Справа №22 Ц-3252/2007 р.                                               Головуючий у 1 інстанції
12                                                                        Доповідач
у 2 інстанції Яворський
УХВАЛА

іменем України

19 листопада 2007 року                                                                                              м.  Київ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого
судді:    Яворського М. А.

суддів                               Корзаченко
І.Ф.,  Червінко К.С.

при
секретарі                    Велицькому
О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
Київської області матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Іртиського міського суду Київської області від ЗО липня 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,  третя особа ОСОБА_5 про
визнання права власності,

встановила:

У квітня
2007 року ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3
звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 та просили постановити
рішення,  яким відповідно до вимог  ст.
ст.  1011, 1018,  1022 ЦК
України визнати за ними право власності на незакінчений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_1.

Свої
вимоги обґрунтовували тим.  що
01.10.2001р. між ними та відповідачкою було укладено договір комісії (договір
розписка) згідно якого вони передали відповідачці кошти в розмірі 200000 грн.
на придбання для них недобудованого житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідачка
отримавши кошти зобов'язалася добудувати вказаний житловий будинок до 31 грудня
2002 року та забезпечити переїзд позивачів до вказаного будинку. 02 жовтня 2001
року відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаного
житлового будинку,  однак до 01 січня
2007 року не закінчила будівництво вказаного будинку,  що фактично позбавило можливість їх
переселення у вказаний будинок,  та
звільнення квартири АДРЕСА_2,  який у них
придбала ОСОБА_6
згідно укладеного договору від 10 січня 2007 року,  тому просили задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням
Іртиського міського суду Київської області від ЗО липня 2007 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3
відмовлено в повному обсягу.

В
апеляціиній скарзі позивачі по справі ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 ,  посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права,  та невідповідністю висновків суду
встановленим обставинам,  просять
скасувати рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у
повному обсягу.

Відповідачка
по справі ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої
інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно до  ст.
303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга

позивачів
та апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_4 не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно
до вимог  ст.  308 Цивільного процесуального кодексу України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Судом
першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено,  що позивачі ОСОБА_1  і ОСОБА_2 подружжя,  а позивачка ОСОБА_1  є матір'ю відповідачки ОСОБА_4,  а відповідачка ОСОБА_4 і третя особа ОСОБА_5
також є подружжям,  про що свідчать копії
свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу (ас.  7-9).

ОСОБА_4,  перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 ,
придбала у ОСОБА_7 незакінчений будівництвом (92% готовності) будинок
АДРЕСА_1 за 173 532, 00 грн.,  що
підтверджується копією договору купівлі-продажу від 02.10.2001 p.,  який було посвідчено приватним нотаріусом
Прилипко В.В. (ас.  14).

В подальшому між відповідачкою по справі ОСОБА_4 та третьою особою по
справі ОСОБА_5  04 жовтня 2005 року
рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб був розірваний
та виник спір щодо поділу спільної сумісної власності в тому числі
незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1. що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5  про поділ спільного сумісного майна подружжя
(ас. 48, 49).

Вирішуючи вказаний спір та,
відмовляючи позивачам у задоволенні позовних вимог суд

першої інстанції виходив,  що
вказаний спірний незакінчений будівництвом житловий будинок не

купувався відповідачкою для позивачів по справі в порядку укладеного
договору комісії,  оскільки з

наданих сторонами по справі досліджених судом першої інстанції доказів
вбачається,  що договір-

розписка на який позивачі посилаються як на договір комісії датований 01
жовтня 2001 року в якому

'   стороною по справі є також
ОСОБА_6  із зазначенням паспорту
НОМЕР_1,  який був

виданий
Індустріальним РВ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області. При розгляді
справи було встановлено,  що паспорт
ОСОБА_6 НОМЕР_1,  був виданий
Індустріальним РВ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області тільки 02 липня
2002 року ,  що фактично виключало
укладення вказаного договору 01.10.2001 р.. оскільки сторони яе могли знати
серію та № паспорта ОСОБА_6,  а ОСОБА_6
не мала на той час паспорт з вказаними даними.

Колегія
суддів вважає,  даний висновок суду
першої інстанції обґрунтованим та законним і таким,  що зроблений на підставі наданих сторонами та
досліджених судом доказами.

Так з
матеріагв справи дійсно збачається,  що
паспорт ОСОБА_6 НОМЕР_1,  був виданий Індустріальним РВ ДГУ УМВС
України в Дніпропетровській області тільки 02 липня 2002 року і тому не 5ув у
вказаної особи на момент укладення договору розписки станом на 01 жовтня 2001
року,  що підтверджується копією форми №1
про видачу паспорта (ас. 61).

Крім
того з матеріалів справи вбачається,  що
відповідачкою по справі на момент укладення договору купівлі-продажу
незакінченого будівництвом (92% готовності) будинку АДРЕСА_1 за 173 532, 00
грн. у гр.. ОСОБА_7
оформляла та отримала кредит на суму 20000 доларів США. І саме вказаний
житловий будинок був предметом договору застави як забезпечення виконання умов
договору кредиту (ас.  68-77).

Ні з
договору купівлі-пролажу вказаного житлового будинку ні з договору кредиту та
застави не вбачається,  що вказаний
житловий будинок відповідачкою по справі купувався не для себе чи своєї
сім"ї а для забезпечення житлом позивачів по справі,  тому колегія суддів вважає. Що суд першої
інстанції обгрунтовано відмовив у замовлення в казаного позову,  оскільки з матеріалів справи вбачається,  що вказаний позов позивачами подавався лише з
метою зменшити частку і третьої особи по справі ОСОБА_5  в спільному сумісному майні набутого в період
шлюбу з відповідачкою,  ОСОБА_4,  яка є дочкою позивачів по справі подружжя
ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2.

Посилання
апелянта ОСОБА_4 про неврахування судом першої інстанції рішення
Міжрегіонального третейського суду м.
Дніпропетровська від 162 березня 2007 року,  як підставу для звільнення від
доказування,  не може бути прийнято судом
апеляційної інстанції як підставу для скасування рішення суду першої
інстанції,  оскільки відповідно до вимог  ст.  50
Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є обов'язковим для
добровільного виконання сторін які були сторонами при розгляду,  а не для суду,  який розглядає справу в порядку цивільного
провадження ,  тому колегія суддів
вважає,  що суд першої інстанції
обгрунтовано дав оцінку вказаному рішенню на рівні з іншими доказами.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в рішенні суду
першої інстанції.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини справи,
дослідив докази і дав їм належну правову оцінку. Рішення є законним та
обгрунтованим,  ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального права,
тому апеляційні скарги позивачів та відповідачки повинні бути відхилені,  а рішення суду залишено без зміни.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарг ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення
Іртиського міського суду Київської області від 30 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом 2 місяців.