Справа № 22-ц-2123/07               Головуючий суду 1 інстанції Баранкевич В.О.
33                                  Доповідач
апеляційної інстанції Шолох З.Л.
УХВАЛА

9 листопада 2007
року колегія  суддів     судової
палати  в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,    .

суддів - Шолох
З.Л.,  Лівійського І.В.,

при секретарі
судового засідання - Фірсовій Т.В.,  за
участю:

·
позивача ОСОБА_1,

·
представника відповідача - Воронцової Г.П.,

розглянувши   у відкритому   судовому
засіданні   у м.  Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

Новоодеського   районного відділу   внутрішніх справ    України в

Миколаївській
області (далі - Новоодеський РВ УМВС ) на
заочне рішення
Новоодеського   районного   суду Миколаївської області від  13 лютого 2007 року у справі за

позовом ОСОБА_1
до Новоодеського РВ  УМВС  України
в Миколаївській області    про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановила:

У серпні
2005 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Новоодеського РВ УМВС про усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позивач
вказував,  що є власником будинку
АДРЕСА_1,  розташованого на земельній
ділянці,    площею 0, 08 га.

Виділена
йому земельна ділянка межує з земельною ділянкою та адміністративною будівлею
відповідача АДРЕСА_2.

В грудні
2004 року відповідач розпочав самочинне будівництво адміністративної будівлі -
ізолятора тимчасового утримання (далі - ІТУ),
захвативши частину належної йому
земельної ділянки.

Посилаючись
на викладене та порушення його права користування земельною ділянкою,  просив усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення самочинної будівлі з належної йому земельної
ділянки та очистити її від сміття.

Справа судами
розглядалася неодноразово.

Останнім
заочним рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13
лютого 2007 року позов задоволено. Зобов'язано відповідача знести самочинну
адміністративну споруду,  розташовану на
належній позивачу земельній ділянці,
розміром 52, 31 кв.м. ,  та розчистити
вказану ділянку від будівельних матеріалів і сміття. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 432, 50 грн. судових витрат.

В
апеляційній скарзі представник відповідача,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права,  незаконність та необґрунтованість судового
рішення,  просив його скасувати,  а справу направити на новий розгляд.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1,  суд першої
інстанції виходив з того,  що відповідач
самочинно,  в порушення будівельних норм,  на сусідній земельній ділянці,  належній позивачу,  збудував адміністративну будівлю (ІТУ),  чим перешкоджає позивачу користуватися,  належною йому,  земельною ділянкою та будинком.  А тому,
зобов'язав Новоодеський РВ УМВС знести вказану будівлю з земельної
ділянки,  належної позивачу,  площею 52, 31кв.м.  та розчистити її від будівельних матеріалів
та сміття.

Між
тим,  до такого висновку суд прийшов без
повного з'ясування усіх обставин справи,
прав та обов'язків сторін та з порушенням норм процесуального права.

Так,  заочний розгляд справи і ухвалення заочного
рішення проводиться за загальними правилами позовного провадження,  за винятками та доповненнями встановленими
главою 8 ЦПК України. Саме  ст.  224 ЦПК України встановлені необхідні умови
проведення заочного розгляду справи.

Ухвалюючи
заочне рішення по справі,  місцевий суд
порушив ці умови,  а саме вважав неявку
відповідача,  який брав участь у
попередніх судових засіданнях та висловлював свою думку і ставлення до позовних
вимог,  такою,  що дає підстави для проведення заочного
розгляду.

До того
ж,  як вбачається із матеріалів
справи,  розгляд справи неодноразово
переносився із-за неявки представника відповідача,  однак саме про розгляд справи 13 лютого 2007
року,  тобто в день ухвалення заочного
судового рішення,  відповідач не був
належним чином повідомлений.

Між
тим,  в порушення зазначеного та вимог ч.
1  ст.
225 ЦПК України щодо необхідності постановления
мотивованої ухвали про заочний розгляд справи,  районний суд провів її заочний розгляд та
ухвалив заочне рішення.

Приймаючи
рішення по суті спору,  суд в його основу
поклав лише доводи позивача,  не
перевіривши їх належним чином,  всупереч
вимог  ст.  212 ЦПК України. Тоді як,  обов'язок суду оцінювати належність,  допустимість,
достовірність кожного доказу окремо,
а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності. Жоден доказ не
повинен мати для суду наперед встановленого значення.

