УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року листопада
місяця „26" дня
колегія суддів,  судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді:
Нанкова М. В.

суддів:     Терентієвої Н.М. ,  Белинчук Т.Г. При секретарі:     Архарової К.К.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Сімферополі цивільну справу

за
позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третя особа Перша Державна
нотаріальна контора м.  Сімферополя про
поновлення строку прийняття спадщини,
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та про
визнання права власності на 1/3
частину домоволодіння,  про розділ
домоволодіння та земельної ділянки у натурі,

за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_1,  Перша Державна нотаріальна контора м.  Сімферополя про встановлення факту прийняття
спадщини,  визнання частково недійсним
свідоцтва про прийняття спадщини,  та про
визнання права власності на 1/3
частину домоволодіння

за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду міста
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 10 липня 2007
року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у липні 2005 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 та вточнивши свої позовні вимоги і просив поновити
строк прийняття спадщини,  визнати
частково не дійсним свідоцтво про право на спадщину згідно із законом,  видане ОСОБА_2 17 червня 2000
року,  визнати за ним право власності
на 13 частки домоволодіння,
розташованого за адресою АДРЕСА_1,  виділити в реальне користування приміщення і земельну
ділянку.

Свої вимоги
мотивує тим,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
батько ОСОБА_4,  після смерті якого,  він з матір'ю   виїхав зі спірного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2,  померла його бабуся (мати батька)
ОСОБА_5,  якої за договором
купівлі-продажу від 15 березня 1977 року належало
домоволодіння АДРЕСА_1. На
момент смерті ОСОБА_5 йому було 13
років і він не міг захистити свої права.

В 2000 році ОСОБА_2
звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини,  та одержав свідоцтво про право на спадщину за
законом на все домоволодіння,  при цьому
він приховав той факт,  що окрім нього є
інші спадкоємці.

В 2004 році він
дізнався,  що є спадкоємцем першої черги.
Звернувся до відповідача для вирішення питання мирним шляхом.  ОСОБА_2 спочатку погодився,  а потім відмовився в категоричній формі,  у зв'язку,
з чим він вимушений звернутися до суду.

ОСОБА_3 у жовтні 2006 р. звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини його
батьком та ним після смерті батька,
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності і визнання
права власності на 13 частку домоволодіння АДРЕСА_1.

Справа № 22-ц-6056/2007 р                          Головуючий суду першої
інстанції:

Долженкот О.П.
Доповідач:        Белинчук Т.Г.

2

Свої
вимоги мотивує тим,  що домоволодіння АДРЕСА_1,  за договором куиівлі-продажу від 15 березня 1977 року,  належало на праві власності його бабусі
ОСОБА_5. У спадкодавця було три сини ОСОБА_6,
його батько,  ОСОБА_4,  сином якого с позивач ОСОБА_1
і ОСОБА_2,  відповідач по справі.

На
момент смерті спадкодавця в домоволодінні був прописаний і проживав його батько
ОСОБА_6,  якій також забрав предмети
домашньої обстановки,  чим фактично
прийняв спадщину.

Проте
його батько ОСОБА_6 не встигнувши оформите свідоцтво про право на
спадщину,  фактично передав спадкування
йому ОСОБА_3 У цей період він,
ОСОБА_3,  з відома ОСОБА_5 і потім
ОСОБА_6,  займався на ділянці
підготовчими роботами для введення в експлуатацію тимчасового житлового
приміщення,  під умовними позначеннями
згідно техпаспорта під літерами Б-1 з 6-1,
В-1,  Д,  Е.

У липні 2005 року,  він дізнався,
що ОСОБА_2 приховавши від нотаріуса факт наявності інших спадкоємців 1-й черги,  одержав свідоцтво про право на спадщину за
законом.

Ухвалою
Центрального райсуду
м.  Сімферополі від 16 листопада 2006 року цивільні
справи за позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_3 об'єднані в одне провадження ( а.с.  30).

Рішенням
Центрального районного суду міста Сімферополя АР Крим від 10 липня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1
задоволені частково. ОСОБА_1
поновлено строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за законом,
кидане державним нотаріусом Першої Сімферопольської державної
нотаріальної контори АР Крим Ісасвою Л.
Г. на ім'я ОСОБА_2 17 липня 2000 року,  номер за реєстром З-Н-728. За ОСОБА_1 її. визнано
право власності на 13 частки домоволодіння,
розташованого за адресою:АДРЕСА_1.
В решті позову ОСОБА_1
відмовлено.

Позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі. Встановлено факт прийняття спадку
ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5,  яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2,  у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1,  та визнано за ним право власності на 13
частку вказаного домоволодіння в порядку успадкування. Встановлено факт
прийняття ОСОБА_3 спадку після смерті ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. За
ОСОБА_3 визнано право власності на 13 частку домоволодінням АДРЕСА_1 в порядку
успадкування.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині
задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення,  яким в задоволені
їхніх позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги
зводяться до того,  що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи,
рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  осіб,  які з'явилися до суду апеляційної
інстанції,  дослідивши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги,  колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог статті 303 ЦПК
України,  під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи
рішення,  суд першої інстанції виходив з
того,  що вимоги позивачів засновані на
законі,  і що таке рішення відповідає
моральним принципам суспільства,  свої
висновки обґрунтовував положеннями Цивільного Кодексу України 2003 року.

