Справа №2-1802/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

24 липня 2007
року Торезький міський суд Донецької області в складі:

Головуючої
судді                                                                Арапіної
Н.Є.

При
секретарі                                                                      Терещенко І.О..,

За участю

Позивача                                                                              ОСОБА_1

Представника
відповідача                                                   ОСОБА_2,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Торез цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до
Державного підприємства «Торезантрацит» про стягнення заборгованості з
авансових звітів, стягнення моральної шкоди, правової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення
заборгованості з авансових звітів, стягнення моральної шкоди, в якій зазначено,
що він працює на підприємстві відповідача в відособленому підрозділі «Автобаза»
водієм. З 2002 року по 2006 рік в зв'язку з відсутністю комплектуючих та
деталей на автомобілі, їх заміна проводилася за рахунок власних коштів водіїв,
за якими вони були закріплені. Витрати, які понесли водії, включалися до
авансових звітів і виплачувалися разом з заробітною платою. Однак понесені
витрати виплачувалися нерегулярно та не в повному обсязі, утворилася
заборгованість в сумі 727 грн. 30 коп., яку відповідач відмовляється виплатити
в добровільному порядку. Позивачу діями відповідача завдано моральної шкоди. У
зв'язку з наведеним позивач просить про стягнення заборгованості з авансових
звітів в сумі 727 грн. 30 коп., стягнення моральної шкоди в сумі 1500 грн.

Позивач
позовні вимоги підтримав. Пояснив, що працює у відповідача у якості водія. З
2002 року на підприємстві встановлений такий порядок: за власні кошти для
автомобілів купували деталі, які здавали на склад, а потім на підставі
авансових звітів підприємство повертало гроші. Утворилася заборгованість по
авансовим звітам, тому брав у борг гроші, нервував. Просив стягнути заборгованість
по авансовому звіту у сумі 727 грн. 30 коп., моральну шкоду у сумі 1500 грн..
витрати на правовову допомогу.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що
позивач про порушення права узнав у 2004 році, тому без поважних причин
пропустив строк позовної давнини. Моральна шкода також не визнається. Просила
відмовити .

Заслухав сторони, дослідив матеріали справи, суд встановив наступні
фактичні обставини.

З 25 серпня 1987 року позивач працює у "Автобазі7'' Державного
підприємства «Торезантрацит»   ( ах.5-6).

Згідно довідки відповідача заборгованість по авансовим звітам за період
жовтень 2004-2006 року складає 727 грн. 30 коп. (а.с. 7).

Дослідивши
добуті докази суд доходить наступного висновку.

Згідно визначення трудового договору, яке надано у частині 1 ст. 21 КЗпП,
власник підприємства зобов'язаний забезпечувати умови праці, необхідні для
виконання робіт, передбачені законодавством про працю, колективним договором і
угодою сторін.

Визначення заробітної плати як винагороди, обчисленої, як
правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує

працівникові за виконану ним роботу, викладене у ст. 94
КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року "Про оплату
праці" .

Пунктом 7 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці" передбачено, оскільки відповідно до ст. 97 КЗпП форми і системи
оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні стави, схеми посадових окладів,
умови запровадження й розміру надбавок, доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється
підприємством, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а
у випадку, коли його не укладено,- власником або уповноваженним ним органом за
погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості
працівників, або, за його відсутності,- з іншим органом, уповноваженим на
представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень
законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має
з"ясувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи
було при цьому додержано
норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою
(регіональною) угодами.

Судом встановлено, що в зв'язку з відсутністю комплектуючих та деталей на
автомобілі, їх заміна проводилася за рахунок власних коштів водіїв, за якими
вони були закріплені. Витрати, які понесли водії, включалися до авансових звітів
і виплачувалися разом з заробітною платою. Позивачем надано відповідачу звіти
про використання коштів на придбання запасних частин (а.с.68-72). Однак
понесені витрати виплачувалися нерегулярно та не в повному обсязі. У грудні
2006 року відповідач звертався з заявкою на виділення грошових коштів для
виплати позивачу заборгованості по авансовим звітам у сумі 1686 грн. 10 коп.
(а.с. 60). Згідно журналу-ордеру
позивачу виплачено заборгованість по авансовим звітам у сумі 1686 грн. 10
коп. (а.с.78-79). 15 травня 2007 року відповідачем надана довідка про
заборгованість позивачу по авансовим звітам в сумі 727 грн. 30 коп.