Як
вбачається із матеріалів справи,  спір
між сторонами виник з приводу порушення порядку суміжного землекористування.
Вирішення таких спорів,  у відповідності
до ч.3,  5  ст.
158 ЗК України вирішуються органами місцевого самоврядування. А у разі
незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого
самоврядування спір вирішується судом.

Між
тим,  особа не позбавлена права на
звернення безпосередньо до суду за його вирішенням.  Але ж,
при цьому мають досліджуватися висновки компетентного органу з цих
питань,  яким є орган місцевого
самоврядування,  виходячи з   вимог
ст.   ст.  106,
107,  158 ЗК України.

У
відповідності до ч.3  ст.  36 ЦПК України обов'язком суду є повідомити
третю особу (орган місцевого самоврядування),
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,  про справу,
направити копію заяви та роз'яснити право на участь у справі,  що судом
не виконано.

Допустивши
викладені процесуальні порушення,  суд
неповно з'ясував суттєві обставини справи,
а тому не вірно вирішив спір і по суті.

Із
матеріалів справи вбачається,  що за
вказаною адресою у відповідності з рішеннями Новоодеської міської ради позивач
користується земельною ділянкою,  площею
0,  645 га,  а відповідач - 0, 3 га.

8 квітні
2005 року Новоодеською міською радою позивачу надано дозвіл   на розробку проекту землеустрою на
відведення земельної ділянки у

власність у
більшому розмірі,  площею 0, 08 га із
земель запасу міської ради. Державний акт на право власності не видавався
(а.с.  73,   169).

Розглянувши
спір по суті,  місцевий суд не встановив
чи є у сторін по справі належні документи про винесення меж користування
земельними ділянками в натурі,  на
місцевості. В основу свого рішення поклав висновки судово-будівельна
експертизи,  де порівняльний аналіз
розміщення суміжних земельних ділянок проведено на підставі викопіровки
технічного паспорту від 25 квітня 1970 .року за адресою АДРЕСА_3 ( а не
АДРЕСА_1),  на що місцевий суд не звернув
уваги та не дав оцінки цьому факту.

Заперечуючи
проти позову,  відповідач посилався на
те,  що правомірно володіє земельною
ділянкою,  площею 0, 3 га і також має
дозвіл міської ради на розробку проекту відведення цієї земельної ділянки в
постійне користування. До того ж,  має і
відповідні дозволи та проекти будівництва,
які (з врахуванням специфіки будівництва) не підлягають розгляду
цивільними експертними інстанціями через наявність у них відомостей таємного та
службового характеру.

Зазначені
обставини підлягали перевірці судом шляхом витребування даних з уповноважених
органів,  і в тому числі з МБТІ даних про
розміри,  місце розташування,  позначення спірної забудови та відмітки цього
реєстраційного органу про те,  що вона є
самочинною.

Суд
належним чином не з'ясував питання чи дійсно порушується право позивача на
користування земельною ділянкою та чим саме це підтверджується.

При
розгляді даного спору наявність висновку органу місцевого самоврядування,  уповноваженого на розгляд земельних
спорів,  є обов'язковою і зазначений
документ суд повинен дослідити та надати йому юридичну оцінку.

В
порушення вищевикладеного,  місцевий
суд,  у відсутності відповідача,  ухвалив заочне рішення про знесення належної
відповідачу будівлі ІТУ.

За таких
обставин,  постановлене судове рішення
підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права та
порушення норм процесуального права і направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до вимог п.3 ч. 1
ст. 311 ЦПК України.

При
новому розгляді справи,  суду необхідно
звернути увагу на наведене,  дослідити
правові підстави отримання сторонами земельних ділянок,  їх розміри та межі користування,  наявність факту встановлення межових
знаків,  більш ретельно перевірити доводи
сторін доказами,  надати їм належну
оцінку і,  в залежності від
встановленого,  розглянути спір з
дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  311, 315 ЦПК України,  судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області задовольнити.

Заочне
рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2007
року скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим складом.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двох
місяців може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України.