Справа № 22ц -1559/07
Головуючий у першій Інстанції: Леміш О.М.
Суддя - доповідач : Мацунич М.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11 жовтня 2007
року    м. Ужгород

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

в складі:
головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Леска В.В.,  Собослой Г.Г. при секретарі: Боклах Г.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 липня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_2,  яка
також діє в інтересах своїх малолітніх дітей : ОСОБА_3,  1998 р.н. і ОСОБА_4,  2004 р.н. до ОСОБА_1 про виселення з будинку
без надання іншого жилого приміщення та усунення перешкод в користуванні житлом
, -

встановила:

У квітні
2007 року ОСОБА_2 звернулась у суд з вищенаведеним позовом з посиланням на
те,  що згідно ордеру №52 від 24.04.2007
року повинна була вселитись у кімнату НОМЕР_1 що в будинку АДРЕСА_1 . Але
належну їй кімнату самоуправно зайняв ОСОБА_1 без будь-яких на то правових
підстав та звільняти її добровільно не бажає. З огляду на наведене і просила
суд першої інстанції задовольнити позовні вимоги.

Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 16 липня 2007 року позовні вимоги
задоволено частково.

Заперечуючи
зазначене рішення суду першої інстанції,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною
інстанцією стосовно скасування даного рішення суду першої інстанції та
направлення справи на новий розгляд. Мотивує її тим,  що дане рішення суду постановлено з
порушенням вимог норм процесуального права .

В ході
апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5,  який діє на підставі усної заяви підтримали
доводи скарги і просили задовольнити її з наведених підстав.

Представник
ОСОБА_6,  який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2
заперечив вимоги апеляційної скарги і просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
сторін,  які беруть участь у справі,  дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області дійшла висновку,
що дана скарга підлягає частковому задоволенню,  виходячи з наступних мотивів.

В світлі
вимог статей 11,  60 ЦПК України - суд
розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих
сторонами та іншими особами,  які беруть
участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Рішення
суду першої інстанції підлягає - зміні з ухваленням нового рішення,  оскільки суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи,  однак
неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно
до вимог ст. 129 ЖК України та п. 10 Примірного положення про гуртожитки,  адміністрація підприємства видає
громадянинові спеціальний ордер,  який є
єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

На
виконання даних норм,  адміністрація ЗАТ
"Ужгородський механічний завод" і видала ОСОБА_2 і її малолітнім
дітям ордер №52 від 24.04.2007 року на вселення у кімнату НОМЕР_1 розміром 36
м2 будинку АДРЕСА_1 /а.с. 6 /.

Як в
матеріалах справи відсутні так і сам апелянт не надав суду доказів того,  що правомірно займає спірну кімнату. Більше
того,  адміністрація підприємства
зверталась до нього з повідомленням про звільнення в 10-ти денний строк спірну
кімнату /а.с. 12 /.

2

Апеляційна
скарга ОСОБА_1 у цілому мотивована тільки тим,
що новим власником гуртожитку стала Ужгородська міська рада,  а тому ЗАТ "Ужгородський механічний
завод" не вправі був видавати ордер на вселення. Тобто,  ОСОБА_1 виступив на захист прав,  свобод чи інтересів Ужгородської міської
ради,  які на його думку є порушеними.

Проте
такі дії ОСОБА_1 суперечать вимогам статей 3 і 45 ЦПК України,  оскільки міськрада не уповноважувала його
захищати і представляти її права чи інтереси в судовому засіданні,  а тим більше він не відноситься до осіб,  яким надано право захищати інших осіб.

Абзацом
2 п. 19 Примірного положення про гуртожитки,
заборонено мешканцям гуртожитку провадити самовільно переобладнання й
перепланування приміщень.

Виходячи
з цього,  вимоги позивачки про
демонтування стіни біля вхідних дверей до кімнати НОМЕР_1 є неправомірними та
такими,  що не підлягають задоволенню.

Оскільки
ОСОБА_1 самоправно зайняв спірну жилу кімнату то на виконання вимог ч.3 ст. 116
ЖК України та п. 44 Примірного положення про гуртожитки підлягає виселенню без
надання йому іншого жилого приміщення.

За
встановлених обставин рішення суду першої інстанції не є законним у
цілому,  а це у відповідності до вимог
п.3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої
інстанції по суті справи не передаючи її на новий розгляд,  задовольнивши частково вимоги апеляційної
скарги.

Враховуючи
вищенаведене та керуючись вимогами статей 307,
308,  314,  315 і 319 ЦПК України,  пунктами 19 і 44 Примірного положення про
гуртожитки / Затвердженого постановою РМ УРСР від З червня 1986 р. N 208 і
статтями 116, 129 і 130 ЖК України,
апеляційний суд -,

рішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково .

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 16 липня 2007 року - змінити та ухвалити
нове

рішення
по справі.

Позов
ОСОБА_2,  яка діє також як законний
представник своїх малолітніх дітей : ОСОБА_3,
1998 р.н. і ОСОБА_4,  2004 р.н.
задовольнити частково.

Виселити
ОСОБА_1 з кімнати НОМЕР_1 що в будинку АДРЕСА_1,  яку самоуправно зайняв без надання йому
іншого жилого приміщення.

Вселити
ОСОБА_2 разом з своїми малолітніми дітьми - ОСОБА_3,  1998 р.н. та ОСОБА_4,  2004 р.н. в кімнату НОМЕР_1 що в будинку
АДРЕСА_1 згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку.

ОСОБА_1
не чинити перешкоди ОСОБА_2 разом з своїми малолітніми дітьми - ОСОБА_3,  1998 р.н. та ОСОБА_4,  2004 р.н. в проживанні і користуванні
кімнатою НОМЕР_1 що в будинку АДРЕСА_1,
яку правомірно їм надану.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 разом з своїми малолітніми дітьми -
ОСОБА_3,  1998 р.н. та ОСОБА_4,  2004 р.н. про перепланування стіни кімнати -
відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 16 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
та може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.