Справа №2-2143/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

03
серпня 2007 року                                                                                                    місто
Одеса

Суворовський
районний суд м.  Одеси в складі:

головуючого -
судді Позняка B.C.

при секретарі:
Сідоченко В.В.,

за участю:
позивача ОСОБА_1,  його представника
ОСОБА_2,  представників відповідача,  Одеського державного екологічного
університету,  Ігошиної Л.І. та
Петрикеєва Б.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду № у м.  Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Одеського державного екологічного університету про поновлення строку для
звернення до суду за вирішенням трудового спору,  поновлення на роботі,  оплату середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  визнання незаконним та
скасування наказу про заміщення вакантної посади,  визнання недійсними результатів конкурсу на
заміщення вакантної посади та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У лютому
2007 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до Одеського державного
екологічного університету (далі - ОДЕКУ) про поновлення строку для звернення до
суду за вирішенням трудового спору,
поновлення на роботі,  оплату
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
визнання незаконним та скасування наказу про заміщення вакантної
посади,  визнання недійсними результатів
конкурсу на заміщення вакантної посади,
обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами: з 09 лютого 1998 року
він працював на посаді доцента кафедри хімії навколишнього середовища ОДЕКУ.

04
вересня 2003 року в зв'язку з призначенням науково-педагогічної пенсії він був
прийнятий на попереднє місце роботи за строковим трудовим договором на строк до
31 серпня 2006 року. 03 жовтня 2006 року,
після лікування він прибув до відділу кадрів університету,  де надав листки непрацездатності та повідомив
першого проректора по навчальній роботі ОДЕКУ Сербова М. Г. про вихід на
роботу.

06
жовтня 2006 року його було ознайомлено з наказом № 228 ОДЕКУ (нібито виданого
03 жовтня 2006 року) про продовження терміну невикористаної частини його
щорічної відпустки з 03.10.2006р. по 20.10.2006р. та його звільнення з 20
жовтня 2006 року на підставі п. 2
ст.  36 КЗпП України,  у зв'язку із закінченням строкового трудового
договору.

Тому при
ознайомленні з наказом він не погодився з визначенням строків відпустки та
свого звільнення,  посилаючись на
те,  що після виходу з лікарняного він
фактично працював на робочому місці 03,
04 жовтня 2006 року та вийшов на роботу 06 жовтня 2006 року,  тобто вважав,
що трудові відносини фактично тривають і дія вказаного строкового
трудового договору вважається продовженою на невизначений строк. Але 20 жовтня
2006 року,  після закінчення відпустки
йому видали трудову книжку з записом про звільнення.

2

Звільнення
з роботи він також вважає незаконним в зв'язку з виданням наказу по ОДЕКУ № 64
від 15 червня 2006 року «Про заходи щодо запобігання проявів хабарництва в
університеті»,  за яким його було
відсторонено від роботи та об'явлено догану за нібито грубе порушення розкладу
заліково-екзаменаційної сесії та графіку навчального процесу.

Він
оскаржив до суду вказаний наказ і рішенням Суворовського районного суду м.  Одеси від 18 серпня 2006 року п. 1 та п.3
наказу № 64 від 15 червня 2006 року «Про заходи щодо запобігання проявів
хабарництва в університеті»,  а саме в
частині: його відсторонення від проведення занять та підсумкового контролю
студентів університету до закінчення слідства та в частині застосування до
нього дисциплінарного стягнення - догани,
за грубе порушення розкладу заліково-екзаменаційної сесії та графіку
навчального процесу,  визнані незаконними
та скасовані.

Постановою
Приморського районного суду міста Одеси від 21 грудня 2006 року постанови
прокуратури Приморської районної прокуратури м.
Одеси про порушення у відношенні нього кримінальних справ скасовано.

На
посаду,  яку обіймав позивачОСОБА_1,  19 жовтня 2006 року було проведено конкурс на
заміщення вакантної посади,  де члени
Вченої ради природоохоронного факультету,
будучи під враженням поширеної в наказі по ОДЕКУ № 64 від 15 червня 2006
року недостовірної інформації щодо нього,
таємним голосуванням віддали перевагу іншій кандидатурі.

Позивач
ОСОБА_1вважав,  що зазначений конкурс
було проведено незаконно,  тому що посада
на день призначення конкурсу не була вакантною,
що суперечить вимогам п. п. 1,  З
«Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників
вищих учбових закладів третього і четвертого рівнів акредитації»,  затвердженого Наказом Міністерства освіти і
науки України № 744 від 24.12.2002р.

