Справа № 2-420-2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 вересня 2007 року.                Христинівський
районний суд Черкаської області.

В складі: головуючого судді       Вітер
Л.А.

при
секретарі                                                                        Бурбі
Р.Ю.

адвоката                                                                                 ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Христинівка справу за позовом
ОСОБА_1  ОСОБА_3 до ВАТЬ
"Христинівський молокозавод" про зміну підстави звільнення з
роботи,  стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу,  вихідної
допомоги,  відшкодування моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулися до суду з названим позовом і прохають змінити формулювання причини
звільнення з роботи з п.2  ст. 41 на
п.1  ст. 36 КЗпП України визначивши день
звільнення з роботи днем постановления
судового рішення,  стягнути з
відповідача втрачений заробіток за час вимушеного прогулу,  3-х місячний заробіток за систематичне
порушення трудового законодавства,
відшкодування моральної шкоди.

В
підтвердження своїх вимог вони вказували,
що вони:ОСОБА_1- працював на ВАТ "Христинівський молокозавод"
головним інженером енергетиком,  а
ОСОБА_2. -начальником відділу капітального будівництва та технічного
переобладнання. Наказом від 17.04.2007 року вони звільнені з роботи з
17.04.2007 року за втратою довіри на підставі
ст.  41 ч.2 КЗпП України. Таке
звільнення вважають незаконним,
поскільки через систематичне порушення законодавства про працю зі
сторони адміністрації 10.04.2007р. вони написали заяву про звільнення з роботи
за власним бажанням,  а 17.04.2007р. за
пропозицією директора переписали заяви,
про звільнення з роботи за згодою сторін.

Трудові
книжки їм вручено 31.05.2007р. лише після неодноразових звернень із записами
про звільнення з роботи за втратою доівр'я.. Вони не вчиняли будь-яких винних
дій,  не відносяться до осіб,  що обслуговують грошові або товарні
цінності,  звільнення проведенно без
згоди профкому,  без відібрання в них
поясненя,  тому являється незаконним і
вони підлягають звільненню за згодою сторін,
як було домовлено сторонами трудового договору.

Крім
того,  до виплати їм підлягає виплата
середньомісячної зарплати до часу постановления
судового рішення,  3-х місячний
заробіток за систематичне порушення законодавства про працю (вихідна
допомога),  а також у відшкодування
моральної шкоди по 3000 грн.,  яка їм
завдана незаконним звільненням.
Звільнення за втратою довір'я є приниженням їх трудової честі та
гідності,  вони переживають та
страждають,  позбавлені можливості
працевлашгуватись із вказаним записом.

В
судовому засіданні позивачі позов підтримали,
представник відповідача позов визнала частково і пояснила,  що відповідач погоджується змінити підставу
звільнення за прогули,  а також виплатити
втрачений заробіток з 01.06 по 11.06.2007 p.,
тобто по дату повного розрахунку. Вимоги позивачів про
звільнення їх з роботи за згодою сторін не підтверджені доказами. Позивачі в
14,  15год. 11.04.2007р. перебували на
робочому місці в стані алкогольного сп'яніння і покинули самовільно робочі
місця. В послідуючі дні до роботи не приступали,  пояснення надати відмовились. Профком дав
згоду на звільнення працівників,  на
засідання якого позивачі не з'явились,
хоч запрошувалися належним чином,
як перед звільненням,  так і під
час засідання профкому в період слухання справи в суді. Враховуючи те,  що позивачі самовільно залишили робочі місця
і відмовились виконувати роботу,  то суд
не змінюючи дати звільнення,  може
змінити підставу звільнення за прогули,
що є фактичною причиною звільнення і відповідає матеріалам справи.
Позивачі по справі також не довели систематичного порушення відповідачем
законодавства про працю,  а також
завданої їм моральної шкоди,  тому
представник відповідача прохала в задоволенні цих вимог

1

відмовити.

