Справа № 22-2047/07р.                                      Головуюча
у 1-й інстанції - Луців-Шумська Н.Л.
Категорія справи
Доповідач в апеляційній інстанції - Цяцяк Р.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого -
судді Каблака П.І.,

суддів Бакуса
В.Я. і Цяцяка Р.П.,

при секретарі
Раб О.В.

та за участю
адвокатів ОСОБА_1 і ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та представника
ОСОБА_4 і ОСОБА_5,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07
травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні його позову до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про
визнання згаданих відповідачів такими, що втратили право користування жилим
приміщенням -квартирою АДРЕСА_1 (в подальшому - „спірна квартира")- Цим же
рішенням задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 і ухвалено вселити
ОСОБА_5 у спірну квартиру та зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5 перешкод у
користуванні згаданою квартирою.

Апелянт ОСОБА_3.
просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги, а в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити,
покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та на
порушення норм матеріального права.

Апелянт вважає,
що суд не дав належної оцінки актам про непроживаня відповідачів, які були
складені ЛКП „Рясне 402" за участю сусідів по будинку.

Вважає, що
відповідачі не представили суду доказів про те, що їм чинились перешкоди в
користуванні спірною квартирою, а подані ОСОБА_5 докази вважає такими, що
створені умисно - з метою створення видимості існування перешкод у його
проживанні, хоча з 2000 по листопад 2006 року останній в квартирі не проживав і
нею не цікавився, так само, як і ОСОБА_4, яка не представила суду доказів на
підтвердження поважності причин її не проживання у спірній квартирі понад
терміни, встановлені ст. 71 ЖК України -доказів її праці за межами України.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення апелянта і його Представника на підтримання
апеляційної скарги та заперечення її доводів зі сторони представників ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних підстав.

2

Як вбачається зі
змісту ст.71 ЖК України (на яку покликається у своєму позові апелянт ОСОБА_3.),
підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням, є її відсутність в жилому приміщенні протягом більше шести місяців
без поважних причин.

Цією ж нормою
закону встановлено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сім'ї понад шість випадків у випадках (зокрема)
призову на строкову військову службу та тимчасового виїзду з постійного місця
проживання за умовами і характером роботи, у тому числі за кордон - протягом
усього часу цієї роботи.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_4 виїхала на заробітки в Італію і має дозвіл на
перебування у цій країні лише до 01.03.2008 року (а.с. 33-34), іншого житла в
Україні не має та інтересу до спірної квартири не втратила, однак, приїжджаючи
у 2005-2006 роках в Україну, була позбавлена можливості потрапити у цю
квартиру.

Також судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_5 з весни 2002 року по осінь 2004 року
проходив строкову військову службу, після демобілізації мав намір проживати у
цій квартирі, однак один замок у вхідних дверях був замінений і ОСОБА_3. (його
батько) під різними приводами відмовляв йому у дачі ключів до цього замка, хоча
він за рахунок власних коштів та коштів ОСОБА_4 погасив заборгованість з
житлово-комунальних послуг по спірній квартирі у розмірі 2 170 грн.

Сам апелянт
ОСОБА_3. в судовому засіданні визнав факт заміни ним серцевини одного з замків
у вхідних дверях спірної квартири; той факт, що з вересня 2006 року з його
дозволу у спірній квартирі проживає квартирантка, яку також періодично навідує
її мати, а також той факт, що саме відповідачем ОСОБА_5 було погашено
заборгованість з житлово-комунальних послуг по спірній квартирі у розмірі 2 170
грн.

За вище
наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що
відповідачі за первісним позовом інтересу до спірної квартири не втратили та
про те, що їх тимчасове непроживання у цій квартирі обумовлено поважними
причинами.

Складені ЛКП
„Рясне 402" акти, на які покликається апелянт, констатують лише факт
непроживання відповідачів у спірній квартирі, однак не містять висновків про
причини такого непроживання, а тому не спростовують висновків суду про
поважність цих причин.

З урахуванням
вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої
інстанції дав вірну оцінку матеріалам справи в їх сукупності та ухвалив рішення
по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому
підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього слід
залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.
303,307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Шевченківського районного суду м.
Львова від 07 травня 2007 року без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання
ухвалою законної сили.