Справа №22-ц-4677/2007
головуючий у суді
Доповідач Шаповалова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

05
листопада 2007 року Колегія суддів судової пала ти у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого -
судді     Курської А.Г.,

суддів -
Горбань В.В.,
Шаповалової О.А.,

при секретарі
-     Вохциховській Е.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Четверта сімферопольська нотаріальна контора,
Перша сімферопольська нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 27.04.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

01.04.2005 р.
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи - Четверта
сімферопольська державна нотаріальна контора, Перша сімферопольська державна
нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги
тією обставиною, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3, який оставив заповіт
на користь відповідачки ОСОБА_2, а саме - заповів квартиру АДРЕСА_1. Однак
вважає, що на час підписання заповіту батько не міг розуміти значення своїх
дій, оскільки з грудня 2000 р. в його поведінці з'явилися дивовижні поступки,
погіршилася його пам'ять, він зловживав спиртними напоями, у зв'язку з чим його
психічний стан погіршувався. Вважає, що батько оформив заповіт на користь
відповідачки і відразу про це забув, а в подальшому говорив, що майно бажає
заповісти лише позивачці. На думку позивачки, на час підписання заповіту її
батько ОСОБА_3 страждав психічним захворюванням, не міг контролювати свої дії,
усвідомлювати значення своїх дій, на підставі чого вона просила визнати заповіт
недійсним. В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що відповідачка -
її рідна тітка, сестра батька. Батько мешкав з позивач кою з 1993 року по 2002
рік, потім ОСОБА_3 в 2003 р. пішов з дому та став мешкати самостійно за
адресою: АДРЕСА_1. В грудні 2002 р. поведінка батька свідчила про його психічні
проблеми. З 2000 року по 2002 рік батько знаходився під наглядом лікаря -
невропатолога.

Рішенням суду
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнаний заповіт, складений ОСОБА_3,
НОМЕР_1, який був посвідчений 09.01.2004 р. 4-ю сімферопольською державною
нотаріальною конторою АР Крим, реєстр № 1-22, недійсним.

В апеляційній
скарзі на рішення суду відповідачка ОСОБА_2
просить його скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, як постановлену з порушенням норм процесуального права. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що суд не з'ясував обставини, які мають
суттєве значення для справи, не дослідив докази, зокрема, ті обставини, що
брат, проживаючи у своїй квартирі, дбав про її чистоту, само -

2

стійно обслуговував себе, готував
собі їжу, прав речі, допомагав сусідам. При житті у психіатричній лікарні він ніколи не лікувався, на обліку у
лікаря-психіатра не знаходився. Його донька з приводу примусового
лікування батька ніколи не зверталась. Не звернув суд уваги й на ту обставину,
що на момент дослідження трупа покійного ОСОБА_3 алкоголю у ньому не знайдено.
Судом були безпідставно відхилені висновки першої по смертної
судово-психіатричної експертизи, яка відповідала фактичним обставинам по
справі, а в проведенні додаткової експертизи було відмовлено. Крім того, суд не
надав права відповідачці належним чином захищати її права, в порушення ст. 38
ЦПК України відхилив клопотання ОСОБА_2 про відкладення справи в зв'язку
відсутністю її представника.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник відповідачки вточнила вимоги апеляційної скарги та просила
скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивачки, її представника та представника
відповідачки, розглянувши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновком повторної
посмертної судово-психіатричної експертизи № 4 від 26.02.2007 р. на момент підписання заповіту 09.01.2004 р. ОСОБА_3
страждав вираженими та стійким психічним розладом - амнестичним
синдромом, алкогольним (корса-ковським) психозом і згідно зі своїм психічним
станом не міг віддавати значення своїм діям та керувати ними. Суд дійшов
висновку про необхідність задоволення позову та ви знання заповіту недійсним,
оскільки, на його думку, цей висновок відповідає показанням свідків та іншим
встановленим по справі доказам.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду і вважає його помилковим, оскільки він
зроблений на підставі однобічної оцінки доказів і не відповідає фактичним
обставинам по справі.

Як убачається із матеріалів справи,
у обґрунтування висновків повторної посмертної судово-психіатричної
експертизи № 4 від 26.02.2007 р. експерти поклали показання де яких свідків та
записи невролога про стан здоров'я померлого ОСОБА_3

Із показань свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
які були наведені у висновку експертів (т.2, а.с.12-14) та на які посилався суд
у своєму рішенні, слідує, що ОСОБА_3
внаслідок зловживання алкоголем став багато забувати: забував закрити
двері, крани з водою, газ; бували випадки, що він нікого не впізнавав, у його
поведінці були дивовижні прояви.