В судовому
засіданні також були допитані свідки,
які пояснили:

·
ОСОБА_1 - генеральний директор ВАТ пояснив,  що про залишення роботи позивачами він
дізнався відОСОБА_4 по телефону під час перебування на сесії в м.  Київ. Він приїхав на завод і 13.04.2007р.
було видано наказ про тимчасове заміщення,
позивачі 13 квітня на роботу не з'явились. Було подано подання на
профком про звільнення. 17.04.2007р. позивачі подали заяви про звільнення з
роботи за згодою сторін,  але він їх не
підписав. 31.05.2007р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийшли з обхідними листами,  про наказ про звільнення він їх не
повідомляв,  поскільки це обов'язок
відділу кадрів. Не заперечує звільнити позивачів за прогули.

·
ОСОБА_4 - заступник директора заводу по кадрах та режиму
пояснив,  що 11.04.2007р. позивачі
знаходились на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння,  а після обіду залишили роботу і більше на
роботу не виходили. їм пропонували написати пояснення,  але вони відмовилися. Голова профкому
попросила його повідомити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про засідання профкому. Він їх
повідомив про засідання профкому усно як на 16.04,  так і 17.04.2007 року.

·
ОСОБА_5. - голова профкому,  яка пояснила,
що 14.04.2007 року до профкому поступило подання директора про
звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з роботи за втрату довіри у зв'язку з
перебуванням на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння та самовільного
залишення робочих місць. Засідання профкому було призначено на
16.04.2007р.,  тому вона попросилаОСОБА_4
повідомити про це ОСОБА_3 та ОСОБА_1 На профком працівники не з'явились,  хоч ОСОБА_4 повідомив їх про засідання
профкому. 17.04.2007р. знову було призначено засідання профкому,  але ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не з'явились,  хочОСОБА_4 повідомляв їх. 17.04.2007 року
було надано згоду профкому на звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за п.2  ст. 41 КЗпП України.

·
ОСОБА_5 - інспектор по кадрах пояснила,  що 11.04.2007р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1
знаходилися в стані алкогольного сп'яніння та покинули робочі місця,  про що було складено акт. 17.04.2007р. було
звільнено позивачів з роботи за згодою профкому на підставі п.2  ст. 41 КЗпП України. ОСОБА_3 та ОСОБА_1
17.04.2007р. отримали обхідні листи,  які
здали 31.05.2007р.. Трудові книжки отримали 31.05.2007р.,  раніше не звертались.

·
ОСОБА_6  - секретар
пояснила,  що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
попросили 12.04.2007р. в неї папір для написання заяви про звільнення. У неї в
приймальні заяв про звільнення не залишали,
таких заяв від директора до неї не поступало.

·
ОСОБА_3 - головний інженер пояснив,  що 11.04.2007р. ОСОБА_3 був на роботі в стані
алкогольного сп'яніння,  а 12.04.2007р.
ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці. Він бачив,  що 11.04.2007р.ОСОБА_4 розмовляв зОСОБА_3 та
ОСОБА_1,  вони махали руками.

·
ОСОБА_7 - головний енергетик пояснив,  що приблизно 18.04.2007 року його викликав
тех.директор заводу ОСОБА_8 і повідомив,
що ОСОБА_1 написав заяву на звільнення,
тому тимчасово виконання обов'язків головного енергетика покладено на
нього. Пізніше теж саме йому повідомив директор ОСОБА_1. Він ознайомився з
наказом і підписав його. Про написання заяви про звільнення ОСОБА_3им він також
дізнався від ОСОБА_8 та ОСОБА_9. ОСОБА_3 та ОСОБА_9 після цього ще місяць
ходили на завод. Заяву про звільнення ОСОБА_1 писав в його присутності. В день
ознайомлення з наказом про наладення на нього обов'язків головного енергетика
було здійснено передачу ТМЦ від ОСОБА_1 ОСОБА_10 - начальник господарчої групи
пояснив,  що тимчасово він виконував
обов'язки ОСОБА_3. 16 чи 17.04.2007р. було видано наказ про

