Справа №
Головуючий 1 інстанції
Категорія: договірні
Доповідач: Цвірюк В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007р.
судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської
області в складі:

Головуючого - Шаповал
Н.М.

Суддів           - Цвірюка В.О., Хребтова В.П.

при секретарі -
Дмитренко A.M.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06
липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Харківське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному
будівництву про визнання права власності на 2/3 частини квартири,-

встановила:

В лютому 2007
року ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом посилаючись на те, що з червня
1999 р. по січень 2004 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 1999 року народження.

У 2001 році вони
придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Спірна квартира
зареєстрована на ім'я колишнього чоловіка - 20 липня 2001 p.. проте відповідач
не визнає її права на цю квартиру.

Позивачка
просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, а з урахуванням
інтересів дочки просить визанати право власності на 2/3 частини квартири.

Відповідач
позовні вимоги не визнав і зазначив, що після розірвання шлюбу в січні 2004
року позивачка не претендувала на квартиру. Крім того, без поважних причин
пропустила трьохрічний строк позовної давності.

Третя особа
проти позову заперечує.

Вважає, що у
разі його задоволення вони можуть лишитися можливості отримати кошти по
кредиту.

Рішенням
Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2007 р. позов задоволено
частково.

Судом визнано за
ОСОБА_2 право власності на 14/100 частин в квартирі, АДРЕСА_1.

В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та визнати за ОСОБА_2 право
власності на 94/1000 частини спірної квартири. В іншій частині рішення залишити
без змін.

Свої доводи
обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам,
оскільки суд не врахував те, що загальна сума грошових коштів сплачених
позивачкою складає 6.775 гривень ( або 9,4% вартості квартири ). Решту суми
сплачував за договором кредиту самостійно.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про змінений рішення суду і задоволення
позовних вимог по суті з посиланням на те, що майно, набуте подружжям за цей
час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і при його
поділі повинні враховуватись інтереси неповнолітніх дітей.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах
доводи, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив з того, що із повної вартості
квартири, яка складена на час її будівництва 71.959 грн. сплачено 20.089 грн.,
що складає 28% від вартості квартири. Проте з такими висновками повністю
погодитися не можна.

Матеріали справи
свідчать про те, що сторони перебували в зареєстованому шлюбі. Від цього шлюбу
у них є спільна дитина, донька - ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 /. Крім того, в 1999
році позивачку було прийнято на облік громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, складом сім'ї з трьох чоловік - вона, відповідач та їх дитина.
(а.с. 17)

19.10.2000 року
на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 825 .. Про вдосконалення
організаційної та фінансової діяльності Фонду сприяння молодіжному житловому
будівництву при Державному комітеті у справах сім'ї та молоді" від
17.05.1999 року ( із змінами, внесеними згідно Постанови KM № 1853
від 07.10.1999 p.; № 1469 від 27.09.2000 p.; № 584
від 29.05.2001 року ) якою затверджено Положення „ Про порядок надання
пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим
громадянам на будівництво ( реконструкцію ) житла" ( надалі - Положення
від 29.05.2001 р.), відповідач на користь та в інтересах сім'ї уклав Кредитний
договір № 74-к з Харківським регіональним відділенням державного Фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву, згідно умов даного договору на будівництво
квартири для своєї сім'ї отримав кредит у сумі 65 146 грн. строком на 30 років,
(а.с. 8-13).

19.10.2000 року,
між відповідачем й Харківським регіональним відділенням державного Фонду
Сприяння молодіжному житловому будівництву з однієї сторони та ВАТ ,. МЖК
Інтернаціоналіст" (забудовник) з іншої сторони, укладено Угоду № 74-с на
будівництво житла ( а.с. 14-15 ).

Предметом Угоди
є дольова участь Позичальника у фінансуванні житла.

Згідно пункту
2.3 цієї Угоди, забудовник прийняв на себе обов'язок збудувати у термін до
30.12. 2000 року житлове приміщення ( квартиру ) загальною житловою площею 66,2
кв.м., яка буде знаходитися в житловому будинку за адресою:АДРЕСА_1.

Фактична
вартість квартири складена 71 959 грн. З цієї суми відповідачем було сплачено
7097 грн. й різницю вартості 1 кв.
м. у сумі 993 грн., всього 8090 грн., про що сторони не заперечували.

20  липня
2001   року  на
підставі  рішення  виконавчого
комітету  Московської районної
ради м. Харкова №  176/30 на ім'я
відповідача видано Свідоцтво на право власності на квартируАДРЕСА_1, (а.с. 6).

07.11.2001 року
між відповідачем та Харківським регіональним відділенням державного Фонду
сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено договір застави
квартири строком на 30 років ( а.с 7 ).

З часу отримання
кредиту і укладення договору застави на погашення кредиту за спірну квартиру
було сплачено 11.999 грн.

21.01.2004 року
шлюб між сторонами було розірвано. Дитина залишилася проживати з її матір'ю.

Таким чином,
предметом  даного спору стала
трьохкімнатна квартира, яка перебуває під заставою за договором від 20.07.2001
р. (а.с.7)

Наявні у справі
дані свідчать про те, що у період шлюбу сторони за   рахунок спільних сімейних коштів та  отриманих у кредит коштів збудували   спірну квартиру, з реєстрацією її в
подальшому на ім'я відповідача. (а.с. 5).

Відповідно до
ст. 60 Сімейного Кодексу України:

Майно набуте
подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної
сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини
самостійного заробтку.

Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної власності подружжя.

У частині 3 ст.
61 цього кодексу йдеться; „ Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя."

В даному випадку
відповідачем в інтересах сім'ї укладались договори на отримання державного
кредиту, будівництва житла й договір застави квартири.

Право власності
на квартиру було оформлено незалежно від суми погашеного кредиту та
відсоткового відношення до її загальної вартості.

Відповідач  за договором
застави  від  07.11.2007
р.  у  якості  позичальника є представником інтересів сім'ї,
про що зазначено у п. 8 Договору. (а.с.7).

Враховуючи
фактичні обставини справи та докази відносно спірного майна, судова колегія
дійшла до висновку, що воно є об'єктом спільної сумісної власності сторін.

Разом з тим, у
судовому рішенні зазначено, що „ Суд вважає сплачену за квартиру суму 20 089
грн. спільною власністю подружжя і
визнає за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину сплаченої
частини квартири, тобто   визнає за
позивачкою право власності на 14% від всієї квартири ( 28 % : 2 ). (а.с. 87).

Такий висновок
суперечить нормам цивільного кодексу України, Закону України „ Про
власність".

Що стосується
вимог позивачки про збільшення частки у спірній квартирі з урахуванням
інтересів дитини, яка залишилась проживати з нею, то:

Згідно з ч.3 ст.
70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Позивачка не
надала суду ніяких доказів того, що вона зверталася до суду з заявами про
стягнення аліментів на утримання дитини і отримані нею аліменти на дитину не
достатні для її фізичного, духовного розвитку та лікування.

В цій частині
позовних вимог позивачці слід відмовити, а в іншій керуватися рівністю сторін у
даних правовідносинах.

Відносно
застосування строку позовної давності до зазначених позовних вимог, суд
з'ясував усі обставини і надав їм належну правову оцінку.

В подальшому у
разі виникнення спору відносно погашення кредиту, відповідач на ім'я якого
видано Свідоцтво про право власності не позбавлений можливості звернутися до
суду з позовом про стягнення сплаченої суми.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, п.3 ч. 1 ст. 307, 314 ч. 2, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2007 року змінити.

Визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку розподілу
спільної сумісної власності подружжя.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_2- відмовити.

Рішення
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.