Тому,  на думку позивача,  наказ про призначення конкурсу на заміщення
вакантної посади доцента кафедри хімії навколишнього середовища ОДЕКУ підлягає
скасуванню,  а результати конкурсу мають
бути визнані недійсними.

Місячний
термін звернення до суду в наслідок його хвороби з 03 листопада 2006 року до 26
січня 2007 року пропущено з поважної причини,
тому термін звернення до суду за вирішенням трудового спору підлягає
поновленню.

Посилаючись
на ці обставини,  та на  ст.
ст.  43,  55 Конституції України,   ст.
ст.  39-1, 233-235
КЗпП України,  позивач ОСОБА_1просив суд
поновити йому строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору,  поновити його на посаді доцента кафедри хімії
навколишнього середовища ОДЕКУ,  стягнути
з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного
прогулу,  визнати незаконним та скасувати
наказ ОДЕКУ про призначення конкурсу на заміщення вакантної посади доцента
кафедри хімії навколишнього середовища,
та визнати недійсними результати конкурсу на заміщення вакантної посади.

У червні
2007 року позивач ОСОБА_1уточнив підстави позову і доповнив вимоги позовом про
відшкодування моральної шкоди.

В заяві
про уточнення позову він зазначив,  що
наказами ОДЕКУ №187А від 29 серпня 2006 року та № 227 від 03 жовтня 2006 року
було скасовано п.14 наказу № 182 від 21 серпня 2006 року про його звільнення,  тобто посада яку він обіймав не була
вакантною до 20.10.2006р.

З
наказом № 182 від 21 серпня 2006 року про його звільнення в зв'язку з
закінченням строкового трудового договору і необхідністю одержання трудової
книжки його не повідомляли ні телеграмою,
ні рекомендованим листом,  ні по
телефону.

3

Тому
після одужання він фактично приступив до роботи та працював на своєму робочому
місці 03,  04 та 06 жовтня 2006 року.

Лише 06
жовтня 2006 року позивача ознайомили з наказом № 228 від 03 жовтня 2006
року,   про продовження терміну
невикористаної частини його щорічної відпустки з 03.10.2006р. по 20.10.2006р.
та його звільнення з 20 жовтня 2006 року на підставі п. 2   ст.
36 КЗпП України,   у зв'язку із
закінченням строкового трудового договору.

З
зазначеним наказом він не погодився та вважав,
що трудові відносини фактично тривають і дія строкового трудового
договору вважається продовженою на невизначений строк.

Таким
чином,   на думку позивача,   його було звільнено без законних
підстав,   він має право на поновлення на
попередній роботі та на виплату середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,   що станом на 21 червня 2007
року складав 13532 грн. 25 коп.

Крім
того,   він стверджував,   що незаконне відсторонення його від роботи
та незаконне звільненні з роботи,
призвели до моральних страждань та суттєвого погіршення стану його
здоров'я,   що призвело до
переосвідотства на 2-гу групу інвалідності,
замість 3-ї групи,   яка була
призначена до подій,   що відбулися на
його роботі. Порушеня його законних прав,   створення відповідачем неналежних і
нездорових умов праці та залишення його без заробітку призвели до втрати
нормальних життєвих звязків,   розладу
здоров'я та вимагає додаткових зусиль для організації його життя та лікування.
На думку позивача,   відповідачем йому
заподіяна моральна шкода,   яку він
оцінює у 25 000 грн.

Представники
відповідача ОДЕКУ Ігошина Л.І. та Петрикеєв Б.М.   проти позову заперечували і в своїх
поясненнях зазначали,   що позивач
ОСОБА_1був звільнений з роботи на підставі наказу № 228 від 03 жовтня 2006 року
по п. 2   ст.   36 КЗпП України,   у зв'язку із закінченням строкового
трудового договору на законних підставах. 03,
04 та 06 жовтня 2006 року позивач ОСОБА_1знаходився у приміщенні кафедри
хімії навколишнього середовища ОДЕКУ,
але не виконував будь-які трудові функції і тому,   на їх думку,   немає підстав вважати,   що строковий трудової договір був
продовжений. Підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Заслухавши
пояснення позивача ОСОБА_1,   його
представника ОСОБА_1,   представників
відповідача ОДЕКУ Ігошиної Л.І. та Петрикеєва Б.М.  ,
дослідивши письмові документи,
встановивши факти та відповідні до них правовідносини,   суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними,
обґрунтованими і підлягають задоволенню частково з таких підстав.

В
судовому засіданні встановлено,   що
позивач ОСОБА_1працював в ОДЕКУ на посаді доцента кафедри фізики і хімії (з
квітня 2002 року кафедри хімії навколишнього середовища) з 09 лютого 1998 року
(а.с.   13).