2

• тимчасове виконання ним обов'язків начальника відділу кап.будівництва та
технічного переозброєння. ОСОБА_9 викликав його в кабінет і повідомив,  що ОСОБА_3 написав заяву про звільнення,  тому поки не буде знайдено заміну його
обов'язки покладено на нього. ОСОБА_3 він бачив на заводі майже кожен день.
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 йому говорили,  що не
можуть звільнитись,  директор їм обіцяв
звільнити,  але кожний раз знову прохає
прийти. Також він пояснив,  що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 йому говорили,  що заяви про
звільнення писали двічі,  перший раз 10
чи 11 квітня 2007 року. Передача ТМЦ відбулась у квітні місяці до 20 числа.
Вислухавши сторони,  свідків,  дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що позов підлягає до часткового задоволення на підставі слідуючого.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_2. працював на ВАТ
"Христинівський молокозавод" начальником відділу кап. Будівництва та
технічного переозброєння,  ОСОБА_1-
головним енергетиком.  11.04.2007р.,  перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння,  після 14год. вони залишили
свої робочі місця і до роботи в послідуючі дні не приступали,  що стверджується складеними актами та поясненнями
свідків. Пояснення відносно залишення роботи позивачі також відмовилися надати.
14.04.2007р. генеральний директор вніс подання на профком про дачу згоди на
звільнення позивачів з роботи за п.2  ст.
41 КЗпП України за втратою довіри. Подання розглядалося на засіданні профкому
16 та 17.04.2007р. без участі ОСОБА_3 та ОСОБА_1. 17.04.2007 року профком дав
згоду на звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за п.2
ст. 41 КЗпП України,  свої рішення
профком підтвердив і 30.08.2007р. Суд вважає,
що рішення профкому 17.04.2007р. було винесено з порушенням вимог КЗпП
України,  а саме проведено засідання без
виклику працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Пояснення ОСОБА_4  що він за дорученням голови профкому
повідомляв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про засідання профкому не заслуговують до уваги,  поскільки заперечуються позивачами по
справі,  не підтверджуються іншими
матеріалами справи.

17.04.2007р.
наказом №106 від 17.04.2007р. та відповідно наказом №105ОСОБА_1та ОСОБА_2. були
звільнені з роботи за втрату довіри на підставі п.2  ст. 41 КЗпП України.

Таке звільнення
суперечить чинному законодавству та матеріалам справи. Позивачі не відносяться
до числа осіб,  які обслуговують грошові
або товарні цінності в значенні ч.2  ст.
41 КЗпП України,  які можуть бути
звільнені з роботи за втратою довіри. Незаконність підстави звільнення визнає і
представник відповідача.

Позивачі
бажали звільнитись,  написали заяви на
звільнення,  із звільненням погоджувався
і директор ВАТ. Позивачі вказували,  що
вони саме на пропозицію директора написали другу заяву на звільнення з роботи
за згодою сторін 17.04.2007р.. Пояснення свідків Лісовського І.Р. та ОСОБА_11
підтверджують пояснення позивачів,  що
адміністрація знала про звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і погоджувалась на їх
звільнення. В підтвердження своєї згоди на звільнення було видано накази №102-К
та 103-К від 13.04.2007р. про покладення обов'язків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на інших
осіб. Зволікання з видачею наказу про звільнення,  затягування розгляду питання про
звільнення,  про що свідчать пояснення
названих свідків,  що директор призначав
зустріч позивачам протягом місяця,  не
ознайомлення з наказом про звільнення від 17.04.2007р.,  невидача трудової книжки до 31.05.2007р. та
розрахункових,  на думку суду,  є доказом того,  що питання звільнення позивачів за згодою
сторін вирішувалось директором до 31.05.2007р.,
але так і не вирішено.

Поскільки
підстава звільнення з роботи за ч.2  ст.
41 КЗпП України являється незаконною позивачі підлягають звільненню на підставі
п.1 ч.1  ст. 36 КЗпП України за згодою
сторін,  поскільки саме з такою заявою
вони зверталися до директора заводу. Директор та інші свідки заперечили дачу
згоди адміністрації на звільнення позивачів за згодою сторін,  але ОСОБА_1 та інші свідки вказували,  що така заява була написана і була предметом
розгляду директором заводу.

