Справа №  22ц-2830/2007р.                                                         Головуючий
Шейко П.П. Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року.                                                                           м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Абрамова П.С.

Суддів : Гальонкіна С.А. Корнієнка В.М.

При секретарі: Буряк С.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м.   Полтаві цивільну справу  за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Чорнухинського районного
суду Полтавської області від 27 серпня 2007 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до Державного підприємства « Лохвицький
спиртовий комбінат» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати ,
стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів ,
заслухавши доповідь судді- доповідача Апеляційного суду

ВСТАНОВИЛА :

9 січня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним
позовом, зазначала, що   27.07.1998 року
її незаконно звільнили з посади старшого продавця фірмового магазину «Крам»
належного відповідачу.

Рішенням Лохвицького районного суду
від 12 серпня 2003 року її поновили   на
роботі та стягнули на її користь 16500 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

18 квітня 2006
року рішення суду було виконано і вона поновлена на роботі.

28 серпня 2006
року вона звільнилася з роботи , але з нею так і не було проведено повного
розрахунку.

Вказувала, що за період з 1.09.2003
року   по 1.07.2006 року індекс інфляції
становив 30, 7 %, тому на її користь необхідно стягнути 6126 грн. 10 коп.
грошової компенсації.

2

Крім того у відповідності до вимог
ст. 236 КЗПП України на її користь також необхідно стягнути   середній заробіток за затримку виконання
рішення суду з 12 серпня 2003 року по 18 квітня 2006 року в сумі 12768 грн.

Вказувала, що у зв'язку з
несвоєчасним виконанням рішення суду та невиплатою належних їй грошових коштів
їй заподіяно моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Прохала
задовольнити її позовні вимоги з підстав передбачених ст. 95, 236, 237-1 КЗПП ,
ст.. 33, 34
Закону України « Про оплату праці» та ст..
4, б, Закону України « Про індексацію грошових доходів населення».

Рішенням   Чорнухинського районного суду Полтавської
області від 27 серпня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає
рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про
задоволення її позовних вимог.

Вказувала на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та невірне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів апеляційної скарги
колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Згідно з вимогами ст. 10 ,11 ЦПК
України   цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності, в межах
заявлених  сторонами вимог.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої інстанції
рішенням   Лохвицького районного
суду від 12 серпня 2003 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаду
старшого продавця фірмового магазину « Крам» ДП « Лохвицький спиртовий комбінат
» , та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішення суду в частині поновлення
на роботу фактично було допущено до негайного виконання , судом було видано
виконавчий документ на направлений на примусове виконання до відповідного
відділу державної виконавчої служби.

В іншій частині рішення суду
набрало законної чинності   27 липня 2005
року.

На роботі
ОСОБА_1 була поновлена   18 квітня 2007
року.

Вірно встановивши ці обставини  та вірно відмовивши в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу  судом
першої інстанції невірно зроблений висновок в частині підстав для
відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Виходячи із змісту   ст. 235, 236 КЗПП України ОСОБА_1 мала право
на отримання за   вищевказаний
період   середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, оскільки в цій частині рішення суду   не було виконано

3

не з її вини, а відповідач у справі не   надав суду доказів щодо поважності причин
невиконання рішення суду в частині
негайного поновлення на роботі.

Однак диспозитивно розпорядившись
своїми правами у трьохмісячний строк ( перебіг якого розпочався з дати
поновлення на роботі 18.04.2006) року,
передбачений ст. 233 КЗПП України ОСОБА_1 не звернулася до суду   за захистом свого порушеного або оспореного
права.

У відповідності до вимог  ст. 94 КЗПП України заробітна плата - це
винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Передбачені ст. 235 та ст. 236 КЗПП
України виплати не є заробітною платою, а є стягненням , яке покладається на
адміністрацію підприємства , також суд апеляційної інстанції поважних причин
для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду не
знаходить.

Тому з врахуванням вищевикладених обставин колегія суддів
вважає , що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   щодо стягнення середнього заробітку
необхідно відмовити саме з цих підстав.

Як роз'яснено Пленумом Верховного
суду України   в постанові « Про оплату
праці»   22. У справах, пов'язаних із
вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам
втрати її частини у зв'язку із затримкою її
виплати, суди мають враховувати, що:   1.
індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону в період
між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і
здійснюється відповідно до Закону "Про
індексацію грошових доходів населення" і тих положень Порядку проведення індексації
грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 7 травня 1998 р. № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому
відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують
заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно
опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину
порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому
ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної
плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.
Наприклад, коли воно мало бути виконано до
січня 1998 р., то він і є місяцем, з якого
обчислюється (береться за 100 відсотків) величина порога індексації. Спір із
цього приводу розглядається судом за заявою стягувача в позовному провадженні;

З матеріалів справи вбачається , що присуджена   за рішенням суду середній заробіток за час
вимушеного прогулу своєчасно у передбачені законом строки ОСОБА_1 виплачений не
був.

Індекс інфляції
в цей період перевищив 105, відсотків.

В зв'язку з чим у ОСОБА_1 виникло право на отримання
індексації вказаної суми, у порядку передбаченому Законом України « Про
індексацію грошових доходів населення.

Оскільки відповідачами не було
спростовано суму індексації розраховану позивачкою за період з дня постановления рішення суду до
1.01.2007 року -6 126,10 грн. то вказана сума підлягає стягненню   з відповідача.

4

Також за ці позовні вимоги з
відповідача необхідно стягнути   на
користь держави державне мито у розмірі 1 відсотка    від стягнутої суми та витрати на
інформаційно технічне забезпечення судової діяльності.

Відповідає висновок суду першої
інстанції вимогам матеріального права і відмова в задоволенні позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди.

Так позивачка
прохала відшкодувати заподіяну їй моральну шкоду в зв'язку з невиконанням
судового рішення з підстав передбачених ст. 237-1 КЗПП України.

Однак   порушення
вимог трудового законодавства судом не встановлено.   Правові підстави для відшкодування моральної
шкоди   з підстав передбачених ст.. 237-1  КЗПП України відсутні.

Порядок виконання рішень судів   та відповідальність за неналежне виконання
судових рішень врегульований іншими законодавчими актами, зокрема щодо
виконавчого провадження та вимогами Цивільного Кодексу України. З цих правових
підстав позивачка позовних вимог не заявляла.

Керуючись ст. 303, 309 ч.1 п. 3,4, 315 ЦПК України
колегія суддів , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Чорнухинського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2007року
в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення індексації грошових сум
скасувати.

В цій частині постановити нове рішення
про задоволення її позовних вимог стягнувши з « Лохвицького спиртового
комбінату» на її користь 6126 грн, 10 грн.

Стягнути з Лохвицького спиртового комбінату на користь
держави 61 грн. державного мито та 30 грн. витрат на інформацйійно технічне
забезпечення.

В іншій частині рішення
Чорнухинського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2007
року суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України в  двохмісячний строк.