Після
оформлення пенсії науково-педагогічного працівника він був прийнятий на роботу
в ОДЕкУ на посаду доцента кафедри хімії навколишнього середовища з 04 вересня
2003 року на підставі наказу по ОДЕКУ № 155 від 04.09.2003р. (а.с.   39) за строковим трудовим договором з
науково-педагогічним працівником від 04 вересня 2003 року (а.с.   35-36),
з визначеним строком дії договору - з 04 вересня 2003 року по 31 серпня
2006 року.

Відповідно
до п. 2 ч. 1   ст.   36 КЗпП України підставою для припинення
трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23),   крім випадків,   коли трудові відносини фактично тривають і
жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

4

Відповідно до п. 3.5 Положення про порядок обрання на посади
науково-передагичних працівників Одеського державного екологичного
универсітету,  затверджаного рішенням
Вченої ради університету 31 березня 2005 року,
якщо кафедра та/або ректорат університету приймає рішення щодо недоцільності
продовження трудових відносин з науково-педагогичним працівником,  у якого закінчується строк договору
(контракту) то про це рішення працівник письмово повідомляється не пізніше ніж
за 2 місяця до закінчення терміну дії договору (а.с. 70).

Встановлено,  що 03 жовтня 2006 року,  після одужання,  позивач ОСОБА_1вийшов на роботу,  надав листки непрацездатності про хворобу з
11 серпня 2006 року по 02 жовтня 2006 року (а.с.  47) та працював на своєму робочому місці 03
жовтня,  04 жовтня та 06 жовтня 2006
року,  що фактично визнається
відповідачем та підтверджується доповідною секретаря кафедри хімії
навколишнього середовища ОДЕКУ від 10 жовтня 2006 року (а.с.  43),
доповід-ною начальника відділу кадрів університету Ігошиної Л.І. від 10
жовтня 2006 року (а.с.  41. 42) і листом
ректору ОДЕКУ на ім'я позивача ОСОБА_1 від 16 жовтня 2006 року (а.с.  47-48).

З
трудової книжки позивача ОСОБА_1,  яка
була надана йому 20 жовтня 2006 року (а.с.
40),  вбачається,  що в порушення п. п. 2.4 та 2.10 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок працівників,  затверджений наказом № 58 від 29 липня 1993
року,  відповідачем ОДЕКУ двічі вчинено
запис під № 29 і запис без номеру та дати (а.с.
14-15),  що свідчить про намагання
відповідача представити обставини звільнення такими,  що не відповідають дійсності.

Таким
чином,  відповідач не повідомляв позивача
ОСОБА_1 письмово за 2 місяця до 31 серпня 2006 року - терміну закінчення дії
договору про рішення кафедри та/або ректорату університету щодо недоцільності
продовження з ним трудових відносин,  ні
03 жовтня,  ні 04 жовтня 2006 року,  коли позивач вийшов на роботу та працював на
своєму робочому місці,  також письмово не
повідомляв свого працівника про намір припинити з ним трудові відносини,  а примусово,
в порушення вимог  ст.
ст.  80,  83 КЗпП України,  продовжив термін невикористаної частини його
щорічної відпустки.

Відповідно
до ч. 1  ст.  39-1 КЗпП України,  якщо після закінчення строку трудового
договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна
із сторін не вимагає їх припинення,  дія
цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

За таких
обставин,  суд дійшов висновку,  що після закінчення строку трудового договору
-31 серпня 2006 року,  трудові відносини
між позивачем ОСОБА_1 та ОДЕкУ фактично тривали і жодна із сторін не вимагала
їх припинення.

Тому дія
строкового трудового договору від 04 вересня 2003 року вважається продовженою
на невизначений строк і позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 2  ст.  36
КЗпП України,  у звязку з закінченням
строкового трудового договору,  на
підставі наказу по ОДЕКУ № 228 від 03 жовтня 2006 року,  без законних підстав.

Отже,  трудові права позивача ОСОБА_1 були порушені
відповідачем і у відповідності до вимог
ст.  235 КЗпП України підлягають
судовому захисту шляхом поновлення його на роботі на посаді доцента кафедри
хімії навколишнього середовища ОДЕКУ та виплати йому середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу.

Згідно
довідки ОДЕКУ про доходи позивача ОСОБА_1 від 23 березня 2007 року і у
відповідності до абзаців 3,  4 пункту 2
«Порядку обчислення середньої заробітної плати»,  затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України № 100 від 08.02.1995р. (з змінами),
середній заробіток позивача при звільненні складав 1585, 87 грн. (1904,
35 + 1267, 40 / 2).

