АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   ЧЕРКАСЬКОЇ
Головуючий по 1 інстанції
апеляційній Інстанції Василенко
Справа № 22ц-842
Категорія спори,  що
виникають із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007
р колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області в складі:

головуючого                            Храпка В.Д.

суддів                                       Василенко Л.І. Бабенко
В.М.

при секретарі                           Бурдуковій О.В.

з участю
прокурора

адвокатів                                  ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,   ОСОБА_3,   ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу
недійсним,   визнання придбаного майна
спільною власністю подружжя та визнання права власності,

встановила:

20.09.2005 р. ОСОБА_1 3вернулась в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3  ,   ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі - продажу
недійсним,   визнання придбаного майна
спільною власністю подружжя та визнання права власності.

В обгрунтування
заявлених вимог вказала,   що з 1982 р. перебувала у
шлюбі з ОСОБА_4 та від шлюбу мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 1998 р. вони продали
квартиру в якій мешкали та купили будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 в с.
Мошни,   Черкаського
району. Проте вказаний право чин був фіктивний,   так як договір купівлі - продажу був
оформлений між ОСОБА_3   та свекрухою - ОСОБА_2,   що мешкає в м.   Горлівка та не мала на меті переїздити до с Мошни.
Вважає,   що у сторін правочину був
відсутній намір створити правові наслідки,
які задекларовані у правочині,
волевиявлення сторін правочину не відповідає їх дійсній волі. Таким
чином він є нікчемним.

В спірному
будинку протягом семи років вони проживали сім'єю та були зареєстровані за
вказаною адресою. Вона здійснювала управління вказаним майном,   так у 1998
р. робила ремонт,   у 2001 р. побудували
сарай,   у 2003 р. прибудували кухню,
душ,   туалет,   провели телефон.

13.01.2005 р. ОСОБА_4 вигнав її з сином з спірного будинку,   поміняв замки на вхідних дверях та позбавив
її можливості користуватись будинком.  На початку 2005 р. вона
зверталась до ЧОІБТІ з наміром отримати копії документів на спірне
домоволодіння,   проте їй було відмовлено у зв'язку з тим,   що не вона ні її чоловік не є власниками
будинку.

При оформленні
документів у нотаріуса у 1998
р. ОСОБА_4 її запевнив у тому,   що
договір оформлений на нього.

Вважаючи,   що договір купівлі - продажу будинку
з надвірними спорудами АДРЕСА_1 в с.
Мошни,   Черкаського
району від 30.03.1998 р. був
укладений шляхом обману просила суд визнати його фіктивним та визнати за нею
право власності на 1/2 його частину.

07.11.2006 р. ОСОБА_13більшила позовні вимоги. При цьому
вказала,   що спірне домоволодіння з
присадибною земельною ділянкою площею 0,  22 га було куплено на кошти у розмірі 15 000 доларів США,
що їй позичила ОСОБА_7 З метою повернення вказаного боргу
вона позичила гроші в сумі 5650
доларів США у
ОСОБА_8

Просила суд
визнати спірне домоволодіння спільною власністю подружжя та визнати за нею
право власності на 1/2 його частину та 1/2 частину присадибної земельної
ділянки.

Рішенням
Черкаського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2007 р. в задоволенні
позовних вимог позивачці відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток держави
недоплачений судовий збір в сумі 110,  17 грн.

В апеляційній
скарзі,   доповненнях та змінах до неї
ОСОБА_1 просить рішення суду,   як
постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права,   скасувати ухвалити нове рішення,   яким визнати договір купівлі - продажу будинку
з надвірними спорудами АДРЕСА_1 в с Мошни,   Черкаського району від 30.03.1998 р. на ім'я
ОСОБА_2 фіктивним в частині,   що
покупцем є не ОСОБА_2,   а ОСОБА_1

При цьому
вказується на ті підстави,   що і в
позовній заяві.

