Справа №2-11/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 червня 2007 року Дрогобицький міськрайонний суд
Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

при секретарі -                 Кіндратишин
Л.Р.,

з участю адвоката -
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
Першої Дрогобицької Державної нотаріальної контори про визнання
недійсними договорів довічного утримання та купівлі-продажу,  визнання майна спадковим,  та усунення перешкод у спадкуванні,  -

встановив:

Позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідачів та третьої особи про визнання недійсним договору
довічного утримання. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те,  що 24 травня 2000 року ОСОБА_7був складений
заповіт,  згідно якого останній заповів
належний йому житловий будинок в рівних частках позивачам та ще двом
спадкоємцям.  Даний заповіт було
посвідчено Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою. Разом з
тим,  як їм стало відомо,  що 4 березня 2004 року,  за десять днів до смерті,  між ОСОБА_7. та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено договір довічного утримання,
згідно якого ОСОБА_3 набув у власність будинок по АДРЕСА_1. В зв'язку з
тим,  що в них виникли сумніви щодо
достовірності підпису ОСОБА_7 на договорі довічного утримання,  вони просили визнати оспорюваний договір
недійсним,  оскільки такий був підписаний
не ОСОБА_7,  а іншою особою.

Згідно поданих 24 червня 2005 року
доповнень до позовних вимог,  позивачі
просять визнати недійсним договір довічного утримання з тих підстав,  що ОСОБА_7,
починаючи з 01.08.2003 року,  а
також в момент укладення оспорюваного договору,
був недієздатним - страждав стійким,
хворобливим розладом психіатричної діяльності та за своїм психічним
станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Психічний стан
ОСОБА_7 різко погіршився,  ще починаючи з
2001 року,  він не міг дати собі ради,  став підозрілим,  в нього появились маячні ідеї,  поводився дуже агресивно.

Крім того,  в зв'язку з тим,  що ними - позивачами було пропущено строк для
подачі заяв про прийняття спадщини,  вони
змушені були звертатись в суд з позовом про визначення додаткового строку для
подачі заяв про прийняття спадщини. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду
від 18.02.2005 року такий їм було призначено. 14.04.2005 року ними в Першу
Дрогобицьку державну нотаріальну контору було подано заяви про прийняття
спадщини та було відкрито спадкову справу.

В судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та пояснили,  що ОСОБА_7 був фізично здоровою,  комунікабельною людиною,  любив спілкуватись з оточуючими. Проте,  після смерті дружини в 2000 році його
психічний стан різко погіршився,  він не
міг дати собі раду в найпростіших речах,
не міг приготувати собі їжу,
прибрати в хаті. Також він став підозрілим,  вважав,
що його хочуть отруїти та забрати будинок,  не їв те,
що йому приносила сусідка,  а
викидав через вікно і казав,  що їжа
отруєна. Коли вона - ОСОБА_2 до нього приїжджала,  то він часто в ночі просипався і
говорив,  що під вікнами хтось
ходить,  що його хочуть пограбувати і
забрати будинок. Говорив,  що за ним
слідкують,  всюди бачив підозрілих
людей,  і тому весь час біг додому,  боячись за будинок та говорячи,  що його пограбують. Також,  через підозрілість,  він не приймав вітаміни,  які вона - ОСОБА_2 йому давала,  а коли просила звернутись до лікаря,  він завжди відмовлявся,  та впадав в шок.