5

Згідно
наказу Міністерства науки і освіти України № 557 від 26.09.2005р. (з наступними
змінами) розміри посадових окладів науково-педагогічних працівників на основі
Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників
установ,  закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери переглядались тричі: з 1 липня 2006 року,  з 1 грудня 2006 року та з 1 січня 2007 року.
Коефіцієнти підвищення посадових окладів становили: з 01 січня 2006р. по 01
липня 2006р. - 1, 0,  з 01 липня 2006р.
по 01 грудня 2006р. - 1, 071,  з 01
грудня 2006р. по 01 липня 2007р. - 1, 066.

З
врахуванням вказаного та абзацу 1 пункту 10 зазначеної Постанови Кабінету
Міністрів України,  середня заробітна
плата позивача становить: за листопад 2006 року - 1698, 47 грн. (1585, 87 х 1,
071),  за грудень 2006 року- червень 2007
року: 1690, 54 грн. (1585, 87х 1, 066).

Приймаючи
до уваги,  що відповідач неодноразово
ухилявся від надання належної довідки про розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з урахування коефіцієнтів підвищення посадових окладів і
фактично погодився з розрахунком,
наданим позивачем ОСОБА_1,  суд
вважає,  що розмір середнього заробітку
за час вимушеного прогулу на момент вирішення спору складає 15222, 79 грн.
(1698, 47 + (1690, 54 х 8).

Судом
встановлено,  що наказом по ОДЕКУ № 91
від 07 вересня 2006 року було призначено конкурс на 19 жовтня 2006 року на
посаду доцента кафедри хімії навколишнього середовища ОДЕКУ (а.с.  59). З цим наказом позивач не був
ознайомлений у встановленому законом порядку.

19
жовтня 2006 року було проведено засідання Вченої ради природоохоронного
факультету ОДЕКУ,  на якому,  як вбачається з протоколу № 4,  був проведений конкурс на заміщення посади доцента
кафедри хімії навколишнього середовища ОДЕКУ (а.с.  51-52).

Пунктом
1 «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних
працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів
акредитації»,  затвердженого Наказом
Міністерства освіти і науки України № 744 від 24.12.2002р. та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 15.07.2003р. за № 600/7921,  передбачено,
що це Положення визначає порядок обрання за конкурсом осіб на вакантні
посади науково-педагогічних працівників.

Згідно з
п.3 цього Положення посада вважається вакантною після звільнення
науково-педагогічного працівника на підставах,
передбачених законодавством про працю,
а також при введенні нової посади до штатного розкладу вищого
навчального закладу.

Однак
посада доцента кафедри хімії навколишнього середовища ОДЕКУ,  як вбачається з матеріалів справи,  не була вакантною,  тому конкурс на цю посаду було призначено в
порушення вимог п. п. 1, 3 зазначеного Положення,  тобто незаконно.

Крім
того,  наказом по ОДЕКУ № 64 від 15
червня 2006 року «Про заходи щодо запобігання проявів хабарництва в
університеті» позивача ОСОБА_1 було відсторонено від роботи та об'явлено догану
за нібито грубе порушення розкладу заліково-екзаменаційної сесії та графіку
навчального процесу (а.с.  16-17).

17 липня
2006 року позивач ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОДЕКУ про скасування
дисциплінарного стягнення і рішенням Суворовського районного суду м.  Одеси від 18 серпня 2006 року ОДЕКУ,  в особі ректора,  було зобов'язано скасувати п. 1 та п.3 наказу
ОДЕКУ № 64 від 15 червня 2006 року «Про заходи щодо запобігання проявів
хабарництва в університеті»,  а саме в
частині: відсторонення доцента ОСОБА_1 від проведення занять та підсумкового
контролю студентів університету до закінчення слідства та в частині
застосування до доцента ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догани,  за грубе порушення розкладу заліково-екзаменаційної
сесії та графіку навчального процесу (а.с.
18-20).

6

Постановою
Приморського районного суду міста Одеси від 21 грудня 2006 року постанови
прокуратури Приморської районної прокуратури м.
Одеси про порушення у відношенні нього кримінальних справ скасовано
(а.с.  21-24).

29
серпня 2006 року рішення суду від 18 серпня 2006 року набрало законної сили і у
відповідності до ч. 5  ст.  124 Конституції України і  ст.  14
ЦПК України є обов'язковим для виконання на території України усіма без винятку
органами державної влади,  місцевого
самоврядування,  підприємствами,  організаціями,  установами,
посадовими особами.

