РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2007 року                                                                  Колегія
суддів судової

палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого
- судді        Курської А.Г.,

суддів -                                                        Горбань
В.В.,

Шаповалової
О.А.,

при
секретарі -                                           Галіч
Ю.Є.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про розділ спіль­ного майна,
визнання права власності на частку майна,  про розділ спадкового майна та усунення
перешкод в користуванні спірним домоволодінням,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду
м.  Сімфе­рополя АР Крим від 04.04.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

06.02.2007
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
розділ спільного майна подружжя,
визнання права власності на частку майна,  про розділ спадкового майна та усунення
перешкод в корис­туванні спірним домоволодінням,  мотивуючи свої вимоги тим,  що з 1959 року ОСОБА_1 находилась в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від спільного життя у них народився син -
позивач по справі ОСОБА_2 В 1960 році на час спільного проживання з ОСОБА_5
йому та сім'ї за місцем його роботи в СТ «Енергетик» була надана ділянка №
206,  площею 503 кв. м,  та в подальшому в період зареєстрованого
шлюбу був збудований будинок площею 3x4
кв.м.  В зареєстрованому шлюбі вони
прожили протягом тридцяти чотирьох років. В даний будинок були вкла­дені
спільно нажиті в період шлюбу з ОСОБА_5 кошти,
вони спільно займа­лись будівництвом вищевказаного будинку,  потім спільними зусіллями був посадже­ний
сад,  а саме - плодові дерева. 09 лютого 1999 року між нею та
ОСОБА_5 зареєстровано розірвання шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
помер,  про що є свідоцтво про смерть. До
смерті ОСОБА_5 з позовом про розділ майна вона не зверталась в зв'язку з
тим,  що після розірвання шлюбу між нею
та ОСОБА_5 була усна згода,  він обіцяв
залишити половину будинку їй,  а другою
половиною -розпорядитися на власний розсуд. В зв'язку з тим,  що ОСОБА_5 помер та не залишив заповіту,  а також у зв'язку з тим,  що вони не встигли оформити розділ майна та
право власності,  вона просила поновити
строк позовної давності та визнати за нею право власності на 1/2 частину дома
та встановити право власності за ОСОБА_5 також на 1/2 частину будинку,  припинив його право власності на її 1/2
частину дому. Після смерті батька його син ОСОБА_2 звернувся з заявою до Другої
Держа­вної нотаріальної контори. ОСОБА_2 також звернувся до СТ «Енергетик» про
переоформлення будинку,  але ж на загальних
зборах правління СТ «Енергетик» йому було рекомендовано звернутись до суду.
Оскільки після смерті ОСОБА_5

Справа
№22-ц-4503/2007                     Головуючий
у суді першої інстанції - Корогодіна О.Е.

Доповідач:                                                                                                   Шаповалова О.А.

2

ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і ОСОБА_6 залишилась спадщина у вигляді 1/2 частки будинку,  вони просили розділити спадкове майно,  виділивши у власність ОСОБА_2 1/4 частку
будинку,  та визнати за ним право
власності на цю частину в порядку спадкування,
та ОСОБА_3 також виділити у власність !4 частку будинку і визнати за нею
право власності на цю частину в порідку спадкування. Крім того,  оскільки відповідачка ОСОБА_3 зайняла будинок
та перешкоджає позивачам користуватись ним,
вони просять також усунути перешкоди шляхом вселення та зобов'язання
видати ключі від будинку.

Рішенням
суду позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про розділ спільного майна
подружжя,  визнання права власності на
частку май­на,  про розділ спадкового
майна та усунення перешкод в користуванні спірним домо­володінням задоволено
частково. Визнаний будинок в АДРЕСА_1,
спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Майно подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 поділе­но. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку
будинку в АДРЕСА_1. Доля ОСОБА_5 в праві власності на будинок в АДРЕСА_1,  зменшена до 1/2 долі. Ви­знано за
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину будинку
в АДРЕСА_1,  у порядку спадкування після
смерті ОСОБА_5,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  за кожним.

В
апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 просить рішення суду ска­сувати та
ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову,  посилаючись на те,  що суд дійшов неправильних висновків,  невірно застосував норми матеріального та
процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того,  що суд,
поновлю­ючи строк позовної давності,
визнав причини пропуску строку поважними та в порушення п. 1,
2  ст.  214
ЦПК України не навів доказів в їх підтвердження. Крім того,  суд не з'ясував обставин справи відносно
того,  що Константінови розірвали брак у 1993 році,  а не 1999
року,  як зазначено у рішенні.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
позивачів,  відповідачки,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вважає її та­кою,  що підлягає частковому задоволенню,  а рішення - скасуванню з ухваленням ново­го рішення з наступних
підстав.