Допитана у якості свідка
лікар-невролог ОСОБА_8 пояснювала, що з 2000 по 2002 рік донька та онучка померлого приводили до неї на прийом ОСОБА_3,
у якого були порушення пам'яті, рухової системи, речі. Він заперечував
про зловживання алкоголем; вона вносила
записи у медичну карту хворого зі слів доньки. За проміжок часу з 2000 до
2002 року, протягом якого до неї зверталася донька хворого ІНФОРМАЦІЯ_2 з
приводу ста ну здоров'я свого батька ОСОБА_3, його здоров'я неухильно
погіршувалось, він не міг орієнтуватися у
ситуації, у просторі і часі. На її думку, ОСОБА_3 потребував по стійного
стороннього догляду за ним. Проте на облік хворого вона не ставила, рекомендацій
родичам поставити його на облік у лікаря-психіатра не давала. Щодо примусового
лі кування, то вона таких рекомендацій також не давала, оскільки це питання
повинні вирішувати родичі хворого. Із показань даного свідка вбачається, що
останній раз вона оглядала його у березні 2002 року, після цього ОСОБА_3 її не
відвідував (а.с.77-80).

Суд першої
інстанції, посилаючись у своєму рішенні на наведені докази, зокрема, показання
свідків, навів їх вибірково та не звернув уваги на ті обставини, що вони стосу
валися періоду життя померлого ОСОБА_3 до 2002 року, а заповіт покійного, який оспорювався позивачкою, був складений ним у січні
2004 року. Об'єктивні докази, що мали значення по справі і стосувалися
періоду життя ОСОБА_3 з 2002 року по день його смерті, належної оцінки суду не
отримали. Крім того, деякі докази, зокрема, пока-

3

зання свідка
ОСОБА_8, явно суперечать іншим доказам по справі, які спростовують ці
показання.

Так, позивачка
ОСОБА_1, донька
померлого ОСОБА_3, в суді
першої ін станції і під час апеляційного розгляду справи давала пояснення, що з
кінця 2002 - початку 2003 року батько пішов від неї та останні два роки перед
смертю проживав самостійно, окремо від неї, за адресою: АДРЕСА_1. В цей час
вона практично не підтримувала з ним стосунків; до себе додому він її не
впускав, як він жив - їй було невідомо. В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції позивачка ОСОБА_1 пояснювала, що заходів з забезпеченню догляду за
батьком в період з 2002 року до моменту його смерті у серпні 2004 року вона не
здійснювала, питання про позбавлення батька дієздатності не порушувала, до
лікарів-психіатрів за допомогою не зверталася.

У судовому
засіданні були допитані свідки ОСОБА_9
та ОСОБА_10, показання яких про померлого ОСОБА_3 стосувалися періоду його
життя з 2002 року та до його смерті, коли він жив сам, повністю обслуговував
себе і допомогою доньки та інших сторонніх осіб не користувався.

Із показань
свідка ОСОБА_9 вбачається, що вона була сусідкою померлого ОСОБА_3, проживала з
ним у одному під'їзді будинку по провул. Гавена до моменту його смерті. Бачила
вона його щоденно. Після повернення від доньки у квартиру на провул. Гавена
ОСОБА_3 самостійно купував продукти харчування, прибирав у квартирі, робив
ремонт. Вони двічі разом з ним зустрічали Новий рік. Він був спокійний,
врівноважений, скарг від сусідів на нього не було. Випадків, щоб він її не
впізнав, не було. Він ходив допомагати у магазин. ОСОБА_3 був охайним,
акуратним, сам собі прав білизну, в домі у нього був порядок. Допомагав
сусідам, а вони давали йому продукти харчу вання. Розраховував лише на свої
гроші, розподіляв свій бюджет. ОСОБА_3 міг ви пити, коли його пригощали, або
якщо у нього день народження. Купував пляшку спиртного, коли отримував пенсію.
Донька, зять та внучка до нього не приїздили, з приводу чого він дуже сумував.
Коли приїздили сестри ОСОБА_3, вони заходили до неї, цікавилися тим, як у їх
брата справи. ОСОБА_3 казав їй, свідку, що залишить квартиру своїй сестрі або
племіннику (т.1, а.с.140-142).

Із показань
свідка ОСОБА_10 слідує, що вона була знайома з ОСОБА_3 з гру дня 2003 року,
підтримувала з ним дружні стосунки до його смерті. Коли до нього приїздили
сестри, він їх познайомив, приводив їх до неї у магазин. Контакту з донькою та
внучкою у нього не було. Оскільки він був самотньою людиною, він повідомляв її,
де знаходиться. Помер він влітку, перед смертю він вечором прийшов і сказав, що
хоче прийняти ванну. Наступного дня вона ходила до нього, однак він не відчинив
двері. П'яним вона його не бачила, спиртних напоїв у неї в магазині він не
купував (т. 1, а.с.322-323).