Останній раз коли вони приїжджали
влітку 2003 року,  був випадок,  коли ОСОБА_7 бігав за нею та її донькою з
ножем,  а зранку він нічого не
пам'ятав,  вибачався за свою поведінку.
Вона скористалась вказаним випадком та вмовила його звернутись до лікаря. Вони
разом поїхали в м.  Львів,  на вул.
Кульпарківську в психіатричну лікарню де його оглядав лікар. Під час
огляду лікар рекомендував пройти лікування та спостереження у лікаря-психіатра.
Також зазначили про те,  що на даний час
відповідачі чинять їм перешкоди в вільному доступі до будинку для того щоб вони
могли забрати предмети домашньої обстановки та вжитку. Крім того,  відповідачем ОСОБА_3. на даний час,  та після накладення арешту судом,  розібрано частину господарських споруд які
прилягають до житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечив та пояснив,  що між ним та
ОСОБА_7. були дуже близькі стосунки. На протязі останніх років він за ним
постійно доглядав,  прибирав,  купував йому продукти та ліки. В останні дні
його життя він постійно був біля нього та здійснював постійний догляд,  а також привозив лікарів. Оплатив всі борги
за комунальні послуги. Також він ніс всі витрати по похованню ОСОБА_7,  а позивачі приїхали лише на похорон. В
зв'язку з тим,  що між ним та ОСОБА_7
склались такі стосунки то він запропонував йому укласти договір довічного
утримання. Вказаний договір було укладено 4 березня 2004 року. На момент
укладення оспорюваного договору ОСОБА_7 був повністю дієздатним,  за своїм психічним станом міг повністю
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними,  на протязі всього часу не страждав жодними
психічними розладами. Він постійно з ним спілкувався два рази на тиждень,  і в розмові та його поведінці не було нічого
дивного та підозрілого. Висновки експертизи вважає необ'єктивними та
неправдивими,  оскільки такі суперечать
медичним документам,  які знаходяться в
справі,  а також поясненням лікарів та
державного нотаріуса,  які були допитані
судом.  Просить в позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4  та ОСОБА_5 проти позову заперечили та
пояснили,  що на підставі договору
купівлі-продажу від 20.04.2004р. ними в ОСОБА_3. було придбано житловий будинок
з господарськими будівлями,  земельну
ділянку,  надану для обслуговування
житлового будинку,  що розташовані в АДРЕСА_1.
Вказаний договір був укладений в м.
Дрогобичі та посвідчений державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної
нотаріальної контори Єдин Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1-1105. Згідно
умов договору ними було повністю оплачено вартість придбаного будинку.
Проте,  в зв'язку з тим,  що судом з метою забезпечення позову було
накладено арешт,  вони не зареєстрували
вказаний договір в БТІ. З врахуванням того,
що вони не вчиняли жодних неправомірних дій вони просять в задоволенні
позову відмовити.

Представник Першої Дрогобицької
державної нотаріальної контори - Бекиш В.О. проти позову заперечила та
пояснила,  що між ОСОБА_7 та ОСОБА_1. 4
березня 2004 року було посвідченого договір довічного утримання. Згідно умов
договору ОСОБА_3 набув у власність будинок по АДРЕСА_1. Укладення договору
відбувалось по місцю проживання ОСОБА_7,
оскільки він був в дуже важкому стані та не міг пересуватись. Перед
укладенням договору довічного утримання нею було проведено бесіду з
ОСОБА_7,  роз'яснено наслідки укладення
договору,  а також нотаріусом було перевірено
його дієздатність. В момент укладення договору ОСОБА_7 був повністю дієздатним
та за своїм психічним станом міг повністю усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. В розмові та його поведінці не було нічого дивного та
підозрілого. Жодних порушень з її боку при укладенні договору допущено не було,  а тому просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду,  свідків,  експерта,
вивчивши матеріали справи,  суд
приходить до висновку,  що позовні вимоги
підставні та підлягають до часткового задоволення з наступних підстав:

З свідоцтва про право на спадщину
за законом,  виданого Першою Дрогобицькою
нотаріальною конторою від 30.11.2000 року за р. №1-2715 та зареєстрованого в
Дрогобицькому МБТІ за №403 вбачається,
що ОСОБА_7 успадкував житловий будинок з господарськими будівлями,  що розташований в м.  Дрогобичі по АДРЕСА_1.

З свідоцтва про смерть І-СГ
№НОМЕР_1,  виданого відділом реєстрації
актів цивільного стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської
області вбачається,  що ОСОБА_7помер
ІНФОРМАЦІЯ_1у віці 81 рік.

З договору довічного утримання від
04.03.2006 року,  посвідченого державним
нотаріусом першої Дрогобицької нотаріальної контори Бекиш В.О. та
зареєстрованого в реєстрі за № 579 вбачається,
що ОСОБА_7 відчужив на користь ОСОБА_3належний йому житловий будинок з
господарськими будівлями,  земельну
ділянку,  надану для обслуговування
житлового будинку,  що розташовані в
м.  Дрогобич Львівської області,  по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 зобов'язувався надавати
відчужувану - ОСОБА_7 довічне утримання.

