Справа
№22Ц-2385/2007                                                  Головуючий
в 1 інстанції Верещак А.М
01, 29                                                                 Доповідач
в 2 інстанції Юровська Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого
Юровської Г.В.,

суддів: Данілова
О.М. ,  Суханової Є.М.

при
секретарі Зінченку С. В. розглянула у відкритому судовому засіданні в місті
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_1
на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_1,  яка діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_4,  1994 року народження,  треті особи,
що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: житлово-експлуаційна
контора №6 та орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради,  про визнання ОСОБА_3 таким,  що втратив
право користування жилим приміщенням,  та
скасування реєстрації ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,  дослідивши матеріали справи та доводи апеля­ційної
скарги,  колегія суддів

встановила:

В серпні
2006 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із вказаним позовом,  посилаючись
на те,  що відповідач ОСОБА_3,  який є його рідним братом,  після звільнення з місць позбавлення волі у
вересні 2005 року,  маючи вільний доступ
до квартири АДРЕСА_1,  не вселився в це
приміщення,  а перейшов проживати до
колишньої дружини ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2. Просив визнати його таким,  що втратив право користування спірною
квартирою,  зобов'язати ЖЕК №6 скасувати
реєстрацію мало­літньої ОСОБА_4,  яка
також зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1,
хоча в цій квартирі не проживає.

Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду позов задоволений. Визнано ОСОБА_3 таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано ЖЕК № 6 скасувати реєстрацію
малолітньої ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За
правилами ч.3  ст. 212,  ч.ч.1 та 3
ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.  Обгрунтованим воно вважається,  якщо ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні. У
зв'язку з цим на суд покладається обов'язок перевірити докази на предмет їх
належності,  допустимості та
достовірності.

Задовольняючи
позовні вимоги,  суд виходив з того,  що відповідачі постійно проживають за адресою
АДРЕСА_2,  в якій мешкає мати малолітньої
ОСОБА_4 та колишня дружина ОСОБА_3
- ОСОБА_1 В квартиру
АДРЕСА_1,  в якій мешкає позивач,  ОСОБА_3 після звільнення з місць позбавлення
волі не вселявся. Свої висновки суд мотивував показаннями допитаних у судовому
засіданні свідків.

З такими
висновками суду колегія суддів повністю погодитись не можна,  оскільки суд припустився неповноти у
встановленні обставин справи,  що мають
значення для правильного вирішення спору,
в порушення ч.3  ст. 212 ЦПК
України не перевірив належним чином докази,
якими ОСОБА_2 обґрунтовував
свої вимоги,  на предмет наявності
інформації щодо предмета доказування.

За
змістом ч.2  ст. 107 ЖК України у разі
вибуття наймача та члена його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного
пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму
жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я,  то договір найму
жилого приміщення не розривається,  а
член сім'ї,  який вибув втрачає право користування
цим жилим приміщенням з дня вибуття.

На
ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані,  які свідчать про обрання стороною іншого
постійного місця проживання (повідомлення про це в листах,  розписка,
переадресовка кореспонденції,  утворення сім'ї в іншому місці, перевезення
майна в інше жиле приміщення тощо).

. Докази,  які б довели наявність
таких фактичних обставин,  в матеріалах
справи відсутні. Пока­зання свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими доказами вважатись не можуть,  адже містять інформацію лише про відсутність
проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі. Відомості про його постійне проживання в
іншому місці в показаннях наведених свідків не містяться.

Інших
доказів позивач у порушення ч.1  ст. 3О
ЦПК України до судів першої та апеляційної інстанцій не подав,  у зв'язку з чим колегія суддів дійшла до
висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 таким,  що втратив
право користування жилим приміщення квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з вибуттям на
інше постійне місце приживання.

Крім
того,  як вбачається з матеріалів
справи,  ОСОБА_3 знаходиться під вартою з 13 лютого 2006 року і вироком
Білоцерківського міськрайонного суду від 16 листопада 2006 року засуджений до 4
років 6 місяців позбавлення волі,  а тому
відповідно до ч.2  ст. 71 ЖК України за
ним зберігається право на спірне жиле приміщення понад шість місяців протягом
усього строку відбування покарання.

Рішення
суду в цій частині апеляційний суд вважає необгрунтованим,  його скасовує з ухвале­нням нового,  яким відмовляє ОСОБА_2 у задоволенні його вимог.

З
підстав необґрунтованості колегія суддів скасовує рішення суду і в частині,  що стосується зобов'язання ЖЕО №6 скасувати
реєстрацію малолітної ОСОБА_4 за адресою спірної квартири. Вважає його
таким,  що суперечить  ст. 29 ЦК України та  ст. 7 Закону України „Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в Україні",  за змістом яких місцем проживання малолітньої
дитини є місце проживання її батьків або одного з них. Зняття з реєстрації
місця її проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного
рішення суду про позбавлення його батьків або одного з них права власності на
житлове приміщення або право користування ним.

В
матеріалах справи не містяться відомості про те,  що батько малолітньої ОСОБА_4 -ОСОБА_3 був у
встановленому законом порядку позбавлений права користування квартирою
АДРЕСА_1. Тому підстави для зобов'язання ЖЕО №6' скасувати реєстрацію
малолітньої ОСОБА_4 за адресою розташування цієї квартири,  відсутні.

•  За таких обставин апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  рішення суду першої
інстанції -касуванню з ухваленням нового рішення,  яким в позові слід відмовити.

Керуючись  ст.
ст. 307,  309 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника відповідачів - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2007 року скасувати.

Ухвалити
нове рішення: відмовити ОСОБА_3 у
задоволенні позову до ОСОБА_3 та
ОСОБА_1,  яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4,  1994 року
народження,  треті особи,  що не заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору: житлово-експлуаційна контора №6 та орган опіки та піклування
Білоцерківської міської ради,  про
визнання ОСОБА_3
таким,  що втратив право користування
жилим приміщенням,  та скасування
реєстрації ОСОБА_4

Рішення суду може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

його
проголошення.