Справа № 22- 5411/ 2007р,                               Головуючий у 1 інстанції - Кепкал
Доповідач - Кабанченко О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду м.  Києва  в складі:

головуючого
- Кабанченко О.А.

суддів -                      Пікуль А.А.,

Коротуна
В.М.  при секретарі - Кузнецовій З.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.  Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.  Києва від 12 квітня 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Київського медичного коледжу про поновлення трудових
прав,  порушених внаслідок видання
незаконних наказів,  відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача,  пояснення осіб,  які беруть участь в справі,  перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,

встановила:

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Києва від
12 квітня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Київського медичного
коледжу про поновлення трудових прав,
порушених внаслідок видання незаконних наказів,  відшкодування матеріальної та моральної шкоди
відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду з
ухваленням нового рішення про задоволення позову. Посилається на те,  що суд першої інстанції дав невірну правову
оцінку обставинам та доказам по справі. Зокрема,  суд не дав належну оцінку тій обставині,  що відповідач порушив положення  ст. .
ст. .  ст. . 32,  147 КЗпП України,  неправомірно застосувавши до позивача дисциплінарне
стягнення - догану та зменшивши розмір педагогічного навантаження та відповідну
розмір оплати за нього. В порушення строків,
встановлених  ст. . 148 КЗпП України,  для притягнення працівника до дисциплінарної
відповідальності,  догана була оголошена
позивачу після закінчення місячного строку з дня виявлення проступку. Висновок
суду про безпідставність вимог щодо відшкодування моральної шкоди не відповідає
обставинам справи,  відповідно до яких
порушення прав позивача у сфері трудових відносин призвело до моральних
страждань позивача.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню,  рішення
суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з
таких підстав.

Судом
встановлено,  що з 15 вересня 1990 року
позивач працює на посаді викладача ортопедичної стоматології в Київському
міському медичному коледжі.

Наказом
№49 від 16 березня 2006 року по Київському міському медичному коледжу позивачу
було оголошено догану за порушення функціональних посадових обов'язків
відповідно до п.1,  п. 13,  та Закону України «Про вищу освіту»  ст. . 54,
п. 1 .

З тексту
наказу вбачається,  що підставою для його
видання стало надходження 19 січня 2006 року заяви від студентів гр.. №212 ( III
бр.) та 26 січня 2006 року від гр.. №312 (II бр.) про збирання позивачем у студентів коштів на
придбання зуботехнічних матеріалів для практичних занять,  що не передбачено умовами організації
навчального

процесу га умовами контракту між студентами та коледжем,  а також позивач погрожувала студентам
зниженням оцінок за відмову здати гроші.

Наказом
№51 від 20 березня 2006 року позивачу встановлене педагогічне навантаження на
20052006 навчальний рік в кількості 451 годин,
з них державні - 54 год.,  контрактні -397 год

Відмовляючи
в задоволенні позову щодо визнання незаконними зазначених наказів,  суд першої інстанції виходив з того,  що відповідачем при виданні цих наказів не
було допущено порушень положень трудового законодавства.

Проте такий
висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно
до сі. 148 ч. 1 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником
або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку,  але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення,  не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування у
відпусті

З наказу
№49 вбачається,  що дисциплінарне
стягнення було застосоване до позивача 16 березня 2006 року за проступки,  що були виявлені 19 та 26 січня 2006 року

Позивач з 22
лютого по 3 березня 2006 року перебувала на лікарняному.

Наведене
свідчить про те,  що відповідачем в
даному випадку були порушені визначені ст 148 ч 1 КЗпП України строки
застосування дисциплінарного стягнення до позивача,  воно було застосоване після закінчення
місячного строку з дня виявлення проступку.

Судова колегія вважає також,  що
відповідачем були порушені положення  ст. . 149

КЗпП України щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення . Даною
нормою

закону   передбачено,    що
до   застосування   дисциплінарного   стягнення
власник   або

уповноважений   ним   орган
повинен   зажадати   від
порушника   трудової  дисципліни

- письмові пояснення.

В
матеріалах справи міститься акт,
складений працівниками відповідача від 22 лютого 2006 року,  в якому зазначено,  що позивач відмовилась від дачі письмового
пояснення в зв'язку з надходженням заяв-скарі від студентів.