Проте таке
рішення суперечить нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів
справи вбачається,  що спадкодавцю
ОСОБА_5 , . яка
померла   ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1,  відповідно до договору купівлі-продажу від 15 березня 1977 року.

У спадкодавця
ОСОБА_5 було три сини:

·
ОСОБА_6,  якого
позивач ОСОБА_2 вказує як свого батька
ОСОБА_6;

·
ОСОБА_4,  якій помер ще при житті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_4,  сином якого є позивач ОСОБА_1 ;

·
ОСОБА_2,
відповідач по справі.

Спадкодавець
ОСОБА_5 не залишила заповіту на своє майно.

До
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач
ОСОБА_2,  про що була заведена спадкова
справа,  інші спадкоємці до нотаріальної
контори не зверталися.

Відповідач
ОСОБА_2 17 липня 2000 року отримав
свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5,  спадкове майно складається зі спірного
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції застосував до вказаних
правовідносин положення ЦК
України 2003 року,  проте спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2. А відповідно
до пункту 4 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року - Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин,  які виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України,  положення цього
Кодексу України застосовуються до тих прав і обов'язків ,  що виникли або продовжують існувати після
набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року,  і спадщина у встановленому законом порядку
була прийнята ОСОБА_2
у 2000 році,  то данні правовідносини не   регулюються ЦК України 2003
року.

Крім
того,  всім спадкоємцям було відоме про
смерть ІНФОРМАЦІЯ_2
спадкодавця ОСОБА_5,  що вони не
заперечують.

Позивач ОСОБА_1 у своєї позовної
заяві стверджує,  що про те що він є
спадкоємцем першої черги він дізнався у 2004
році,  до суду з позовною заявою він
звернувся 15 липня 2005 року ( а.с.  3).

Позивач
ОСОБА_3 в позові вказує,  що в липні 2005
року дізнався,  що ОСОБА_2 отримав
свідоцтво про спадщину за законом,  до
суду він звернувся 02 жовтня 2006 року ( а.с.
3-5 цивільної справи № 2-379806).

Таким
чином,  суд першої інстанції розглядаючи
спір не дав належної правової оцінки пропуску строку для прийняття спадщини та
правовим наслідки у зв'язку з його пропуском.
Проте відповідач ОСОБА_2 категорично заперечував проти поновлення строку
на прийняття спадщини,  та звертав увагу
суду,  що відсутні поважні причини для
поновлення строку,  та також відсутні
фактичні обставини,  прийняття спадщини
позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Крім того,
відповідач ОСОБА_2 також звертав увагу суду про пропуск строку позовної
давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Цивільне
судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини
4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин
справи,  роз'яснює особам,  які беруть участь у справі їх права та
обов'язки,  попереджає про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх,  прав.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції ухвалив рішення,  якім у тому числі встановив факт прийняття
спадку ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5,  яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2,  у вигляді
домоволодіння АДРЕСА_1,  та визнав за ним
право власності на 13 частку вказаного домоволодіння в порядку успадкування.
Встановив факт прийняття ОСОБА_3 спадку після смерті ОСОБА_6,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та інше.

4

Проте
суд першої інстанції не звернув уваги на те,
що у спадкодавця ОСОБА_5,  був син
ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_5 народження,  про що свідчить свідоцтво про
народження,  де в графі батько вказаний
ОСОБА_7,  мати -ОСОБА_5 ( а.с.  10 цивільної справи № 2-379806р).

Відповідно
до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_3,
батьком останнього вказаний ОСОБА_6 ( а.с,  8 цивільної справи № 2-379806).

Проте у
свідоцтві про смерть яка надано суду ,  вказано що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
ОСОБА_6 ( а.с.  11 цивільної справи № 2-37980бр).

Крім
того в своїй позовної заяві ОСОБА_3 вказував,
що його батьком є ОСОБА_6.

У
зв'язку з викладеним,  суд першої
інстанції повинен був попередити позивача про наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій,  з метою усунення
неточностей у документах,  яки є
суттєвими для вирішення питання про право на спадок,  і сприяти здійсненню його прав для
встановлення об'єктивної істини по справі.

Таким
чином,  суд першої інстанції розглядаючи
справу не вияснив характер правовідносин,
та правові норми які регулюють ці правовідносини,  у зв'язку з чим не розглянув всіх позовних
вимог.

За таких
обставин,  колегія судді вважає,  що суд першої інстанції розглядаючи спір
розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням
додаткового рішення судом першої інстанції,
що відповідно до пункту 5
частини 1 статті 311 ЦПК України є
безумовною підставою для скасування судового рішення,  з направленням справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

На
підставі викладеного і керуючись статтями 303,  307,
308,  315,  325 Цивільного процесуального кодексу
України,  колегія суддів судової палати у
цивільних справах,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 10 липня 2007 року
скасувати,  справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з. моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.