Наявності у
померлого ОСОБА_3 амнезії, ознак психічних розладів, неможливості здійснення
ним самостійно будь-яких дій, необхідності постійного стороннього догляду за
ним свідки ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 у своїх показаннях не відмічали.

Згідно з
довідкою Кримської республіканської психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_3 на обліку
у психіатричному диспансері не стояв, до диспансеру не звертався (т. 1,
а.с.187).

В матеріалах
справи також відсутні дані про будь-які звернення сусідів ОСОБА_3 до органів
внутрішніх справ.

Як убачається із
довідки Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м.
Сімферополя, ОСОБА_3 отримував пенсію за віком. Виплата пенсії здійснювалася
через підприємство поштового зв'язку (без доставки додому) (т. 1, а.с.259).

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні пояснювала, що заборгованості по комунальним послугам у її брата не
було, він все своєчасно оплачував (т. 1, а.с.143). У матеріалах справи (т. 1,
а.с.164, 176-180, 184-185) є копії розрахункових книжок по сплаті комунальних
послуг за 2002-2004 рік. Як пояснила у судовому засіданні суду апеляційної
інстанції позивачка ОСОБА_1, записи у розрахункових книжках зроблені власноруч
її померлим батьком.

4

Допитана у
судовому засіданні у якості представника третьої особи - Четвертої сім
феропольської нотаріальної контори - нотаріус Ляшенко Т.Д. пояснила, що вона
09.01.2004 р. посвідчила заповіт. Хоча вона і не пам'ятає обставин посвідчення
даного заповіту, однак зазвичай з'ясовує бажання і волю спадкодавця, з'ясовує,
чому заповіт складається не на дітей, роз'яснює, що заповіт можна відмінити.
Спадкодавець пред'являє паспорт, вона в бесіді з'ясовує його дієздатність,
прочитує заповіт, його прочитує
спадкодавець, після чого підписує. В практиці її роботи не було такого,
щоб вона посвідчила за повіт у нетверезої особи (т. 1, а.с. 65).

Згідно з висновками судово-токсикологічного дослідження трупу ОСОБА_3 №
5465 від 02.09.2004 р. під час токсикологічного дослідження тканин м'язів у гр.
ОСОБА_3 у тканинах м'язів етиловий спирт не знайдений (т. 1,
а.с. 275).

Під час допиту у судовому засіданні судово-медичний експерт Матвієнко П.П.,
який проводив експертне дослідження трупа ОСОБА_3, пояснив, що для встановлення
наявності алкоголю у тілі та крові є спеціальні технології. Якщо б алкоголь
був, то він обов'язково був би встановлений (т. 1, а.с. 277 об.).

Відповідно
висновків посмертної судово-психіатричної експертизи № 882 від 21     липня 2004 року ОСОБА_3 психічним
захворюванням не страждав, на момент скла дення заповіту 09 січня 2004 року міг
розуміти значення своїх дій та керувати ними (т. 1, а.с. 289). При цьому
колегія суддів вважає об'єктивним висновок експертів про те, що     свідчення лікаря-невролога ОСОБА_8, про наявність психічного захворювання
у       покійного
ОСОБА_3 не можна прийняти до уваги, оскільки у неї для таких висновків не
вистачало спеціальних знань, а для огляду до лікаря-психіатра вона за життя
ОСОБА_3 не направляла.

Аналізуючи
наявні по справ докази, надані сторонами на засадах змагальності
судова колегія дійшла висновку, що зазначені висновки
експертизи є правильними, оскільки вони зроблені з урахуванням інших доказів,
які містять об'єктивну інформацію саме про останні роки життя ОСОБА_3

В той же час
колегія суддів вважає, що висновки повторної посмертної судово-психіатричної
експертизи № 4 від 26.02.2007 р. та показання свідків ОСОБА_8 ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_13 підлягають критичній оцінці, оскільки вони стосуються
періоду життя ОСОБА_3 за два роки до його смерті, не містять інформації про
останні роки життя по мерлого і не можуть бути підставою для однозначного
висновку про те, що оспорюваний заповіт був складений такою особою, яка не
розуміє характер своїх дій.

Відповідно до
вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,
повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте суд першої
інстанції під час оцінки доказів по справі порушив вимоги ст. 212 ЦПК України
щодо достовірності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, на     суперечливість доказів уваги не
звернув, що призвело до ухвалення ним помилкового рішення.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам закону, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню.

Одночасно колегія на підставі аналізу доказів, що містяться у справі,
вважає, що під став для задоволення позову немає, у зв'язку з чим у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до
вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню.

Згідно з ч. 2
ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках      скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

За таких обставин судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої
інстанції про задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

5

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316,
317, 319, 325 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 27.04.2007 року
скасувати.

Ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Четверта
сімферопольська нотаріальна кон­тора, Перша сімферопольська нотаріальна
контора, про визнання заповіту недійсним - від­мовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом
подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
суду касаційної інстанції.