З медичного паспорта ОСОБА_7
вбачається,  що 09 березня 2004 року на
дому проводився його огляд гематологом.
З зроблених записів видно,  що
стан ОСОБА_7 на момент огляду є тяжким,
хворий скаржився на загальну слабість,
головокружіння,  мерехтіння перед
очима,  а також зазначено,  що останніх 10 днів не встає з ліжка та не
ходить. 11 березня 2004р. проводився сумісний огляд завтерапевтичним
відділенням,  гематологом та дільничним
терапевтом.  Під час огляду було діагностовано
в ОСОБА_7 тяжкий стан,  блідість,  виражений набряк обличчя та нижніх кінцівок
тулуба. 12 березня 2004р. при огляді хворого на дому також діагностувалось
тяжкий стан,  загальна слабкість,  головокружіння та поганий апетит.

З відповіді Львівської обласної
державної клінічної психіатричної лікарні за №591/01-43 від 21.04.2005 року
вбачається,  що ОСОБА_7 на лікуванні у
зазначеній установі не перебував,  проте
звертався за консультацією в консультативну поліклініку,  де йому було поставлено діагноз: церебральний
атеросклероз,  наростаючий
психоорганічний синдром з психотичними розладами,  та йому було рекомендовано амбулаторне
лікування та спостереження психіатра.

Свідок ОСОБА_8 пояснила,  що працює завідуючою консультативної
поліклініки Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні.
Хворого ОСОБА_7  вона не пригадує,  оскільки пройшло багато часу,  і тому,
що в неї в день буває багато пацієнтів. Оглянувши медичну карточку ОСОБА_7,  зазначила,
що дійсно така заповнювалась нею. Він був в неї на прийомі один
раз,  і нею було поставлено діагноз.
Записи в карточці здійснюються на підставі скарг пацієнтів. Діагноз,  який було поставлено нею,  свідчить про психічні порушення,  таке часто буває в людей в старшому віці. Що
стосується журналу реєстрації пацієнтів,
то такий не є обов'язковим,  а
ведеться виключно з власної ініціативи працівників поліклініки для статистичної
інформації. У вказаному журналі запис пацієнтів не завжди здійснюється по
порядку. Журнал ведеться реєстратором.
При цьому,  запис може
здійснюватись в той самий день,  або на
другий,  коли в реєстратуру здаються
медичні карточки. Також,  журнал може заповнюватись і при розкладці карточек.

З висновку судово-психіатричної
експертизи за №461 від 01.06.2005 року,
складеного експертами Львівської обласної психіатричної лікарні,  вбачається,
що ОСОБА_7 з 01.08.2003 року страждав стійким,  хворобливим розладом психіатричної діяльності
у формі  церебрального атеросклерозу з
наростаючим

психоорганічним синдромом та психотичними розладами. На
час укладення договору довічного утримання 04 березня 2004 року,  можна вважати,  що він також страждав церебральним
атеросклерозом з наростаючим психоорганічним синдромом та психотичними
розладами на фоні важкого соматичного стану,
внаслідок комбінованої залізодефіцитної та В12 фолієвої анемії з важким
перебігом та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

З акту повторної
судово-психіатричної експертизи за №4 від 01.02.2006 року,  складеного експертами КП
"Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня",  вбачається,
що ОСОБА_7,  1923 року
народження,  при житті,  приблизно з літа 2002 року виявляв ознаки
хронічного стійкого психоорганічного розладу в формі церебросклерозу з
наростаючим психоорганічним синдромом та психотичними розладами. В період
часу,  до якого відноситься укладення
договору довічного утримання,  ОСОБА_7
також виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі
церебросклерозу з наростаючим психоорганічним синдромом та психотичними
розладами на фоні вираженої астенії,
викликаної тяжкою соматичною патологією,
і за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Експерт ОСОБА_9 пояснив,  що він працює судово-психіатричним експертом
Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні. На підставі
ухвали Дрогобицького міськрайонного суду ним та лікарями проводилась посмертна
судово-психіатрична експертиза ОСОБА_7. Також їм в розпорядження було
направлено матеріали цивільної справи та медичні документи. По наслідках
проведеної експертизи було поставлено діагноз,  згідно якого ОСОБА_7 не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними. Також зазначив,  що при проведенні експертизи брались до уваги
не лише дані психічного стану,  але й
дані фізичного стану. З медичної карти ОСОБА_7 вбачається,  що лікарями Дрогобицької поліклініки,  при огляді хворого,  було констатовано ішемічну хворобу
серця,  атеросклетичний кардіосклероз,  церебральний атеросклероз,  цукровий діабет,  важкий соматичний стан,  внаслідок комбінованої залізодефіцитної та
В12 фолієвої анемії з важким перебігом,
головокружіння та запаморочення,
мерехтіння перед очима,  болі в
ногах. Зокрема,  відмітив те,  що недостача гемоглобіну в крові
(анемія),  істотно впливає на порушення
пам'яті та мислення людини. Вказаний фізичний стан,  дуже суттєво впливає на сприйняття людиною
навколишнього середовища,  подій та
фактів. Вказане підтверджується і тим,
що ОСОБА_7 відмовився від госпіталізації. Підтримав висновок
судово-психіатричних експертиз.

