УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року                                                                                                  м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого
судді Косогор Г.О.

суддів: Ісаєвої
Н.В.,  Ткачук О.О.

при секретарі
Зелінському О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника Одеської міської ради Михайлова Юрія
Володимировича на рішення Київського районного суду м.  Одеси від 11 липня 2007 року,  у цивільній справі за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до Одеської міської ради,  треті особи- Київська районна адміністрація
Одеської міської ради,  Комунальне
підприємство « Одеське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації
об'єктів нерухомості »,  ОСОБА_3- про
визнання права власності, -

встановила:

Позивачи
звернулися до суду з вищезазначеним позовом.

Представники
відповідача - Одеської
міської ради,  Київської районної
адміністрації м.  Одеси,  КП «
ОМБТІ і РОН » позовні
вимоги позивачів не визнали.

Третя особа - ОСОБА_3 позовні вимоги
позивачів не підтримав.

Рішенням суду
позов задоволено частково.

На
рішення суду представник Одеської міської ради Михайлов Ю.В. приніс апеляційну скаргу в який
просить рішення суду першої інстанції скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким у позові ОСОБА_1  та ОСОБА_2відмовити.

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши
суддю-доповідача,  доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення,  в межах позовних вимог і доводів апеляційної
скарги,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
у зв'язку з тим,  що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази,
згідно  ст.  ст.  10,
60,  212 ЦПК
України,  правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

У
судовому засідані встановлено,  що з
наданих позивачами до справи письмових доказів вбачається,  що рішенням виконавчого комітету
Когановичської районної ради депутатів №
265 від 19.04.1957 року
ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва
житлового будинку площею 512 кв.м.  за
вказаною адресою (а.с.  15).

07.04.1958
року ОСОБА_4 уклав з житлово-комунальним відділом виконавчого комітету
Когановичської районної ради договір про надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої
власності,  згідно до якого ОСОБА_4
надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 512 кв.м.  згідно з планом земельної ділянки (а.с.
16-19).

Справа № 22ц-4957/07                                                                   Категорія
5

Головуючий у
першій інстанції Сватананко В.І. Доповідач Ісаєва Н.В.

У подальшому ОСОБА_4 частково
зведений будинок продав ОСОБА_1 ,  яка
добудувала житловий будинок і який став складатись з чотирьох житлових кімнат
площею 65 кв.м. ,  кухні - 11, 2 кв.м.
,  коридору - 7, 2 кв.м. ,  та 30.05.1968 року був прийнятий до
експлуатації (а.с.  13,
67-68).

Зазначений
акт був затверджений рішенням Київського районного виконавчого комітету м.  Одеси № 437 від 02.08.1968 року (а.с.  14).

Судом
встановлено також,  що позивачі припинили
шлюбні відносини у 1973 році,  у 1975
році рішенням суду шлюб було розірвано та розподілено майно: 7/10 частин
житлового будинку за вказаною адресою - за ОСОБА_1  визнано право власності на 3/10 частини; за
ОСОБА_2 визнано право власності на 4/10
частини (а.с. 69-70).

У
звязку. з зазначеною обставиною,  ОСОБА_1
,  у власності якої була житлова кімната
площею 22, 2 кв.м.  без комунальних зручностей та з якою
проживали двоє неповнолітніх дітей змушена була самовільно добудувати до даної
кімнати спірні прибудови з метою поліпшення житлових умов. Вона також
переобладнала горище під мансарду,  де
збудувала коридор та дві житлові кімнати.

Приблизно
у той самий час ОСОБА_2 в належній йому кухні площею 11, 2 кв.м.  в прибудові «а» реконструював та збудував
санвузол площею 4, 0 кв.м.  та звів до даної прибудови тамбур літера «а4»
площею 4 кв.м.  (а.с. 20-25).

З
питанням щодо прийняття в експлуатацію самовільно реконструйованих та зведених
приміщень позивачі у 1982
році звернулись до Київського районного виконавчого комітету м.  Одеси,
який у свою чергу самовільно зведені та реконструйовані приміщення до
експлуатації не прийняв,  у відповідності
до  ст.
105 ЦК України
/у редакції 1963 року/ не
вирішив питання про знос або безкоштовне вилучення та зарахування,  у судовому порядку,  до фонду місцевих Рад,  а вирішив дані приміщення зберегти без права
власності та без права відчуження,  що не
передбачено було діючим на той час законодавством України (а.с.
11-12).

Вдруге,  у 1996
році Київський районний виконавчий комітет м.  Одеси розглядав питання відносно самовільно
зведених ОСОБА_1  прибудов,  мансардного приміщення та гаражу,  та прийняв рішення дані приміщення зберегти (а.с.
10).

Таким
чином,  на протязі тривалого часу органи
місцевої влади м.  Одеси не вирішували
питання щодо знесення,  безкоштовного
вилучення та зарахування у фонд місцевих Рад або прийняття до експлуатації
самовільно реконструйованих та збудованих приміщень позивачами по справі.

Відповідно
до експертного висновку,  виконаному
ліцензійною організацією,
приміщення,  які були
реконструйовані та зведені ОСОБА_1  відповідають
нормам ДБН,  протипожежним вимогам (а.с.
44-76).

Відповідно
до експертного висновку,  виконаному
ліцензійною організацією,
приміщення,  які були
реконструйовані та зведені ОСОБА_2 відповідають нормам ДБН,  протипожежним вимогам (а.с. 77-111).

Зазначені
обставини надали суду підстави для вирішення питання та визнання права
власності за позивачами на самовільно реконструйовані приміщення та збудовані
прибудови у відповідності до вимог п. 5
ст.
376 ЦК України / у редакції 2003 року/,  крім мансардного приміщення,  оскільки дані приміщення не порушують також
права третіх осіб.

Суд
правильно дійшов до висновку,  що є
необгрунтованими посилання представника відповідача - Одеської міської
ради на те,  що позивачі є неналежними
землекористувачами,  оскільки у
ОСОБА_1  відсутній належний документ про
землевідвід,  так як з наведених раніше
письмових доказів вбачається,  що за
вказаною адресою попередньому землекористувачу,
у передбаченому законодавством порядку,
була виділена у 1957
році та передана у 1958
році земельна ділянка площею 512
кв.м. ,  саме на якій було збудовано
житловий будинок,  належними
співвласниками якого стали у встановленому порядку позивачі та третя особа - ОСОБА_3 їх
належне землекористування ніким не оспорено та не припинено.

Враховуючи
викладене,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,
304,  п.1 ч. 1  ст.  307,
308,  314 ч. 1 п. 1,
315,  319.ЦПК
України,  судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу предстаника Одеської міської ради Михайлова
Юрія Володимировича відхилити.

Рішення
Київського районного суду м.  Одеси від 11 липня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі двох
місяців.