Апеляційний суд міста Севастополя
Справа  №22ц-1278/2007р.                                                        Головуючий  у
4 0                                                                                Доповідач
інстанції  Сундуков  В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                                                              УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду міста
Севастополя в складі: головуючого  - Клочка В.П.,

суддів       -
Сундукова В.М. ,  Володіної
Л.В.,  при секретарі - Баран М. Л.,

за участю
представників ПП „Воїн" ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  позивача
ОСОБА_1. та його представника ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Севастополі апеляційну скаргу приватного
підприємства „Воїн" на рішення Ленінського районного суду м.  Севастополя від 18 червня 2007р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства „Воїн" про поновлення
на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2005р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного підприємства
„Воїн" і просив поновити його на роботі на посаді сторожа, стягнути з
відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вимоги
мотивовані тим,  що наказом відповідача
від 20.05.2005р. він був звільнений з вказаної посади за п.2  ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою
довір'я. Вважає звільнення незаконним оскільки він не здійснював розкрадання
майна відповідача,  яке він охороняв
відповідно до своїх службових обов'язків.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Севастополя від 18 червня 2007р. позов ОСОБА_1. задоволено у повному
обсязі. Ухвалено поновити ОСОБА_1. на роботі у Приватному підприємстві
„Воїн" на посаді сторожа з 20.09.2005 р. Стягнути з Приватного
підприємства „Воїн" на користь ОСОБА_1. середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу в сумі 8708 грн. 04 коп. Допустити негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1. на роботі і виплати середнього заробітку в
межах одного місяця,  тобто у розмірі 399
грн. 14 коп. Вирішено питання про судові витрати.

В
апеляційній скарзі ПП "Воїн" просить рішення суду скасувати та
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.,
мотивуючи свої вимоги тим,  що
судом порушені норми матеріального та процесуального права. Вважає,  що суд дійшов помилкового висновку про
те,  що позивач безпосередньо не
обслуговував матеріальні цінності.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  пояснення осіб,  які з'явилися в судове засідання,  дослідивши матеріали справи,  та обговоривши доводи апеляційної
скарги,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  підтверджується
матеріалами справи та наданими сторонами доказами,  що позивач ОСОБА_1 по строковому трудовому
договору був прийнятий на роботу в ПП „Воїн" сторожем (арк.с. 15).

Наказом
Директора ПП „Воїн" № 57/05-к від 20.09.2005 р. позивач звільнений за
п.2  ст. 41 КЗпП України.

2

Статтею
41 п.2 КЗпП України передбачено право власника або уповноваженого ним органу
розірвати трудовий договір у випадку винних дій працівника,  який безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності,  якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним
органу.

Пунктом
28 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р. визначено,  що звільнення з підстав втрати довір'я
(п.2  ст. 41 КЗпП України) суд може
визнати обґрунтованим,  якщо
працівник,  який безпосередньо обслуговує
грошові або товарні цінності,  вчинив умисно
або необережно такі дії,  які дають
власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Таким
чином,  з вказаних підстав можуть бути
звільнені з роботи тільки особи,
безпосередньо обслуговуючі грошові або товарні цінності.

Як
вбачається з трудового договору,
укладеного між ПП „Воїн" і ОСОБА_1(арк.с. 15),  посада позивача та покладені на нього
обов'язки,  не відносяться до категорії
працівників безпосередньо обслуговуючих грошові або товарні цінності.

Наданий
представником відповідача суду апеляційної інстанції договір від 02.09.2004
року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_1.,  колегія суддів до уваги не приймає,  оскільки його укладення суперечить
вимогам  ст. 153-1 КЗпП України,  відповідно до якої посада,  яку займав позивач не відноситься до
категорії посад працівників,  з якими
законом передбачено письмове укладання договору про повну матеріальну
відповідальність.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив надані сторонами докази та обставини по справі у їх
сукупності,  дав доказам належну оцінку і
дійшов обґрунтованого висновку,  що
звільнення ОСОБА_1. за п.2  ст. 41 КЗпП
України здійснено з порушенням вимог закону та ухвалив законне та обґрунтоване
рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосуванням судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального права,
яке б призвело до неправильного вирішення справи.

За таких
обставин судова колегія дійшла висновку,
що оскаржуване рішення суду скасуванню чи зміні не підлягає,  а апеляційна скарга ПП „Воїн",  відповідно до ч.1  ст.
308 ЦПК України,  - підлягає
відхиленню.

Керуючись  ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу приватного підприємства „Воїн" відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду М. Севастополя від 18 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.