УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28   листопада 2007 року                                                          м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                          Фединяка
В.Д.

суддів:                  Беркій
О.Ю.,  Ясеновенко Л.В.

секретаря                                                Сем"янчук
С. Й.

з
участю:                                                 позивачки
ОСОБА_1  та її представника

ОСОБА_2 ,  відповідачки
ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 жовтня 2007
року,  -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2007 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4,  ОСОБА_3,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про визнання
відповідачів такими,  що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав передбачених  ст.
ст.  530, 662, 663 ЦК України,  посилаючись на те,  що 21 березня 2001 року позивачка купила в
ОСОБА_4 вищевказану квартиру. Однак,  на
вимогу позивачки звільнити зазначену квартиру відповідачі не реагують.

Рішенням
Коломийського міськрайонного суду від 04 жовтня 2007 року ОСОБА_1  відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись
з рішенням суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу,  в якій ставиться питання про скасування
оскаржуваного рішення та задовольнити позов апелянта,  вказуючи про
те,  що при вирішенні даного спору
судом допущено

Справа
№22-ц-1396/07                                                        Головуючий
у 1 ін ст.  Ілюк Б.В.

Категорія
12                                                                          Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

порушення норм
матеріального і процесуального права. Зокрема,
на думку апелянта,  судом не
враховано того,  що саме невиконання
вимог договору купівлі - продажу спірної квартири   є підставою для задоволення позову у справі.

У
судовому засіданні ОСОБА_1  та її
представника ОСОБА_2  підтримала доводи апеляційної скарги,  просить задовольнити цю скаргу.

Відповідачка
ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала,
вважає доводи цієї скарги безпідставними.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши письмові
докази,  колегія суддів приходить до
висновку про  відхилення апеляційної
скарги  з таких підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1  у задоволенні позову,  суд першої інстанції виходив з того,  що після купівлі 21 березня 2001 року
квартири АДРЕСА_1 за згодою позивачки у цій квартирі залишились проживати
ОСОБА_4,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Оскільки позивачка не
ставить вимог щодо звільнення відповідачами спірної квартири,  а вимоги  ст.   ст.  530,
662, 663 ЦК України
не передбачають втрати права користування зазначеною квартирою,  то суд відмовив позивачці у задоволенні
позову.

Висновок суду
відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

За
змістом  ст.   ст.
10,  11 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони
та інші особи,  які беруть участь у
справі,  мають рівні права щодо подання
доказів,  їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Кожна
сторона повинна довести ті обставини,  на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  крім випадків,  встановлених цим Кодексом.

Згідно  ст.  11
цього Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб,  поданим відповідно до
цього Кодексу,  в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі.

Особа,  яка бере участь у справі,  розпоряджається своїми правами щодо предмета
спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб,  які не мають цивільної процесуальної
дієздатності),  в інтересах яких заявлено
вимоги.

Судом
встановлено і підтверджується матеріалами справи,  що згідно договору купівлі - продажу від 21
березня 2001 року ОСОБА_4 продала,  а
ОСОБА_1  купила квартиру АДРЕСА_1. За
згодою покупця відповідачі залишились проживати у спірній квартирі.

Відповідно
ст.  169 ЖК
України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку
(квартирі),  що належить громадянинові на
праві приватної власності,  наймач і
особи,  які проживають разом з ним,  зобов'язані звільнити жиле приміщення,  а в разі відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З змісту
позовної заяви ОСОБА_1 ,  яка не
змінювала предмет спору,
вбачається,  що позивачка не посилається
щодо звільнення відповідачами спірної квартири з підстав передбачених  ст.
169 ЖК України,  а з підстав
передбачених  ст.
ст.  530,  662,
663 ЦПК України,  які не регулюють
правовідносини між власником і наймачами спірної квартири.

За таких
обставин,  відповідно  ст.
ст.  530, 662, 663 ЦК України суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку відмовивши ОСОБА_1  у задоволенні позову,  так як заявлений нею позов на підставі
цивільного кодексу не передбачає втрати відповідачами права користування
квартирою АДРЕСА_1.

Доводи
апеляційної скарги є помилковими,  не
спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному
рішенні,  тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів вважає,  що оскаржуване рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування
зазначеного судового рішення за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  307, 308, 313-315,  317 ЦПК України,  колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Коломийського міськрайонного   суду
від  04 жовтня  2007 року
в даній справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців
безпосередньо до Верховного Суду України з часу набрання законної сили.