УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

9 листопада 2007 року                                                  м. Донецьк

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Донецької області в складі: головуючої: Круглікової К.С.,

суддів Біляєвої О.М., Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М., Шевченко В.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2005 року і на ухвалу Апеляційного суду м. Києва
від 18 серпня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів
і додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у розмірі 14 від всіх видів заробітку і
додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 16 від всіх видів
заробітку.

В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що знаходилась
у шлюбі з відповідачем з 31 січня 2002 року, від
шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

; 3 серпня 2004 року
шлюб був розірваний.

Оскільки відповідач не надає на утримання дитини матеріальної допомоги, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь
аліменти у розмірі 14 від всіх видів заробітку і
додаткові кошти на утримання дитини у розмірі 16 від всіх видів заробітку.

Додаткові кошти на утримання дитини необхідні через хворобу сина і знаходження його на обліку в міському дитячому
гастроентерологічному центрі з діагнозом: дискенезія
жовчно-вивідних шляхів, диспанкреатизм, вторинна ферментопатія, алегро дерматит, дисбактеріоз кишківника. Крім того дитина
перебуває на обліку у невролога і ортопеда.

У зв'язку із захворюваннями дитини позивачка змушена купувати ліки, на протезному
заводі отримувати ортопедичне взуття та супінатори.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2005 року, залишеним без зміни, ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 18 серпня 2005 року, позов був задоволений: судом було стягнуто
з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 14 частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25
березня 2005 року і до повноліття дитини, а також
додаткові витрати у розмірі 16 частини від всіх заробітку щомісячно, починаючи з 25 березня 2005 року і до зміни
матеріального становища сторін.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2005 року і ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2005
року в частині стягнення з нього на користь позивачки 16 частини додаткових
витрат від всіх видів заробітку, починаючи з 25 березня 2005 року і до зміни
матеріального становища.

Справа № 33ц
2484кс 07

: Головуючий у першій інстанції Смирнова С.П..

2

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
статті 202 ЦПК України в редакції 1963 року, рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим.       '

Згідно із
пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1979 року
«Про судове рішення» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності із нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлення і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Задовольняючи
позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткові
витрати у розмірі 16 частини від всіх видів заробітку починаючи з 25 березня
2005 року і до зміни матеріального становища, суд першої інстанції виходив із
того, що дитина з часу народження потребує постійного нагляду лікарів та
лікування, що потребує додаткових витрат, які можуть бути надані відповідачем,
який є платоспроможним, оскільки є працездатним на час розгляду справи.

Але з таким
висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до
статті 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах
на дитину, в разі спору, визначається за
рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після
їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пунктом 18
Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15
травня 2006 року, звертається увага на те,
що до передбаченої статтею 185 СК України участі у додаткових витратах
на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, можна притягати лише
батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані
витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі.

Стягуючи з
відповідача на користь позивачки додаткові витрати на дитину у розмірі 16
частини всіх видів заробітку, починаючи з 25 березня 2005 року і до зміни матеріального становища, суд першої інстанції не
врахував вимоги матеріального закону щодо стягнення витрат у твердій грошовій
сумі і в порушення процесуального закону не встановив, яке матеріальне
становище було у відповідача на час стягнення додаткових витрат, оскільки
період стягнення аліментів судом визначений до зміни матеріального становища
сторін.

Вказане
порушення норм процесуального закону і неправильне застосування матеріального
закону залишилось поза увагою апеляційної інстанції.

Виходячи з
наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої
інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на
дитину у розмірі 16 частини від, всіх видів заробітку і ухвала апеляційної
інстанції про залишення рішення без зміни є незаконними і підлягають
скасуванню.

Оскільки касаційна інстанція згідно
із вимогами частини 1 статті 335 ЦПК України не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені
в рішенні чи відкинуті ним, то рішення суду першої і апеляційної інстанцій,

3

в
частині   стягнення   додаткових
витрат   на   дитину,
підлягають   скасуванню   з направленням
справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 335, 336, ЦПК України, Законом України "Про внесення змін до закону України "Про
судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року
№697-У та главою 2 розділу У ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2005 року і ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2005 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, в частині стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 16 частини від всіх видів заробітку, починаючи з 25
березня 2005 року і до зміни матеріального
становища, скасувати і справу в цій частині направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.