Свідок ОСОБА_10  пояснив,
що ОСОБА_7. знав давно,  вони часто
зустрічались в костелі та спілкувались,
він приходив в костел кожної неділі. Після смерті дружини ОСОБА_7 став
поводитись дивно,  став підозрілим,  говорив,
що за ним слідкують,  хочуть
отруїти і забрати його будинок,  що його
чарують. Почав приходити в костел дуже рідко,
їжу яку йому приносили з костелу не їв,
бо говорив,  що вона отруєна. Під
час суперечок він всіх звинувачував,  що
вони хочуть відібрати будинок.

Свідки ОСОБА_11  ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13,  ОСОБА_14 пояснили
суду,  що як медичні працівники оглядали
хворого ОСОБА_7. Останній був повністю дієздатним та психічно здоровою
людиною,  впізнав їх,  коли вони приходили до нього додому на огляд.
При огляді говорив повільно,  але в нього
психічного відхилення не було,  був
адекватним і тому вони не проводили з ним клінічної бесіди,  щоб встановити його психічний стан і
вважали,  що він не потребував обстеження
психіатра. Причиною смерті ОСОБА_7 була серцева недостатність. При огляді ними
було виявлено пролежні,  які виникли
внаслідок порушення трофіки,  були
набряклі ноги,  практично його стан був
важкий. В ОСОБА_7 були головокружіння,
загальна слабкість,  але на їхні
запитання відповідав,  хоча й
запізненням,  проте відповіді давав
чіткі. Вперше він оглядався 05.03.2004 року на дому і при цьому був присутній
його родич ОСОБА_3.

Зокрема,  свідок ОСОБА_14 пояснила,  що має середньо-спеціальну медичну освіту та
працює дільничною медсестрою в Дрогобицькій міській поліклініці і обслуговувала
територію,  на якій проживав
ОСОБА_7,  а тому багато разів бувала в
нього дома,  проводила диспансеризацію.
ОСОБА_7 був інтелігентною людиною,  був
при свідомості. До його смерті вона постійно його бачила,  оскільки лікарем було призначено лікування і
вона його проводила. Останні дні ОСОБА_7 постійно лежав,  але все розумів.

Свідок ОСОБА_15 пояснила
суду,  що проживає 20 років по АДРЕСА_1.
ОСОБА_7. знала давно,  будь-яких
психічних відхилень до часу смерті не помічала. Останній постійно працював на
власному подвір'ї,  ходив до
костелу,  адекватно відповідав на запитання
і поводив себе як нормальна людина.

Разом з тим,  суд приходить до переконання,  що покази свідків - ОСОБА_11  ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13,  ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не слід брати до
уваги,  оскільки вони не є
лікарями-психіатрами,  не мають
відповідних знань в галузі психіатрії,  а
тому не в змозі були правильно визначити психічний стан покійного ОСОБА_7 Разом
з тим,  ці покази спростовуються
висновками судово-психіатричних експертиз.

Отже,  як вбачається з наведеного,  ОСОБА_7 04 березня 2004 року на час укладення
договору довічного утримання страждав церебральним атеросклерозом з наростаючим
психоорганічним синдромом та психотичними розладами на фоні важкого соматичного
стану,  внаслідок комбінованої
залізодефіцитної та В12 фолієвої анемії з важким перебігом та за своїм
психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч. 1  ст.
225 Цивільного кодексу України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у момент,  коли вона не усвідомлювала значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними,  може
бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи,  а в разі її смерті - за позовом інших
осіб,  чиї цивільні права або інтереси
порушені.

