Справа № 22ц-7662/07                                            Головуючий у 1
інстанції Масендич В.В.
5                                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08
листопада 2007р .                                                                                         м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                                                     Кондратьєвої
О.М.

суддів                                                                             Соломахи
Л.І.,  Могутової Н.Г.

при
секретарі                                                                                            Таранець
В.О.

за
участю:

позивача
за зустрічним позовом                                                                   ОСОБА_1

представника
позивача                                                                                  ОСОБА_4

відповідачів
за зустрічним позовом                                         ОСОБА_2,  ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_1 на рішення Пролетарського районного суду м. Донецька
від 27 березня 2007р. по справі за позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на частку жилого будинку,   -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Пролетарського районного суду м. Донецька від 27 березня 2007р. ОСОБА_2,  ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову до
ОСОБА_1  про виселення.

ОСОБА_1  відмовлено в задоволенні зустрічного позову
до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання права
власності на частку жилого будинку.

В
апеляційній скарзі позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
посилаючись на порушення норм матеріального права,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  просить рішення суду в частині
відмови йому в задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове про
задоволення його зустрічного позову.

В
судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1  та його представник - адвокат ОСОБА_4 доводи
апеляційної скарги підтримали.

Відповідачі
за зустрічним позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3
проти доводів апеляційної скарги заперечували,
просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_1
,  його представника ОСОБА_4,  відповідачів за зустрічним позовом  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,   дослідивши  матеріали
цивільної  справи,

апеляційний суд
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  а рішення суду залишенню без
змін з наступних причин:

Відповідно
до частини 1  ст.  303
ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

При
розгляді справи суд першої інстанції встановив,
що ОСОБА_1  з 06 жовтня 1984р.
перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 5).

Від
шлюбу вони мають двох неповнолітніх дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9),  та повнолітню дочку ОСОБА_7,  ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.  10).

Сім'я
ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_1
та ОСОБА_3 зареєстровані в будинку з 16 липня 1988р. (а.с. П,  а.с. 13).

Будинок
АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 - 1/2 частка на підставі свідоцтва
про право власності та 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину
за законом,  виданих державним нотаріусом
Третьої Донецької державної нотаріальної контори 18 липня 1992р. після смерті
її чоловіка ОСОБА_8,  який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 Зазначений будинок розташований на земельній ділянці,  закріпленій за Пролетарською радою. На
земельній ділянці розташовані: один одноповерховий жилий (шлакоблочний)
будинок,  жилою площею 41, 10кв.м під
літ.А-1 та наступні господарські і побутові будівлі і споруди: літня кухня -
літ.Б,  сіні - літ.б,  літня кухня - літ.В,  сарай - літ.Г,  гараж - літ.Д,  сарай - літ.Е,  вбиральня - літ.К,  сараї - літ.Ж, Л,  душ - літ.З,
паркани .№1-4,  замощення -
1,  які були закріплені за померлим
ОСОБА_8 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої
власності,  посвідченого 18 квітня 1958р.
З Сталінською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в БТІ м.
Донецька 15 червня 1992р. (а.с. 14-15).

Згідно
технічного паспорту,  виготовленого станом
на березень 1992р.,  вищезазначені
будівлі та споруди були збудовані у період 1960-1980р.р. (а.с. 102-104).

З 2004р. в
будинку відбувалася його реконструкція і ремонт.

Згідно
висновку №5693/23 від 24 січня 2007р. судової будівельно-технічної експертизи вартість
будівельних та ремонтних робіт,
зазначених позивачем ОСОБА_1,
складає 52690грн.,  що в свою
чергу складає 24% від ринкової вартості домоволодіння (а.с.  108-117).

Звертаючись
до суду з зустрічним позовом,
ОСОБА_1  просив визнати за ним
право власності на 12/100 часток будинку АДРЕСА_1,  посилаючись на те,  що зазначені ремонтні роботи велися за їх
спільні з ОСОБА_3 кошти,  а тому у них з
ОСОБА_3 виникло право спільної сумісної власності на частину спірного
домоволодіння,  1/2 частка від якої належить
йому на підставі  ст. 60,   ст. 69 СК України (а.с. 20).

