Справа № 2-78/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 травня 2007 року Малиновський районний суд  м. Одеси у складі: головуючого - судді
Дрішлюка А.І., при секретарі Іскрич В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю
третіх осіб - П'ятої одеської державної нотаріальної контори, Малиновської
районної адміністрації м. Одеси (рада опіки та піклування), ОСОБА_4 про
визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В Малиновский
районний суд м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним. Обґрунтовуючи
заявлені вимоги позивач посилається на те, що договір дарування АДРЕСА_1, що
знаходилась в спільній власності вчинено без його згоди.

Відповідачка позов не визнала, та пояснила, що спірна квартира була
придбана за її кошти.

В останнє судове засідання відповідачка не з'явилася, про час та місце, про
час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Зі згоди позивача
суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням
ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

06.08.1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що
відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського управління юстиції
Одеської області 6 серпня 1977 року зроблено відповідний актовий запис № 228.

Як вбачається з договору дарування від 12 листопада 2005 року, посвідченого
державним нотаріусом П'ятої державної нотаріальної контори Димерлій О.М.,
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10
серпня 1992 року П'ятою державною нотаріальною конторою за № 1-8053,
зареєстрована в ОМБТІ та РОН 21.08.1992 року в книзі № 66 доп., на стор. 48, за
№ 2228.

Згідно зі ст. 22 Кодекс про шлюб та сім'ю України, який був чинний на
момент набуття спірного майна майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,
є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, режим спірного майна судом встановлений як спільна сумісна
власність подружжя Степури.

19 вересня 2005 року шлюб між сторонами був розірваний рішенням
Малиновського

2

районного суду м, Одеси
по справі № 2-8834/05.

На підставі
договору дарування від 12 листопада 2005 року, посвідченого державним нотаріусом
П'ятої державної нотаріальної контори Димерлій О.М., АДРЕСА_1 була подарована
ОСОБА_2 ОСОБА_3. При вчиненні договору дарування, 12.11.2005 року,
відповідачкою до П'ятої одеської державної нотаріальної контори було надано
заяву відповідно до якої вона свідчить про те, що АДРЕСА_4, належить їй на
праві особистої приватної власності, була придбана поза шлюбом на власні кошти,
у шлюбі не перебуває і на момент придбання квартири не перебувала.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право спільної сумісної власності регламентується положеннями ст. 65 СК
України, 369 ЦК
України - тобто дружина, чоловік розпоряджаються майном,
що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом
про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без
її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для
укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода
другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Відповідно до ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та
(або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально
посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення
правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження
спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом
недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника,
який вчинив правочин, необхідних повноважень.

АДРЕСА_4 була відчужена під час знаходження її в спільній сумісній
власності, тому виходячи з презумпції встановленої законом, розпорядження
квартирою повинно було здійснюватися за згодою подружжя, яке було відсутнє.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60,
63, 65 СК України, ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 209, 212,
214-215, 224-225    ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб п'ятої Одеської
Державної нотаріальної контори, Малиновської районної адміністрації м. Одеси
орган опіки та піклування, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним
задовільними.

Визнати недійсним договір дарування від 12 листопада 2005 року, посвідчений
державним нотаріусом П'ятої державної нотаріальної контори Димерлій О.М.,
АДРЕСА_1. Допустити реституцію щодо сторін - учасників правочину, що визнаний судом недійним.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.