Представник
відповідача вказувала,  що позивачі підлягають
звільненню з роботи за прогули і що суд вправі змінити підставу звільнення саме
по цій причині.

Суд вважає,  що заява представника
відповідача не підлягає до задоволення. Судом досліджені докази,  допитані свідки,  які підтверджують факт перебування позивачів
11.04.2007р. на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння,  а також самовільне залишення роботи в цей
день і невихід на роботу в послідуючі дні.

Відповідно
до  ст. 147 КЗпП України звільнення з
роботи за прогули являється одним із стягнень за порушення трудової дисципліни.
Дисциплінарне стягнення може бути застосоване не пізніше 1 місяця з дня його
виявлення. Тому суд відповідно до вимог
ст.  ст.  147, 148 КЗпП України не може змінити
підставу звільнення позивачів за прогули. Крім того,  звільнення за прогул являється дисциплінарним
стягненням,  а звільнення за ч.2  ст. 41 КЗпП України таким не являється. Тому
посилання представника відповідача про можливість звільнення позивачів за
прогули являється безпідставним та суперечить КЗпП України.

Таким
чином,  суд вважає,  що необхідно змінити формулювання причини
звільнення позивачів на п.1 ч.1  ст. 36
КЗпП України,  визначивши день звільнення
18.09.2007р.,  тобто день постановления судового
рішення.

З
відповідача підлягає стягненню середньомісячний заробіток до часу постановления судового рішення
щодо зміни правової підстави звільнення з роботи.

Відповідно
штатного розпису станом на 01.04.2007р. зарплата ОСОБА_3 . складала 1328грн. на
місяць,  ОСОБА_1- 1473 грн.
Середньомісячний заробіток підлягає стягненню за період з 17.04.2007р. по
18.09.2007р. - що складає 5 місяців 1 день.

Тому до виплати
ОСОБА_3. підлягає 6694, 20грн., ОСОБА_1- 7415 грн.

Крім
того,  позивачам незаконним звільненням
нанесено моральну шкоду. Звільнення за втратою довір'я - це приниження їх
трудової честі і гідності,  через що вони
переживають та страждають. Суд вважає,
що до відшкодування підлягає 1000 грн. кожному. На думку суду такий
розмір відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості.

В позові
про відшкодування 3-х місячного заробітку ( вихідної допомоги ) необхідно
відмовити. Доказів того,  що позивачі
припинили трудові відносини із-за систематичного порушення законодавства про
працю (  ст. 44 КЗпП України )
відповідачем не добуто. Тому в цій частині позову необхідно відмовити за
безпідставністю вимоги.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 209, 212-215, 218,
267 ЦПК України та на підставі  ст.  ст.
36, 41, 44, 43, 48, 49, 95, 116, 117, 233, 235, 237-1 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити
частково.

Змінити формулювання
причини звільнення з роботи ОСОБА_1та ОСОБА_3 з п.2  ст. 41 КЗпП України на п.1 ч.1  ст. 36 КЗпП України та день звільнення з
роботи з 17.04.2007р. на 18.09.2007р.

Стягнути
з ВАТ" Христинівський молокозавод" на користьОСОБА_17415 грн.,  на користь ОСОБА_3. 6694, 20грн. заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Стягнути
з ВАТ "Христинівський молокозавод" на користьОСОБА_11000 грн.,  на користь ОСОБА_3 . 1000грн. у відшкодування
моральної шкоди.

В
частині позову про стягнення 3-х місячного заробітку за систематичне порушення
трудового законодавства - відмовити.

Стягнути
з ВАТ "Христинівський молокозавод" 161, 09 грн. держмита на користь
держави та 30грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення
на р/р НОМЕР_1 УДК у Христинівському
районі.

Рішення
в частині стягнення заробітної плати за один місяць на користьОСОБА_1та ОСОБА_3
. допустити до негайного виконання.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської
області через Христинівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.