Відповідно
до ч. 3  ст.  303
ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги,  якщо під час розгляду справи буде встановлено
неправильне за­стосування норм матеріального права або порушення норм
процесуального права,  які є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Суд
першої інстанції,  приймаючи рішення про
задоволення позову,  виходив з то­го,  що будинок площею 3x4 кв.м,  розташований на земельній ділянці
АДРЕСА_1,  є власністю подружжя
ОСОБА_1,5.

Проте,  правовстановлюючі документи,  які б свідчили про належне оформлення права
власності на спірний будинок за будь-ким із подружжя ОСОБА_1,  або на інших осіб,  у матеріалах справи відсутні.

У
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
пояснювала,  що спірний бу­динок був
побудований нею з померлим ОСОБА_5 за час їх спільного життя.

Суд
першої інстанції під час розгляду справи керувався положеннями ЦК України 2003 року.

Відповідно
до п. 4 Прикінцевих
та перехідних положень до ЦК
України 2003 року
Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин,  що виникли після набрання ним чинності.

Справа
№-ц-4503/2007                         Головуючий
у суді першої інстанції -
Корогодіна О.Е.

Доповідач.                                                                                                   Шаповалова О.А.

3

Оскільки
правовідносини щодо володіння спірним будинком виникли між по­дружжям ОСОБА_5,1
до прийняття нового ЦК України,  до них застосовуються положення ЦК України 1963 року,  Закону України „Про власність" та КпШС
України.

Відповідно
до вимог  ст.  15
Закону України „Про власність" член житлового,  жит­лово-будівельного,  дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або товариства,  який повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру,  дачу,  гараж,
іншу будівлю або приміщення,
надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Апеляційним
судом АР Крим був направлений запит у Садівниче товариство „Енергетик" для
з'ясування статусу спірного будинку. На запит Апеляційного суду бу­ла надана
відповідь за № 29 від 20.11.2007 p.,
згідно з якою право власності на цю буді­влю не
оформлено. На момент смерті ОСОБА_5
заборгованість по внесках склала 335
грн.

Відсутність
на спірний будинок у сторін належно оформленого права власності також
підтверджується довідкою Сімферопольського міського БРТІ,  із змісту якої вба­чається,  що у архіві СМБПТІ немає інвентарної справи
на дільницю АДРЕСА_1
(а.с.  20).

За таких
обставин колегія суддів дійшла висновку,
що оскільки право власності на садовий будиночок не оформлено у
встановленому законом порядку,  у сторін
фактично відсутній предмет спору.

На
підставі  ст.  4
ЦПК України судом захищаються права та інтереси фізичних осіб у
спосіб,  визначений законом.

Оскільки
немає предмету спору,  то й права сторін
порушені не були і судовому захисту не підлягали.

Однак
суд на ці обставини уваги не звернув,  що
призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального
права,  - Закону України „Про вла­сність" та  ст.
ст.  4, 10, 11,  ч. 4
ст.
60, 61, 212 ЦПК
України.

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обгру­нтованим.  Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинст­ва,  вирішив справу згідно з законом.  Обгрунтованим є рішення,  ухвалене на основі по­вно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені у судовому за­сіданні.

Як
убачається із матеріалів справи,
зазначені вимоги закону щодо законності та обгрунтованості рішення судом
першої інстанції в повному обсязі виконані не були.

Судова
колегія в межах своєї компетенції згідно зі
ст.  307,
309 ЦПК України вва­жає за необхідне ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову без направ­лення справи на новий розгляд,  оскільки у матеріалах справи достатньо
доказів,  на під­ставі яких можливо
зробити висновок щодо прав і обов'язків сторін згідно до заявлених позовних
вимог.

Згідно з
ч. 2  ст.  314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,
304,  307,  309,
313,  314,  316,
317,  319,  325 ЦПК України,  су­дова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Залізничного  районного суду   м.
Сімферополя АР Крим від 04.04.2007
року скасувати.

Справа
№22-ц-4503/2007                     Головуючий
у суді першої інстанції -
Корогодіна О.Е.

Доповідач:                                                                                                   Шаповалова О.А.

4

Ухвалити
нове рішення,  яким у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про розділ спільного майна,
визнання права власності на частку майна,  про розділ спадкового майна та усунення
перешкод в користуванні спірним до­моволодінням відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили
безпосередньо до Верховного суду України.

Справа №22-ц-4503/2007

Головуючий у
суді першої інстанції - Корогодіна
О.Е.

Доповідач:
Шаповалова О.А.