивача,  датоване 16.11.2006р.
про необхідність узгодити дату виплати розрахунку,  а також показаннями свідка ОСОБА_3,
яка є головним бухгалтером підприємства.

Зазначений
свідок показала суду,  що на підприємстві
існує ліміт каси,  тому підприємство в
день звільнення позитвача не мало коштів для проведення розрахунку з ним; для
отримання грошей в банку необхідно їх попердньо замовити та отримати,  при цьому,
отримані грошові кошти необхідно виплатити в той же день,  щоби не порушувати ліміт каси
підприємства,  що є порушенням
встановлених правил. В день,  коли
позивач прийшов на підприємство для отримання трупової книжки виплата йому
також не могла бути проведена відповідачем,
оскільки про свій прихід на підприємство саме 16.11.2006р. позивач
відповідача не повідомив,  попередньо
дату отримання розразунку не узгодив,
замовлення та отримання грошових коштів в банківській установі у
зазначений день підприємство не мало можливості,  оскільки свідок,  виключно за підписом якої можливе замовленя та
отримання грошових коштів в банку,  в
період з 13.11. по 17.11.2006р. знаходилась у службовому відрядженні в м.
Києві.

її
показання позивачем не спростовані,  а
крім того,  підтверджені копією наказу
про відрядження.

Суд
придає показанням свідків доказове значення,
оскільки не вірити їм у суду не має підстав,  вони логічно узгоджуються між собою та
наданими суду письмовими доказами,  а
крім того,  не спростовані позивачем
іншими доказами. При цьому суд приймає до уваги і показання свідка
ОСОБА_4,  який був запрошений позивачем
для підтвердження факту неодноразового звернення до відповідача за отриманням
розрахунку,  але свідок вказаний факт не
підтвердив,  напроти,  показав суду,
що позивач схиляв його дати неправдиві свідчення на свою користь. Не
вірити показанням зазначеного свідка у суду не має підстав,  оскільки свідок не працює на
підприємстві,  в результате розгляду
справи не зацікавлений.

За таких
обставин суд вважає доведеним відповідачем сукупністю вищевикладених належних
доказів факт відсутності вини відповідача в затримці виплати позивачу
розрахунку.

А за
таких обставин відповідно до закону відповідач звільняється від обов*язку
відшкодувати працівнику середній заробіток за затримку розрахунку.

Судові
витрати відповідно до вимог  ст.  ст.
79, 80, 8188 ЦПК України,  ДКМУ
„Про державне мито",  ПКМУ „Про
затвердження Порядку оплати витрат на інформаційне-21.12.2005р. №1258
підлягають віднесенню на рахунок держави - державне мито в розмірі 51
грн.,  виходячи із ставок державного мита
та сукупності заявлених позовних вимог,
а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 30 грн.,  -оскільки позивач при
пред*вленні позову,  звільнений від їх
оплати.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 60, 79-88, 212-215
ЦПК України,   ст.  ст. 116, 117 КЗпП України,  Положенням про порядок ведення касових
операцій в національній валюті України,
затвердженим Постановою Правління Національного банку України № 637 від
15.12.2004 року,  Декретом Кабінету
Міністрів України „Про державне мито" від 21.01.1993р.,  ПКМУ

„Про
затвердження Порядку
оплати витрат на інформаційяе-технічне забезпечення розгляду
цивільних справ та їх розмірів" від 21.12.2005р. №1258,    суд,
-

ВИРІШИВ:

В
задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне
оскарження.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Ленінський
районний суд М. Луганська шляхом подання протягом десяти днів з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження,  а після того подання протягом двадцяти днів
апеляційної скарги.