Справа № 2-51/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

4
квітня 2007 р.
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І.,

за участі секретаря Мангул OIL, Іскрич В.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за   позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнанню
договору

дарування
недійсним, визнання права власності третя особа на боці відповідача -

приватний
нотаріус ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В Малиновський районний суд м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2 про визнанню договору дарування недійсним. Обґрунтовуючи
заявлені вимоги вона посилалася на те, що через помилку щодо суттєвих умов
договору, який нею був укладений, вона була позбавлена власності на квартиру.
Крім того, вона посилалася на вплив ліків, які вона приймала, що не дозволяло
їй в повному обсязі усвідомлювати значення своїх дій.

До участі в справі в якості третьої особи на боці відповідача було
притягнуто приватного нотаріуса ОСОБА_3, яка підтвердити факт укладання
договору дарування, та спрямованість волі позивачки на передачу права
власності.

Відповідачка позов не визнала, та пояснила, що сторони уклади договір
дарування, що і позивачка свідомо йшла саме на таку форму передачі права
власності.

Під час
розгляду справи в суді позивачка змінила підстави позову, та заявила позовні
вимоги про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 18.11.2006
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3
удаваним правочином, який був вчинний для приховання договору довічного утримання,
просила застосувати до договору дарування правила щодо договору довічного
утримання, розірвати договір довічного утримання та визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру, про що надала відповідні зміни та доповнення до позову.

Відповідачка уточнений позов не визнала, надала суду відповідні письмові
пояснення, приєднані до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши
свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Визначаючи характер відносин між сторонами та надаючи ним правову
характеристику суд виходе з наступного.

Відповідно до статті 717
ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно зі ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає
другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно. Оскільки обидва договори відносяться до однієї групи
договорів спрямованих на передачу

права власності
їх розмежування необхідно здійснювати за предметом договору. В судовому
засіданні встановлено, що позивачкою були вчинені дії направлені на передачу
права власності на спірну квартиру. Наведене підтверджується поясненнями
третьої особи - нотаріусом
ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_4 При цьому на користь такого висновку свідчить наявна
мотивація поступку та наявність між сторонами довірливих, тривалих відносин. У
суду немає яких-небудь підстав ставити під сумнів істинність фактів,
повідомлених свідком ОСОБА_4; даних про яку-небудь зацікавленість свідка у
результаті справи немає, її показання відповідають і не суперечать іншим
зібраним у справі доказам. Свідок не був знайомий до виникнення спору з
відповідачкою, знаходився у приятельських стосунках з позивачкою. Разом з тим
пояснення свідка ОСОБА_5, суд змушений оцінювати критично через те, що під час
судового засідання встановлена її зацікавленість в позитивному вирішенні спору
через наявність заповіту на її користь.

Водночас відмовлючи в визнання правочину удаваним суд виходе з того, що
згідно зі ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину,
який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді
вчинили. Судом не встановлені суттєві умови договору довічного утримання, який
міг би прикриватися, що не дозволяє кваліфікувати наявні між сторонами
відносини допомоги як фактично укладений договір утримання. Разом з тим,
встановлення таких ознак є обов'язковою умовою задоволення позову ОСОБА_1, що
витікає зі змісту та сенсу ст. ст. 744,750 ЦК України.

Крім того, оцінюючи достовірність договору дарування суд виходе з того, що
відповідно до ст. 722 ЦК
України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його
прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності
на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета
договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Як
встановлено у судовому засіданні оригінали правовстановлючих документів
знаходяться у відповідачки, тобто дарування вважається таким, що вчинилося.
Право власності відповідачки зареєстровано в МБТІ та РОН.

Оцінюючи пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 суд виходе з того, що вони не
надали відомостей щодо підстав, на яких ґрунтується позов позивачки, тобто їх
свідчення стосувалися оцінки вчинків позивачки, а не умов договору утримання.

Таким чином, підстав для задоволення позову за заявленими підставами судом
не встановлено.

Згідно зі ст. 217 ЦК
України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання,
вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Оскільки відповідно до ст. 61
ЩІК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають доказуванню, сторони не заперечували тієї
обставини, що позивачка має право на проживання в спірному жилому приміщення
без обмеження строку на безоплатній основі, суд вважає, що між сторонами до
укладання оспорюваного правочину було досягнуто згоди щодо становлення
сервітуту на користування квартирою, що відповідає положенням ст.ст. 401-404 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 717,
722, 744 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 60, 130, 208, 209, 212, 213-215,217 ЩІК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Встановити
порядок виконання рішення суду згідно з яким воно після набуття ним законної
сили є підставою для реєстрації ОСОБА_1 у встановленому законом порядку
обтяження права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді
сервітуту - права на
користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЩІК України.