Справа
№ 2-853/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
червня 2007 р.                                                                           м.  Димитров

Димитровський
міський суд Донецької області у складі: головуючого - судді Халаджи О.В. при
секретарі Мітченковій Н.А. з участю позивача ОСОБА_1  представника відповідача Коробського А.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.  Димитров справу за
позовом ОСОБА_1 до Димитровської міської Ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач позов
визнав.

Позивач
в судовому засіданні,  в обгрунтування
позову пояснив,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
її мати ОСОБА_2,  яка постійно мешкала на
день смерті у АДРЕСА_1.

Після
смерті матері відкрилася спадщина,  що
складається із частки у праві спільної сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1,  належної їй по праву спільної
сумісної власності,  згідно свідоцтва про
право власності на житло від 15.05.96 року № 3/47-1621.

Інші 2/3
частки квартири належали по праву спільної сумісної власності позивачці та її
батьку. Позивачка з батьком мали право на спадкування після смерті
ОСОБА_2,  як спадкоємці першої черги.
Батько позивачки прийняв спадщину та фактично вступив у спадкування після своєї
дружини,  однак ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3
помер.

Після смерті
своїх батьків єдиною спадкоємицею за законом залишилась позивачка.

Після
смерті батька також відкрилася спадщина,
що складається із частки у праві спільної сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1,  належної йому по праву
спільної сумісної власності,  згідно
свідоцтва про право власності на житло від 15.05.96 року № 3/47-1621 та частки
яку він фактично прийняв від своєї померлої дружини ОСОБА_2.

Після
смерті батька позивач звернулася у шестимісячний строк до державної
нотаріальної контори с заявою
про прийняття спадщини,  прийняла
спадщину,  фактично вступила в управління
та володіння спадковим майном,
розпорядилася речами звичайної домашньої обстановки та вжитку.

Не
зважаючи на факт прийняття спадщини,
свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому законом
порядку позивач не може отримати з причин відсутності виділу в натурі частки спадкодавця
із майна спільної сумісної власності.

Тому
просить визнати за нею право власності на 2/3 частину квартири,  розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Судом
встановлено,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
мати позивачки ОСОБА_2,  яка постійно
мешкала на день смерті у АДРЕСА_1,  що
підтверджується свідоцтвом про народження позивачки та свідоцтвом про смерть
матері позивачки (а.с.  6, 14).

Після
смерті матері позивачки відкрилася спадщина,
що складається із частки у праві спільної сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1,  належної їй по праву спільної
сумісної власності,  що підтверджується
свідоцтвом про право власності на житло від 15.05.96 року № 3/47-1621 (а.с.  9).

Інші 2/3
частки квартири належать по праву спільної сумісної власності позивачці та її
батьку ОСОБА_3 (а.с.  9, 10).

Батько
позивачки ОСОБА_3 прийняв спадщину від померлої ОСОБА_2. фактично вступив в
управління майном,  але за життя не
оформив спадщину у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_3 помер,  що підтверджується
свідоцтвом

про смерть
(а.с.  5).

Після смерті
своїх батьків єдиною спадкоємицею за законом залишилась позивачка.

Після
смерті батька також відкрилася спадщина,
що складається із частки у праві спільної сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1,  належної йому по праву спільної
сумісної власності,  згідно свідоцтва про
право власності на житло від 15.05.96 року № 3/47-1621 та частки яку він
фактично прийняв від своєї померлої дружини ОСОБА_2. (а.с.  9, 10)

Після
смерті батька позивач звернулася у шестимісячний строк до державної
нотаріальної контори с заявою
про прийняття спадщини,  прийняла
спадщину,  фактично вступила в управління
та володіння спадковим майном,
розпорядилася речами звичайної домашньої обстановки та вжитку.

ОСОБА_3
доводиться батьком позивачці,  що
підтверджується свідоцтвом про народження позивачки,  її свідоцтвом про одруження (а.с.  7, 14).

Відповідно
до приписів  ст.  З Закону України «Про власність»,  майно може належите на праві спільної
(часткової або сумісної) власності громадянам.

За
змістом чинної на той час статті 112 Цивільного кодексу Української РСР,  розрізнялася спільна власність з визначенням
часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Згідно статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача
займаних квартир здійснюється в спільному сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї.

За таких
правових підстав позивачці,  її батьку та
матері було передано у спільну сумісну власніть квартиру АДРЕСА_1.

За змістом
статті 369 Цивільного кодексу України,  у
разі виділу частки із майна,  що є у
спільній сумісній власності,  вважається,  що частки кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до приписів статі 372
Цивільного кодексу Украши,  у разі
пододілу майна,  що є у спільній сумісній
власності,  вважається,  що частки співласників у праві спільної
сумісної власності є рівними.

Відповідно
до статті 1276 ЦК України,  якщо
спадкоємецьза заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не
встиг її прийняти,  право на прийняття
належної йому частки спадщини,  крім
права на прийняття обовязкової частки у спадщині,  переходить до його спадкоємців (спадкова
трансмісія).

Таким
чином суд вважає,  що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
володіли по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 на правах спільної сумісної власності
і тому вимога позивача підлягають задоволенню,
та за нею слід визнати право власності на 2/3 частину квартири,  розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На
підставі  ст.  ст.
524,  529,  548,
549 Цивільного кодексу Української РСР,
ст.  392 Цивільного кодексу
України,  та керуючисть  ст.
ст. 10,  11,  57,
209,  213,  214,
215,  294 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до Димитровської міської Ради про визнання права власності задовольнити
повністю.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 2/3 квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення до Апеляційного суду Донецької області через
Димитровський

міський суд.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через
Димитровський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.