З заповіту ОСОБА_7,  посвідченого 24.05.2000 року державним
нотаріусом першої Дрогобицької нотаріальної контори - Бекиш В.О. та
зареєстрованого в реєстрі за № 1897,
вбачається,  що ОСОБА_7 на випадок
своєї смерті зробив розпорядження,
згідно якого належний йому на праві приватної власності житловий будинок
з господарськими будівлями,  земельну ділянку,  надану для обслуговування

житлового будинку,
що розташовані в м.  Дрогобич
Львівської області,  по АДРЕСА_1 з речами
домашньої обстановки та вжитку заповів в рівних частинах позивачам,  ОСОБА_16та ОСОБА_17

Судом встановлено,  що договір довічного утримання від 04.03.2006
року між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_1.,
згідно якого останній набув права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями,  земельну
ділянку,  надану для його
обслуговування,  що розташовані в м.  Дрогобичі Львівської області по
АДРЕСА_1,  був укладений в момент,  коли ОСОБА_7 за своїм психічним станом не міг
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними,  а тому такий слід визнати недійсним.

Відповідно до частини першої статті
236 ЦК України,  правочин,
визнаний судом недійсним,
вважається недійсним з моменту його вчинення,  а відповідно до вимог статті 216 ЦК України,  він не створює юридичних наслідків. З огляду
на відсутність правових підстав для набуття ОСОБА_3 права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями,
земельну ділянку,  надану для
обслуговування житлового будинку,  що
розташовані в м.  Дрогобичі Львівської
області по АДРЕСА_1,  він не був
власником згаданого майна,  а тому слід
визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.04.2004 року,  згідно якого ОСОБА_3. було відчужено,  набутий на підставі договору довічного
утримання,  житловий будинок з будинок з
господарськими будівлями,  земельну
ділянку,  надану для обслуговування
житлового будинку,  що розташовані в
м.  Дрогобичі Львівської області по
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4  та ОСОБА_5

Відповідно до статті 4 Закону
України "Про власність" та статті 658 ЦК України право продажу майна належить його власнику. З
огляду на те,  що продавцем,  за договором купівлі-продажу,  виступала особа,  не наділена правомочностями власника,  суд приходить до висновку про те,  що його укладено без дотримання вимог щодо
чинності правочину встановлених у частинах першій та другій статті 203
Цивільного кодексу України. Тому,  такий
договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 215
Цивільного кодексу України.

Оскільки договір купівлі-продажу
визнається недійсним,  суд вважає за
необхідне роз'яснити відповідачам ОСОБА_4
та ОСОБА_5,  що вимога про застування
наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена ними до
ОСОБА_3.

Враховуючи те,  що спірний будинок покупцями за договором
купівлі-продажу ОСОБА_4  та ОСОБА_5 не
зайнятий,  суд вважає,  що позовні вимоги в частині усунення перешкод
в користування спадковим майном не підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 6  ст.
214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід
розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки при укладенні договору
сторони досягли домовленості щодо однієї з істотних умов договору,  а саме - ціни в розмірі 66767 грн.,  то позивач згідно зі  ст.  80
ЦК України та  ст.  З
Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" зобов'язаний
був сплатити судовий збір в розмірі 676, 67 грн. Ними же внесено в дохід
місцевого бюджету лише судовий збір в сумі 17, 00 грн.,  що підтверджується відповідною квитанцією
(а.с.  2,
10). Таким чином,  на підставі
вимог  ст.  88 ЦПК України,  недоплачену суму судового збору в розмірі
650, 67 слід стягнути з відповідачів солідарно. Разом з тим,  згідно Порядку оплати витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ,  затвердженого Постановою КМУ від 21.12.2005
року за №1258,  та на підставі  ст.  88
ЦПК України,  з відповідачів слід
стягнути солідарно витрати на ІТЗ в сумі 30, 00 грн.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  209,  212,
214-215ЦПК  України,   ст.
ст.  203,  215,
216,  225,  236,
658 ЦК України,  суд,  -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір довічного
утримання від 04 березня 2004 року,
укладений між ОСОБА_7та ОСОБА_3,
посвідчений державним нотаріусом Першої дрогобицької державної
нотаріальної контори - Бекиш В.О.,
реєстровий №579.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового АДРЕСА_2з приналежними до нього господарськими
будівлями та спорудами від 20.04.2004 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
ОСОБА_5та посвідчений державним нотаріусом Першої дрогобицької державної
нотаріальної контори - Єдин Л.В.,
реєстровий №1105.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави в сумі 650, 67 грн. та 30, 00 грн.
витрат на ІТЗ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги,  з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4
ст.  295 ЦПК України.