Проте,  в зазначений день позивач не була
роботі,  перебувала на лікарняному,  що підтверджується листком непрацездатності
від 22 лютого 2006 року.

Зважаючи
на наведене,  судова колегія приходить до
висновку про те,  що відповідачем в
порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення,  встановленого
ст.  149 КЗпП України,  не пропонував позивачу надати пояснення перед
вирішенням питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно
до  ст. . 32 КЗпП України зміна режиму роботи
та розміру оплати праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю,  кваліфікацією чи посадою є зміною істотних
умов праці,  про що працівник повинен
бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Наказом
№51 від 20 березня 2006 року відповідач зменшив педагогічне навантаження на
20052006 навчальний рік,  а відповідно і
розмір оплати праці,  тобто змінив
істотні умови праці.

Відомостей
про те,  що позивач була повідомлена про
наступну зміну істотних умов праці в установлені законом строки в матеріалах
справи не міститься.

Доводи
позивача про те,  що вона про зміну
навантаження та відповідно розміру оплата праці,  не була своєчасно повідомлена,  відповідачем не спростовані.

З огляду
на наведене,  судова колегія вважає,  що позовні вимоги про визнання наказів
відповідача №49 від 16 березня 2007 року та №51 від 20 березня 2007 року
такими. Що не відповідають вимогам трудового законодавства,  є обгрунтованими та підлягають задоволенню

В
зв'язку з виданням відповідачем наказу №51,
позивачем було отримано за період з 20 березня по 6 червня 2006 року
заробітну плату на 2.156 грн. меншу,  ніж
вона отримувала до зменшення навантаження,
та відповідно відпускні - на 1.267, 28 грн.

Вказані
обставини щодо розміру сум,  на які
зменшилась заробітна плата та відпускні позивача,  не заперечував представник відповідача в
судовому засіданні.

Судова
колегія визнає доведеними позовні вимоги про стягнення зазначених сум з
відповідача на користь позивача.

Обґрунтованими
також є вимоги щодо відшкодування моральної шкоди на підставі  ст. . 237-1 КЗпП України,  оскільки встановлено,  що відповідачем були порушені права позивача
у сфері трудових відносин. Визначаючи розмір моральної шкоди,  який підлягає відшкодуванню,  судова колегія враховує характер
порушення,  глибину душевних страждань
позивача,  конкретні обставини
справи,  і вважає,  що ці вимоги підлягають частковому
задоволенню в розмірі 500 грн.

Разом з
тим,  судова колегія визнає недоведеними
позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості ліків - 291, 74 грн.,  оскільки доказів на підтвердження того,  що прийом лікарських засобів позивачкою був
необхідний в зв'язку з пошкодження її здоров'я внаслідок неправомірних дій
відповідача.

Відповідно до  ст. . 88 ЦПК України
судові витрати - судовий збір -51 грн. та збір на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи - 30 грн. підлягає стягненню з відповідача в доход
держави.

Керуючись
ст. .
ст. . 32,  148,  149,
237-1 КЗпП України,   ст. .
ст. . 88,  307,  309 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Києва від
12 квітня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове
рішення в справі наступного змісту.
Позов ОСОБА_2 до Київського медичного коледжу про   поновлення
трудових  прав,    порушених
внаслідок  видання  незаконних
наказів,  відшкодування
матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати
незаконними накази директора Київського міського медичного коледжу від 16
березня 2006 року №49 про оголошення догани ОСОБА_2. та від 20 березня 2006
року №51 про встановлення викладачу ОСОБА_2. педагогічного навантаження на
2005/2006 навчальний рік в кількості 451 години.

Стягнути
на користь ОСОБА_2 з Київського міського медичного коледжу недоотриману
заробітну плату за березень- червень 2006 року в розмірі 2.156 грн.,  недоплату по відпускним - 1.267, 28 грн.,  у відшкодування моральної шкоди - 500 грн.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовити.

Стягнути
з Київського міського медичного коледжу в доход держави судовий збір - 51 грн.
та збір на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - ЗО грн.

Рішення
може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України.