Однак
відповідач не виконав вказане рішення суду і тому члени Вченої ради природо­охоронного
факультету О ДЕКУ,  будучи під враженням
поширеної в наказі № 64 від 15 червня 2006 року недостовірної інформації щодо
позивача ОСОБА_1,  віддали перевагу іншій
кандидатурі.

Тому,  враховуючи вказані обставини,  суд дійшов висновку,  що наказ по О ДЕКУ № 91 від 07 вересня 2006
року в частині призначення конкурсу на заміщення вакантної посади доцента
кафедри хімії навколишнього середовища ОДЕКУ не відповідає вимогам чинного
законодавства,  є незаконним і підлягає
скасуванню,  а результати конкурсу від 19
жовтня 2006 року мають бути визнані недійсними.

Відповідно
до  ст.
237-1 КЗпП України встановлено,
що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі,  якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлено,  що незаконне відсторонення позивача ОСОБА_1
від роботи та незаконне звільненні з роботи,
призвели до моральних страждань та суттєвого погіршення стану його здоров'я,  що призвело до переосвідоцтва на 2-гу групу
інвалідності,  замість 3-ї групи,  що підтверджується матеріалами справи,  зокрема,
довідкою МСЕК від 16 січня 2007 року (а.с.  106) та листками непрацездатності про хворобу
позивача (а.с.  25-28, 107).

Крім
того,  порушенням його законних
прав,  створення відповідачем нездорових
умов праці та залишення його без заробітку призвели до втрати його нормальних
життєвих зв'язків,  розладу здоров'я та
вимагає додаткових зусиль для організації його життя та лікування,  що також найшло своє підтвердження в ході
судового засідання.

За таких
обставин,  та враховуючи положення  ст.  23
ЦК України,  роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними
змінами),  викладених у п. п.3,  5 постанови № 4,  суд дійшов висновку,  що з вини відповідача позивачу ОСОБА_1
заподіяна моральна шкода в розмірі 15000 грн.,
яка підлягає відшкодуванню з відповідача.

Зазначений
розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням вимог розумності та
справедливості і не є надмірним.

Судом
встановлено,  що місячний термін
звернення до суд за вирішенням трудового спору,
передбачений ч.1  ст.  233 КЗпП України,  пропущений позивачем ОСОБА_1 у зв'язку з його
хворобою з 03 листопада 2006 року до 26 січня 2007 року,  що підтверджується копіями листків
непрацездатності (а.с.  25-28,  107). Тому суд вважає,  що цей строк пропущений з поважних причин та
у відповідності до вимог  ст. 234 КЗпП
України підлягає поновленню.

Відповідно
до  ст.
ст.  81,  88 ЦПК України з відповідача ОДЕКУ в дохід
держави слід стягнути судовій збір в сумі 51 грн. та на користь Територіального
управління державної судової адміністрації в Одеській області витрати на
інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

7

Керуючись  ст.
ст.  8, 43,  55 Конституції України,   ст.
ст.  36 ч. 1 п. 2,  39-1 ч.
1, 233, 234,  235, 237-1 КЗпП України,   ст.
ст.  10, 11,  57, 60, 63,
64, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України,  суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

ПоновитиОСОБА_1строк
на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Визнати
незаконним та скасувати наказ Одеського державного екологічного університету
№91 від 07 вересня 2006 року в частині призначення конкурсу на заміщення
вакантної посади доцента кафедри хімії навколишнього середовища.

Визнати
недійсними результати конкурсу на заміщення вакантної посади доцента кафедри
хімії навколишнього середовища,
проведеного 19 жовтня 2006 року Вченою радою природоохоронного
факультету Одеського державного екологічного університету.

Поновити
ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри хімії навколишнього середовища Одеського
державного екологічного університету.

Стягнути
з Одеського державного екологічного університету на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15222, 79 грн.

Стягнути
з Одеського державного екологічного університету на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в розмірі 10000 грн.

Стягнути
з Одеського державного екологічного університету на користь держави державне
мито в розмірі 51 грн. та на користь Територіального управління державної
судової адміністрації в Одеській області витрати на інформаційне-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. на рахунок: 0009; вид
рахунку - поточний; найменування рахунку - Суворовський район 21081100; банк -
ГУДКУ в Одеській області; МФО
828011; отримувач управління та відділення казначейства - ГУДКУ в Одеській
області; ідентифікаційний код ЄДРПОУ - 23213400.

Рішення
суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду в
десятиденний строк з дня проголошення рішення і апеляційної скарги на рішення
суду протягом 20 днів після подачі заяви,
або в порядку,  встановленому ч.
4  ст.
295 ЦПК України.