До теперішнього часу заборгованість по авансовим звітам в
сумі 727 грн. 30 коп. позивачу не виплачена, тому підлягає стягненню з
відповідача.

Частина перша ст.233 КЗпП встановлює загальний строк для
звернення за захистом суб'єктивних трудових прав працівників - трьомісячний.

Суд вважає, що право позивача на звернення до суду виникло з моменту
надання довідки про розмір заборгованості. Одночасно суд приймає до уваги
пояснення позивача про те, що частинами виплачувалася заборгованість, тому
змушений чекати виділення підприємству грошей, та відсутність у довідці
заперечень проти права позивача на відшкодування матеріальних затрат у
зв"язку з пропуском строків звернення до суду.

У пункті 5 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України
від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" вказано, що суду необхідно з"ясувати
характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди
при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що
визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Статею 237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником
працівнику моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порушення права позивача, яке виникло на підставі домовленості між
сторонами про повернення матеріальних затрат на придбання запасних частин,
привело до моральних страждань робітника, необхідності додаткових зусиль для
організації свого життя.

Тому вимоги позивача у частині відшкодування моральної
шкоди підлягають задоволенню у сумі 50 грн. 00 коп.

З
урахуванням наведеного позовні вимоги про стягнення заборгованості з авансових
звітів за період з жовтня 2004-2006 року, стягнення моральної шкоди підлягають
задоволенню частково.

Згідно з
вимогами ст.84 ЦПК України витрати з оплатою правової допомоги ад&оката або
іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Гранічний розмір компенсації
витрат на правову допомогу встановлюється постановою №    590 від 27 квітня 2006 року Кабінету
міністрів України " Гранічні розміри компенсації витрат, пов"язаних з
розглядом цивільних та адміністративних справ", згідно з якою якщо
компенсація сплачується іншою стороною, гранічний розмір не перевищує суму, що
обчислюється виходячи з того, iuq зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Суд вважає, що
позовні вимоги позивача щодо стягнення витрати у зв"язку з оплатою
правової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано
до{ч)вору на правовову допомогу, детального розрахунку обсягу часу,
передбачених тарифів, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності
процесу, чим не виконані вимоги ст. 10 ЦПК України.

У відповідності зі ст.ст.79,81,88 ЦПК України з відповідача підлягає
стягненню судовий збір на користь держави в сумі 59 гри. 50 коп.,що складає із
задоволення вимог майнового характеру у розмірі 51 грн. та вимог немайнового
характеру у розмірі 8 грн. 50 ко
п., та на користь Державного бюджету Ворошиловського
району м.Донецька витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 7
гривень 50 коп.

Керуючись
ст.ст. 94, 233, 237-1 КЗпП України, ст.1 Закону України "Про оплату
праці", постановою № 13 від 24 грудня 1999 року Пленуму Верховного Суду
України " Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці", постановою №   4 Пленуми
Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",
ст^ст.10,11,60,79,80,88,130,174,209, 212,213,214,215 ЦПК України,

ВИРІ III И В:

Позовні
вимоги ОСОБА_1до
Державного підприємства «Торезантрацит» про стягнення заборгованості з
авансових звітів, стягнення моральної шкоди, правової допомоги задовольнити
частково.

Стягнути
з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь ОСОБА_1заборгованості з
авансових звітів за період з жовтня 2004-2006 роки у ^умі   727 грн. 30 коп.

Стягнути
з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь ОСОБА_1у відшкодування
моральної шкоди   50 грн. 00 коп.

Стягнути
з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь держави витрати по сплаті
судового збору в розмірі   59 грн. 50
коп.

Стягнути з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь Державного
бюджету Ворошиловського району м.Донецька витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 7 гривень 50 коп.

В іншій частині
позовуОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через
Торезький міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку чр4 ст.295 ЦПК України.