Відмовляючи
позивачу ОСОБА_1  в задоволенні зустрічного
позову,  суд першої інстанції виходив з
того,  що його вимоги не ґрунтуються на
законі.

Зазначений
висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи
позивачу ОСОБА_1  в задоволенні позову,  суд першої інстанції правильно виходив з
вимог  ст. 12,   ст. 16,
ст. 17 Закону України «Про власність»,
який діяв під час виникнення правовідносин між сторонами.

Відповідно
до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991р. „Про
практику застосування судами законодавства,
що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" (з
наступними змінами та

доповненнями) оскільки згідно зі  ст. 17 ЗК України і  ст. 14 Закону України „Про власність"
земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель
надається громадянину у приватну власність,
участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності
на жилий будинок,  крім випадків,  коли це передбачено законом.

Згідно
зі  ст. 16,   ст. 17 Закону України „Про власність"
таке право,  зокрема,  виникає,
коли будівництво велося подружжям в період шлюбу - жилий будинок у
зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю,
або велося за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає
їх спільною сумісною власністю,  якщо
інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші
особи,  які приймали участь у будівництві
жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності,  яка відповідає законодавству,  вправі вимагати не визнання права власності
на будинок,  а відшкодування своїх затрат
на будівництво,  якщо допомогу
забудовнику вони надавали не безоплатно.

Таке ж
право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку,  якщо вони брали участь лише у будівництві
підсобних будівель (літньої кухні,
сараю,  тощо) і підсобних
приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений
на них  ст. 156 ЖК України обов'язок.

З
матеріалів справи встановлено,  що
спірний будинок був побудований задовго до вселення в нього позивача
ОСОБА_1  і останній визнає,  що участь у його будівництві не приймав.

Та
обставина,  що позивач ОСОБА_1  та його дружина ОСОБА_3 приймали участь у
реконструкції та ремонті будинку,  які
відбувалися починаючи з 2004р.,  не є
підставою для визнання за позивачем ОСОБА_1
права власності на частку будинку,
оскільки доказів про наявність між ним,
ОСОБА_3 та власником будинку ОСОБА_2 угоди про створення спільної
власності позивачем ОСОБА_1  суду не
надано. Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3 наявність такої угоди не визнають.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду визнав той
факт,  що будь-які докази щодо існування
такої домовленості між позивачем ОСОБА_1 ,
його дружиною ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 відсутні.

Позивачем
ОСОБА_1  не надано суду і доказів про
те,  що він ніс витрати на ремонт та
реконструкцію спірного жилого будинку. В матеріалах справи відсутні будь-які
докази його конкретних витрат,  а
наявність висновку судової експертизи про вартість робіт,  які зазначив позивач ОСОБА_1 ,
не свідчить про те,
що ці витрати ніс саме позивач ОСОБА_1

Позивачем
ОСОБА_1  не надано суду доказів того,  що за його рахунок в реконструкції будинку
була збільшена корисна площа будинку шляхом прибудови,  надбудови або перебудови,  проведеної з дозволу виконавчого комітету
місцевої Ради і за згодою ОСОБА_2

Відповідно
до  ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги
щодо відшкодування витрат на реконструкцію та ремонт будинку позивачем
ОСОБА_1  не заявлялися.

Доводи
позивача про те,  що суд не застосував до
спірних правовідносин частину 1  ст. 331 ЦК України,  не заслуговують на увагу,  оскільки зазначена норма права
правовідносини,  що виникли між сторонами
не регулює.

Суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  підстав для
скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має,  доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не
спростовують висновків суду,  тому
відповідно до частини 1  ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись  ст. 307,
ст. 308,   ст. 314,   ст. 315 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Пролетарського районного суду м. Донецька від 27 березня 2007р. залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.