УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06
грудня 2007
року                                                                                                   м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області  в складі:

головуючого
-                                                      Панасенкова
В.О.

суддів:                                                                    Парапана
В.Ф.,

Громіка Р.Д.,

при
секретарі:                                                        Бондаренко
Н.В.

за участю:
позивачки ОСОБА_2,  її представника
ОСОБА_4 ,  відповідача ОСОБА_1 ,  його представника ОСОБА_5 ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області     від
29 травня 2007 року

за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя особа
приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської
області ОСОБА_3,  про визнання договору
дарування житлового будинку недійсним та визнання права власності на будинок,

встановила:

16 лютого 2007 року
ОСОБА_23вернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 ,  третя особа приватний нотаріус
Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3,  про визнання договору дарування житлового
будинку недійсним.  В заяві позивачка
ОСОБА_2.3азначала,  що їй на праві
власності належав житловий будинок АДРЕСА_1,  розташований на земельній ділянці розміром 1 400 кв.м.  Відповідач ОСОБА_1  є її* сином.
У лютому 2006 року під впливом сина та його дружини вона погодилася
скласти заповіт на нього,  щоб він став
власником будинку лише після її смерті. 22
лютого 2006 року у
присутності приватного нотаріуса ОСОБА_3 вона підписала документ,  як вона сподівалася,  заповіт. Лише місяць тому їй стало
відомо,  що вона уклала договір дарування
будинку і не є його власником.  В силу
похилого віку,  стану здоров'я,  у тому числі і поганого зору,  і під впливом омани з боку сина,  вона не усвідомлювала значення своїх дій і
помилялася у наслідках укладеної угоди. Таким чином,  на її думку,
цей договір був укладений з метою приховання іншої угоди: заповіту.

Посилаючись на
ці обставини,  позивачка ОСОБА_2 просила
суд позов задовольнити.

Головуючий
у першій інстанції   Кириченко П.Л.                                     Справа № 22ц - 5065/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                    Категорія ЦП:
13

У
березні 2007 року
позивачка ОСОБА_2 доповнила вимоги позовом про визнання за нею права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.
16).

Відповідач
ОСОБА_1  проти позову заперечував і в
своїх поясненнях зазначав,  що його матір
ОСОБА_2 свідомо і добровільно подарувала йому житловий будинок. Тому законних
підстав для визнання недійсним договору дарування будинку немає.

Третя
особа,  приватний нотаріус
Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 позов
не визнала.

Рішенням суду
першої інстанції позов задоволено.

Суд
визнав недійсним договір дарування від 22
лютого 2006 року,  відповідно до якого позивачка ОСОБА_2
подарувала відповідачу ОСОБА_1  житловий
будинок АДРЕСА_1,  розташований на
земельній ділянці розміром 1 400 кв.м. ,
посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі №
1071,  та визнав за ОСОБА_2 право
власності на вказаний житловий будинок.

Суд
скасував забезпечення позову,  вжиті
ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 лютого 2007 року.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
мотивуючи тим,  що рішення суду
першої інстанції є незаконним і необгрунтованим.

В
запереченні на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу
відхилити у зв'язку з безпідставністю.

Заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної скарги
відповідача ОСОБА_1 ,  пояснення на
апеляцію позивачки ОСОБА_2,  її
представника ОСОБА_4 ,  відповідача
ОСОБА_1 ,  його представника ОСОБА_5
,  перевіривши матеріали справи,  законність і обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1  задоволенню не підлягає,  оскільки рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно
до  ст.
15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення,  невизнання або оспорювання.

Кожна
особа має право на захист свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно
до ч. 1  ст.  16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно
до  ст.
203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам цивільного законодавства,  а також моральним засадам суспільства.

Головуючий
у першій інстанції   Кириченко П.Л.                                     Справа № 22ц - 5065/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                    Категорія ЦП:
13

Особа,  яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має
вчинятися у формі,  встановленій законом.

Правочин
має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,  що обумовлені ним.

Відповідно
до  ст.
215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог,  які
встановлені частинами першою -
третьою,  п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним
є правочин,  якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається.

У
випадках,  встановлених цим
Кодексом,  нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним.

Якщо
недійсність правочину прямо не встановлена законом,  але одна із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом,  такий
правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно
до  ст.
216 ЦК України
недійсний правочин не створює юридичних наслідків,  крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

У разі
недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все,  що вона одержала на
виконання цього правочину,  а в разі
неможливості такого повернення,  зокрема
тоді,  коли одержане полягає у
користуванні майном,  виконаній
роботі,  наданій послузі,  -
відшкодувати вартість того,  що
одержано,  за цінами,  які існують на момент відшкодування.

Відповідно
до  ст.
235 ЦК України
удаваним є правочин,  який вчинено
сторонами для приховання іншого правочину,
який вони насправді вчинили.

Якщо
буде встановлено,  що правочин був
вчинений сторонами для приховання іншого правочину,  який вони насправді вчинили,  відносини сторін регулюються правилами щодо
правочину,  який сторони насправді вчинили.

Як
вбачається з матеріалів справи,
позивачці ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1,  розташований на земельній ділянці розміром 1 400 кв.м. ,  на підставі свідоцтва про право власності від
21 грудня 2001 року (а.с.
63,  64).

Відповідач
ОСОБА_1  є сином позивачки.

22 лютого 2006 року приватним
нотаріусом ОСОБА_3 була посвідчена угода дарування житлового будинку АДРЕСА_1,  укладена між сторонами по справі (а.с.
5)

Суд
першої інстанції з достовірністю встановив,
що в силу похилого віку,  стану
здоров'я,  у тому числі і поганого
зору,  під впливом сім'ї сина,  позивачка ОСОБА_2 не

Головуючий
у першій інстанції   Кириченко П.Л.                                     Справа № 22ц - 5065/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                    Категорія ЦП:
13

усвідомлювала
значення своїх дій і наслідків укладеної угоди,
і її волевиявлення було направлено на розпорядження своїм майном шляхом
складення заповіту,  що підтверджується
матеріалами справи.

За таких
обставин,  вирішуючи спір,  суд першої інстанції обґрунтовано виходив з
того,  що волевиявлення позивачки ОСОБА_2
було направлено на розпорядження своїм майном шляхом складення заповіту і
оспорюваний правочин дарування є удаваним.
Тому при його укладенні були порушені права позивачки ОСОБА_2 з боку її
сина ОСОБА_1  і її право підлягає
судовому захисту способом визнання спірного договору дарування житлового
будинку недійсним і визнання за нею права власності на будинок.

Висновок
суду першої інстанції відповідає вимогам  ст.
ст.  15,  16,
203,  215,  216,
235 ЦК України та фактичним обставинам справи,  які доведені в суді першої інстанції.

Твердження
відповідача ОСОБА_1  в апеляційній скарзі
про те,  що рішення суду першої інстанції
не відповідає вимогам закону,  є
неспроможними.

Наведені
в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав
для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права,  які привели до неправильного вирішення
справи.

Тому
законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307 ч. 1
п. 1,  308,
313,  315,  317,
319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою.

Головуючий
у першій інстанції   Кириченко П..Л.                                    Справа № 22ц - 5065/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                    Категорія ЦП:
13