РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 листопада
2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,  судді
Курської А.Г. суддів   Горбань
В.В.

Шаповалової
О.А. при секретарі Войциховській Е.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,  ОСОБА_3 на рішення Ялтинського міського суду
АР Крим від 04 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

10.03.2006
року ОСОБА_1,  яка діє в своїх інтересах
та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної у наслідок пожежі у квартирі.

Позов
мотивований наступним.  Позивачі є
власниками у рівних частках однокімнатної квартири АДРЕСА_1,  що підтверджується свідоцтвом про право
власності від 11.01.2006 року НОМЕР_1. Зазначена квартира 15.01.2006 року
згоріла. Відповідно до акту про пожежу Ялтинського ГУ МНС України в АР Крим від
16.01.2006 року пожежа виникла з вини відповідачів,  причиною пожежі є порушення правил
експлуатації та пожежної безпеки електричних засобів. Пожежа виникла у жилій
кімнаті квартири АДРЕСА_2,  яка належить
відповідачам,  після чого перекинулась на
квартиру позивачів,  яка розташована біля
квартири відповідачів,  через стінку.
Позивачі зазначають,  що пожежею їм
заподіяні матеріальні збитки у розмірі 50 000 гривень,  які просили стягнути солідарно з
відповідачів,  та моральна шкода у
розмірі 50000 гривень,  яку також просили
стягнути солідарно з відповідачів. Сума моральної шкоди позивачами
обґрунтовується тим,  що вони після
пожежі вимушені були проживати у знайомих та друзів,  в зв'язку з чим виникло почуття безпорадності
і приниження. Крім того,  неповнолітня
дочка ОСОБА_2 болюче сприйняла факт пожежі у квартирі,  з'явились проблеми із здоров'ям,  у зв'язку з чим вони вимушені були звертатись
до лікарів.

04.04.2007
року позовні вимоги були уточнені,
позивачі просили стягнути солідарно з відповідачів на їх користь 60 530
гривень у відшкодування матеріальних збитків та 39 470 гривень у відшкодування
моральної шкоди.

При
розгляді справи у попередньому судовому засіданні від 18.04.2006 року
задоволено клопотання відповідачів про залучення до участі в справі в якості
відповідачки ОСОБА_6.

Рішенням
Ялтинського міського суду АР Крим від 04.04.2007 року у задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

Справа
№22ц-4291/2007                        Головуючий
у першії

інстанції____________________________________________ Шумов В.В.

Доповідач__________________ Курська А.Г.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  яка діє в
своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,  ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове,  яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі з огляду на те,
що відповідачами не доведено,  що
матеріальна та моральна шкода заподіяна не з їх вини. Крім того,  посилались на порушення матеріального та
процесуального закону,  що призвело,  на їх думку,
до неправильного вирішення спору судом першої інстанції.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  що з'явилися,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги,  вважає їх обґрунтованими і
такими,  що підлягають частковому
задоволенню,  а рішення суду таким,  що підлягає скасуванню на підставі  ст.
ст. 307,  309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення,  з наступних
підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
позивачі є власниками у рівних частках однокімнатної квартири АДРЕСА_1,  що підтверджується свідоцтвом про право
власності від 11.01.2006 року (а.с.
6-7).

У
квартирі АДРЕСА_2 по вул.
Володарського/Тавричеській,  1/4 у
м. Ялта,  належної відповідачам на праві
власності (а.с.  34,  35),
15.01.2007 року сталася пожежа,
яка перекинулась на квартиру позивачів,
що підтверджується актом про пожежу Ялтинського ГУ МНС України в АР
Крим від 16.01.2006 року (а.с.  5).

Такі фактичні обставини ніким не оскаржуються і не спростовані упродовж
розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд виходив із
того,  що вина відповідачів у заподіянні
шкоди позивачам не доведена,  в зв'язку з
чим і з посиланням на  ст.   ст.
1166,  1167 ЦК України дійшов
висновку,  що вони не повинні її
відшкодовувати позивачам.

Але з
такими висновками суду погодитись неможливо,
оскільки судом неправильно витлумачено матеріальний закон,  що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно
до вимог ч.7  ст. 41 Конституції України
та ч.5  ст. 319 ЦК України при
здійсненні своїх прав і виконанні обов'язків власник зобов'язаний не порушувати
права та охоронювані законом інтереси громадян,
юридичних осіб і держави.

Положення  ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод захищають традиційну концепцію власності,  що включає в себе рухоме та нерухоме майно,  права,
що випливають із взаємовідносин між приватними особами.

Виходячи
з концепції власності,  що вбачається із
рішень Європейського суду,  яка
поширюється на „законні сподівання" та „свідчення" ( підтвердження)
права власності і,  враховуючи наведений
підхід до захисту права власності,
судова колегія вважає,  що
відповідачка дійсно порушила принцип обґрунтованих сподівань позивача на
розпорядження своїм майном на свій розсуд на протязі декілька років.
Відповідачами порушені права позивачок Петрових,  передбачені
ст. 1 Протоколу №1 Конвенції,  за
яким „ кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.  Ніхто не може бути позбавлений свого
майна,  інакше як в інтересах суспільства
і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного
права".

Суд
першої інстанції не взяв до уваги положення закону ( ЦК України) про
те,  що деліктні зобов'язання ґрунтуються
на принципі генерального делікту,
відповідно до якого кожному заборонено заподіювати шкоду майну або особі
і жодне заподіяння шкоди іншому є протиправним,
якщо особа на це не уповноважена.