У своїх
запереченнях на скаргу ОСОБА_4 її доводи не визнає,   вказавши на безпідставність і на законність
та обгрунтованість рішення суду.

Судова
колегія,   заслухавши доповідь судді - доповідача,   пояснення сторін,   що з'явились,   адвоката ОСОБА_5,   представника ОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги,   вважає,   що апеляційна скарга підлягає до
відхилення,   виходячи з наступного.

Відповідно
до   ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,   якщо визнає,   що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог позивачці,
районний суд виходив з того,   що
сторони в оспорюваному договорі купівлі -
продажу діяли з метою створити юридичні наслідки,   які складали його зміст і дані наслідки були
створені: одна сторона передала іншій у власність житловий будинок і отримала
за нього гроші,   а друга сторона
отримала у власність житловий будинок і передала за нього іншій певну суму
грошей. Не проживання покупця у придбаному будинку не може свідчить про
відсутність наміру створення правових наслідків правочину,   оскільки такі наслідки настали з моменту
отримання ним майна у власність,   власник
же не може бути обмежений у здійсненні свого права власності,   отже може використовувати придбаний будинок
як для особистого проживання так і для інших цілей. З урахуванням викладеного
суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав,   передбачених   ст.   234 ЦК України для
визнання недійсним оспорюваного договору. Так як вимоги про визнання договору
купівлі - продажу
недійсним не підлягають до задоволення то суд прийшов до висновку і про
відсутність підстав про визнання предмету вказаного договору спільною власністю
подружжя та визнання за позивачкою права власності на частину житлового
будинку.

Розглядаючи
спір,   судова колегія вважає,   що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі,   надані
сторонами докази,   правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон,   який їх регулює .

Судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи,
що дійсно згідно до договору купівлі - продажу від 30.03.1998
р. ОСОБА_3   продав,   а ОСОБА_2 купила житловий будинок з
надвірними спорудами АДРЕСА_1 в с.
Мошни,   Черкаського
району за 16117 грн.

Позивачка
просила суд визнати вказаний правочин недійсним з підстав передбачених
наведеною   ст.   234
ЦК України та   ст.   230
даного Кодексу.

Згідно ж до   ст.   230 вказаного
Кодексу,   якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,   які мають істотне значення ( ч. 1   ст.   229 цього Кодексу
)право чин визнається судом недійсним.

Враховуючи
вимоги наведеної 230 статті,   суд першої інстанції дійшов правильного
висновку стосовно того,   що з підстав наведених
в даній статті правочин може бути визнаний недійсним лише за вимогою однієї із
сторін даного правочину. Позивачка,   як
свідчить зі змісту договору купівлі -
продажу не є стороною даного договору,
отже підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним з підстав
викладених в   ст.   230
немає.

Відповідно до
вимог   ст.   234
ЦК України фіктивним є правочин,   який
вчинено без наміру створення правових наслідків,   які обумовлювалися цим право чином.   Фіктивний право чин визнається судом недійсним.

Суд
з'ясувавши,   що сторони оскаржуваного
договору діяли з метою створити юридичні наслідки,   які складали його зміст,   а саме ОСОБА_3   передав будинок ОСОБА_2 та отримав
від неї гроші за передане майно,
ОСОБА_2 отримала у власність будинок,   обгрунтовано не знайшов правових підстав для
визнання недійсним оскаржуваного правочину з підстав визначених   ст.   234 ЦПК України. Як
наслідок прийшов до висновку,   що і
вимоги про визнання предмету договору спільною власністю подружжя та визнання
за позивачкою права власності на частину спірного домоволодіння не підлягають
задоволенню.

Таким
чином,   судова колегія приходить до
висновку,   що суд першої інстанції за
викладених обставин прийшов до обгрунтованого висновку,   відмовивши в задоволенні позову.

Доводи
апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і на їх
правильність не впливають.

Рішення суду
ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права,   тому підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Керуючись   ст.
ст.   304,
307,   308,   313,
314,   315,   317,
319 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Черкаського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців.