АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року                                                                                                     м.Одеса

Колегія
суддів   судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого   Федорової А.Є.,

суддів: Мизи
Л.М., Процик М.В.,

при секретарі: Непомнящій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ВАТ «Український інститут кранобудування» на
рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2007
року за позовом ВАТ «Український інститут кранобудування» до ОСОБА_1, ТОВ «АЙС
НО» про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання
недійсними додаткової угоди, акта прийому-передачі нерухомого майна, договору
купівлі-продажу нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року ВАТ «Український інститут кранобудування» звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого
майна -площадки для випробування кранів з відповідними спорудами, визнання
недійсними додаткову угоду від 31 січня 2006 року та акту прийому-передачі
майна.

Позивач зазначав, що 28 жовтня 2005 року між ВАТ «Український інститут
кранобудування» та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого
майна- споруд площадки для випробування кранів загальною площею 1066,5 кв.м.
Ціна продажу нерухомого майна складає 29992 грн. Згідно умов договору продаж
майна здійснювалася із розстроченням платежу на строк до 01 лютого 2006 року.

31 січня 2006 року сторони договору уклали Додаткову угоду про розстрочення
платежу на строк до 01 квітня 2006 року. 16 листопада 2006 року був підписаний
Акт прийому-передачі майна ОСОБА_1

Посилаючись на те, що покупець ОСОБА_1 не виконав умови договору і не
сплатив передбачену договором суму у встановлений строк, на укладення
додаткової угоди , а також Акту прийому-передачі майна, представник продавця-
голова правління Мєньшенін С.М.
не мав повноважень, а саме: дозволу Спостережної Ради акціонерного товариства,
позивач просив розірвати договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2007 року на
підставі ст. 651 ЦК України
та визнати недійсними додаткову угоду від 31 січня 2006 року та Акт
прийому-передачі майна від 16 листопада 2006 року.

У квітні
2007 року позивач доповнив свої вимоги і просив також визнати недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «АЙС-НО» 21
лютого 2007 року, з тих підстав, що ОСОБА_1 не попередив покупця про наявність
судового спору щодо цього майна і не мав права на його відчуження.

Головуючий
у 1 інст. Курочка В.М.                                              Справа
№ 22ц-3856/2007

Доповідач
Федорова А.Є.                                                                      Категорія
ЦП-12

Відповідачі
позов не визнали.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області
від 20 червня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що
суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку наданим доказам,
порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2005 року між ВАТ
«Український інститут кранобудування» та ОСОБА_1 був укладений і посвідчений
нотаріально договір купівлі-продажу площадки для випробування кранів загальною
площею 1066,5 кв.м. з відповідними спорудами. Ціна продажу майна за цим
договором складає 29992 грн. Згідно п.2.2, п.2.3 договору за взаємною
домовленістю сторін продаж здійснена з розстроченням платежу: покупець
зобов'язався протягом п'яти днів з дня укладення договору сплатити продавцеві
10000 грн., і 19992 грн. сплатити до 01 лютого 2006 року. (а.с.8-9)

02 листопада 2005 року ОСОБА_1 сплатив підприємству 10000
грн., що підтверджується квитанцією та прибутковим касовим ордером.(а.с.81)

Додатковою угодою від 31 січня 2006 року, посвідченою
нотаріально, строк платежу у розмірі 19992 грн. був продовжений до 01 квітня
2006 року, а додатковою угодою № 2 від 31 березня 2006 року, яка не оспорюється
позивачем, строк платежу розстрочений до 01 грудня 2006 року, (а.с.11,82)

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 26 вересня 2006 року
сума 19992 грн. була внесена ОСОБА_1 в касу підприємства, і позивач прийняв від
покупця зазначену суму за договором купівлі-продажу, що підтверджується також
прибутковим касовим ордером і не заперечується позивачем, (а.с.81,180)

На підставі Акта прийому-передачі від 16 листопада 2006 року нерухоме майно
передано продавцем ОСОБА_1 (а.с.179) Тобто, передання нерухомого майна
покупцеві ОСОБА_1 було здійснено продавцем за актом прийому-передачі після
повної сплати покупцем грошових коштів у розмірі ціни продажу, встановленої
пунктом 2.1 договору, що відповідає умовам договору, викладених у п.3.1
договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2005 року.(а.с.8зв.)

Таким чином, з позовом про розірвання договору купівлі-продажу майна з
підстав невиконання покупцем умов договору по оплаті вартості майна в сумі
29992 грн. позивач звернувся у грудні 2006 року, тобто після того, коли договір
був повністю виконаний.(а.с.4)

Відповідно
до ч.ч. 1,2 ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору
другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотними є такі порушення стороною договору, коли внаслідок

завданої
цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Такі порушення спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна судом не
встановлені.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави
для розірвання договору купівлі-продажу майна з підстав, зазначених позивачем,
відсутні і відповідно до ст. 651 ЦК
України договір не може бути розірваний в односторонньому порядку.

Висновки суду про відсутність підстав для визнання недійсними додаткової
угоди від 31 січня 2006 року та Акта прийому-передачі майна від 16 листопада
2006 року колегія суддів також вважає обгрунтованими, оскільки посилання
позивача на те, що голова правління Мєньшенин С.І. не мав повноважень укладати
додаткову угоду від 31 січня 2005 року про розстрочку платежу та передавати
майно по Акту від 16 листопада 2006 року суперечать матеріалам справи та
Статуту товариства.

Згідно п.8.4.5 Статуту ВАТ «Український інститут кранобудування» голова
правління має право без погодження з Спостережною Радою укладати угоди від
імені Товариства, сума яких не перевищує 50000 грн. (а.с.17). Питання
повноважень голови правління згідно Статуту визначені також в контракті, що
укладався з ним Головою Спостережної Ради.

Відповідно до контрактів від 20 квітня 2005 року, та 30
грудня 2005 року, укладених ВАТ «Укрінкран» з Меньшеніним СМ., голова правління
має право діяти від імені Товариства, розпоряджатися майном Товариства згідно з
чинним законодавством та статутом Товариства, укладати господарські та інші
договори відповідно до статуту Товариства та чинного законодавства України,
розпоряджатися коштами Товариства в порядку, визначеному статутом Товариства (
а.с. 72-76, 162-164) 3 матеріалів справи видно, що Меньшенін СІ. на час
укладення договору купівлі-продажу , додаткових угод та акту прийому-передачі
майна мав повноваження, надані йому Статутом Товариства, контрактами про
призначення на посаду голови правління Товариства та Спостережною радою.

21 лютого 2007 року ОСОБА_1 продав нерухоме майно - споруди площадки для
випробування кранів ТОВ «АЙС НО»
(а.с.103)

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним
договору купівлі-продажу майна від 21 лютого 2007 року, суд виходив з того, що
на час укладення договору власником майна був ОСОБА_1, оскільки договір
купівлі-продажу майна від 28 жовтня 2005 року не був розірваний чи визнаний
недісним. Тому ніяких законних перешкод для відчуження ним майна не було. Угода
сторонами договору не оспорюється.

Згідно зі ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми
правами щодо предмету спору на

власний розсуд.

Встановлено і це вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, суд
розглянув справу згідно зі ст. 11 ЦПК в межах заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів, яким дав належну оцінку відповідно до вимог ст. 212
ЦПК.(а.с.4-5,100-102)

Висновки суду
відповідають матеріалам справи та вимогам ст.ст. 212,213-215 ЦПК.

Таким чином, з врахуванням обставин справи та вимог закону, суд дійшов
обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Наведені
в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судом
норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Посилання у скарзі на те, що суд не взяв до уваги протокол № 16 від 20
липня 2006 року Спостережної Ради Товариства необгрунтоване, оскільки цьому
протоколу суд дав правильну правову оцінку з урахування вимог ст. 651 ЦК України, згідно
якої договір може бути розірваний лише за згодою сторін. Незважаючи на те, що
покупець ОСОБА_1 не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу
за продане майно, продавець - ТОВ «Укрінкран» у встановленому законом порядку
не відмовився від договору і не вимагав розірвання договору до часу його
повного виконання.

Доводи скарги про те, що факт підробки печатки
Товариства, яка проставлена в акті прийому-передачі майна, підтверджується
висновком експерта від 31 липня 2007 року і 3 липня 2007 року та по цьому факту
порушено кримінальну справу, не можуть бути підставою для скасування рішення
суду від 20 червня 2007 року і ухвалення нового рішення, оскільки відповідно до
ч.4 ст.61 ЦПК лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для
суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно
якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Інші доводи скарги є необгрунтованими і не є підставами для скасування
рішення суду, оскільки не тягнуть за собою розірвання договору, який повністю
виконаний сторонами договору до подачі позову.

Апеляційна скарга містить такі ж саме доводи, які були
перевірені судом першої інстанції і  суд
дав їм правильну оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК.

Згідно зі ст. 303 ЦПК під час розгляду справи апеляційний
суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Позивач не надав апеляційному суду нових доказів, які мають істотне значення
для справи і ставлять під сумнів законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції. Обов'язкові підстави для скасування рішення суду відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд постановив рішення
в межах позовних вимог з додержанням норм матеріального та процесуального
права, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну
скаргу ВАТ «Український інститут кранобудування» відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2007
року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.