Відповідно
до ч.1  ст.  1166 ЦК
України майнова шкода,  заподіяна
неправомірними рішеннями,  діями або
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода,  заподіяна майну фізичної або юридичної
особи,  відшкодовується в повному обсязі
особою,  яка її завдала.

У цивільному законодавстві діє принцип „презумпції вини
особи,  яка заподіяла шкоду",  що безпосередньо зазначено у ч.2  ст.
1166 Цивільного кодексу України,
яка проголошує,  що особа,  яка завдала шкоду,  звільняється від її відшкодування,  якщо вона доведе,  що шкоду завдано не з її вини.

Тобто
тягар доказування відсутності вини лежить на особі,  яка завдала шкоду. Між тим,  судом тягар доказування наявності вини
перенесено на осіб,  яким було завдано
шкоду,  а саме на позивачів,  що суперечить вимогам ч. 2  ст.
1166 ЦК України.

Відповідачами
по справі не надано жодних доказів відсутності їхньої вини у заподіянні шкоди
позивачам внаслідок пожежі,  яка сталася
15.01.2006 року. Не містить цих доказів ні судова пожежно-технічна експертиза
(а.с.  138 - 147),  якою встановлено,  що причиною пожежі було запалення деталей
телевізору з наступним запаленням обстановки квартири АДРЕСА_2 від теплових
проявів електричного струму при аварійних режимах роботи телевізору; ні акт про
пожежу Ялтинського ГУ
МНС України в АР Крим,  в якому
зазначено,  що причиною пожежі було
порушення правил технічної безпеки при експлуатації електричних побутових
засобів (а.с.  5),  ні інші матеріали справи. Висновки експертизи
або зазначений акт ніким із сторін оскаржувані або спростовані не були на
засадах змагальності,  і суд не дав цьому
належної оцінки відповідально до вимог
ст. 212 ЦПК України.

Дослідивши
наявні по справі докази,  надані
сторонами на засадах змагальності,
колегія суддів дійшла висновку,
що права позивачів порушені і потребують захисту. Вина відповідачів в
заподіянні шкоди має форму необережності,
що передбачено ч.1  ст.  614 ЦК
України. При цьому об'єм відшкодування шкоди не залежить від форми вини.

Судова колегія вважає,  що вимоги
щодо відшкодування матеріальних збитків підлягають задоволенню частково у
розмірі 55530 грн.,  оскільки в засіданні
апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1
підтвердила,  що одержала від
територіальної громади у зв'язку з пожежею допомогу у розмірі 5000 грн.
Відповідачі по справі хоча і заперечували проти позову,  але не спростували його у частині розміру
матеріальної шкоди,  яка складалась з
ремонту квартири,  заміни даху,  пошкодження майна,  меблів та побутової техніки.

Моральна
шкода,  завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю,  відшкодовується
особою,  яка її завдала,  за наявності її вини,  крім випадків,  встановлених частиною другою статті 1167 ЦК
України.

Приймаючи
до уваги докази,  які надали сторони суду
на засадах змагальності,  враховуючи  ст. 1 Протоколу №1 Конвенції та
роз'яснення,  що містяться в п.9
постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди",  які відповідно до  ст. 7 ЦК України є правовим звичаєм,  розмір відшкодування зазначеної шкоди суд
повинен визначити залежно від характеру немайнових втрат і з урахуванням інших
обставин,  при цьому суд має виходити із
засад розумності,  виваженості та
справедливості.

Судова
колегія,  враховуючи наведене,  вважає за необхідне в межах своєї компетенції
скасувати рішення суду і в цій частині висновків та ухвалити нове рішення з
підстав,  передбачених п.3 і п.4 ч.1  ст. 309 ЦПК України.

Судова
колегія Апеляційного суду АР Крим вважає,
що з урахуванням характеру й обсягу моральних страждань,  яких позивачки Петрови зазнали у зв'язку з
порушенням їх прав власників з боку відповідачів,  а також виходячи із засад розумності,  виваженості та справедливості,  на їх користь за заподіяну моральну шкоду має
бути стягнено 10 000 грн.

Відповідно
ч.1  ст.
1190 ЦК України особи,  спільними
діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди,  несуть солідарну відповідальність перед
потерпілим.

Згідно
із ч.5  ст.  88 ЦПК України якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції,  не передаючи
справу- на новий судовий розгляд,  змінює
рішення або ухвалює нове,  суд відповідно
зчгінює розподіл судових витрат.

Як
убачається з матеріалів справи ОСОБА_1
сплатила за проведення експертизи 3037 грн. 18 коп. ( а.с.  163),
про свідчить протокол судового засідання від 04.04.2007 року ( а.с.
164).

Керуючись  ст.
ст. 303,  304,  307,
п. 4 ч.1  ст. 309,  313,
316,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,  яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої  ОСОБА_2,    ОСОБА_3
задовольнити

частково.
Рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 04 квітня 2007 року скасувати та
ухвалити нове.

Позов
ОСОБА_1,  яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3 у відшкодування матеріальних збитків 55 тисяч 530 гривень,  у відшкодування моральної шкоди 10 тисяч
гривень,  а також витрати,  пов'язані з проведенням експертизи,  в розмірі 3037 грн. 18 коп.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 в дохід держави судовій збір в сумі
555 грн.,  а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. на
розрахунковий рахунок: 0002,
одержувач: держбюджет М. Сімферополя,
код бюджетної класифікації доходів 22050000,  код ЄДРПОУ одержувача - 34740405,  банк одержувача - ГУ Держказначейства України
в АР Крим,  МФО банка одержувача
- 824026.

В решті позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення,  однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили до суду касаційної інстанції.