АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД    ЧЕРКАСЬКОЇ
Справа
№22ц-2210/2007р.                                                         Головуючий
: 26                                                                                                    -
апеляційній інстанції   - Демченко В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19"
грудня 2007 р.                                                                                              м.
Черкаси

Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області в складі:

Головуючого
:                           Адаменко Л.В.

Суддів :                                      Демченка
В.А.,  Скіця М. І.

при секретарі                            Петренко
СП.

за
участю адвокатів                  ОСОБА_1,  ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,  третьої особи -
Державної нотаріальної контори Чорнобаївського нотаріального округу Черкаської
області про визнання права на спадкове майно за заповітом ,  -

встановила:

Позивач
ОСОБА_3 звернулась у липні 2007 року до суду з позовом про визнання права на
спадкове майно за заповітом ,
посилаючись на те ,  що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 і відкрилась спадщина на належне йому
майно . Відповідно до заповіту від 11 березня 2005 року ,  укладеного ОСОБА_6 ,  позивачці ОСОБА_3 було заповідано все його
майно . Позивачка своєчасно звернулась з заявою про прийняття спадщини ,  але не змогла отримати свідоцтво про право на
спадщину ,  оскільки свої вимоги на
спадщину померлого ОСОБА_6 було пред'явлено і відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4
,  шляхом подачі заяви про прийняття
спадщини до нотаріуса . Дані обставини змусили позивача звернутись з заявою до
суду про визнання права на спадкове майно за заповітом   та

2

визнання
володіння на праві приватної власності за спадкодавцем ОСОБА_6 домоволодіння по
АДРЕСА_1.

Рішенням
Чорнобаівського районного суду від 25 вересня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково ,  - встановлено факт
володіння на праві приватної власності спадкодавцем ОСОБА_6 домоволодінням по
АДРЕСА_1 ,  визнано право на спадкування
за позивачкою на 46 спадщини ,  стягнуто
з відповідачів солідарно на користь позивачки судові витрати пропорційно до
частини задоволених позовних вимог.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ,
позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу ,  в якій просить змінити рішення суду та
ухвалити нове рішення ,  яким
задовольнити її позовні вимоги ,
визнавши за нею право на спадкування за заповітом на 68 частин
спадкового майна у домоволодінні та на 46 частин у решті спадкового майна
,  а ,
також ,  стягнути судові витрати з
кожного з відповідачів окремо пропорційно до задоволених вимог .

Заслухавши суддю-доповідача ,
сторони по справі,  вивчивши
матеріали справи та перевіривши Законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді
першої інстанції ,  колегія суддів вважає
,  щи апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги позивачки частково ,  суд
виходив з того ,  що позивач та
відповідачі належать до першої -серіи спадкування за законом ,  як дитина ,
один з подружжя і один з батьків спадкодавця ,  відповідно до положень  ст.
126 і ЦК України
. Поряд з цим ,  за наявності заповіту
від спадкодавця на позивачку на все йому належне майно ,  судом вірно визначено спірні правовідносини і
застосовано положення  ст.  1241 ЦК
України щодо права на обов'язкову частку у спадщині для відповідачів ,  оскільки вони ,  будучи не охопленими заповітом ,  мають право на обов'язкову частку як
непрацездатні вдова та один з батьків спадкодавця у розмірі половини частки
,  яка б належала кожному із них у разі
спадкування за законом .

З врахуванням даних положень цивільного закону ,  судом вірно визначено

обов'язкову частку відповідачів у розмірі 16 кожному та
частку позивачки у розмірі 46

від спадкової маси.

Посилання
позивачки у апеляційній скарзі на те ,
що вона має у спадщині вже 14 частину домоволодіння в с Лихоліти ,  яку успадкувала після смерті матері у 1978
році,  і володіла даною часткою ,  проживаючи в даному будинку з батьком до дня
свого одруження ,  є необгрунтованими
,  оскільки відповідно до положень  ст.
563 ЦК України
(1963 року ) ,  які діяли до 16.12.1993
року ,  спадщина у колгоспному дворі в
разі смерті члена колгоспного двору не відкривалась ,  а до часу звернення до суду ні позивач ,  ні спадкодавець не мали правовстановлюючих
документів на спадкове домоволодіння .

Поряд з
цим ,  апелянт у скарзі вказувала і на
те,  що невірно визначивши її частку у
спадковому майні ,  суд невірно визначив
і частку судових витрат ,  а сплачений
судовий збір не стягнув зовсім . Перевіривши дані доводи апеляційної скарги
,  колегія суддів приходить до висновку
,  що судом першої інстанції ,  відповідно до задоволених вимог позивача
,  пропорційно стягнуто і понесені
витрати позивачки з розрахунку 13 частини з обох відповідачів солідарно ,  а саме в розмірі 10 гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи ,  1.666 гривень витрат на правову допомогу .

В той же
час ,  доводи апелянта про те ,  що судом не стягнуто судовий збір та не
виконано вимоги  ст.  88 ЦПК України є такими ,  що заслуговують на увагу ,  - у зв'язку з чим ,  колегія суддів приходить до висновку про
зміну рішення суду першої інстанції в цій частині ,  не змінюючи його суті ,  та на підставі положень п.5  ст.  88
ЦПК України вважає необхідним доповнити рішення в резолютивній частині і
стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачки 244.52 гривні судового
збору ,  сплаченого при подачі заяви
,  130.73 гривень судового збору ,  сплаченого при подачі апеляційної скарги
,  та 10 гривень витрат

з

на
інформаційно-технічне забезпечення апеляційного розгляду справи ,  а всього стягнути загальну суму 385.35 грн.
,  а з врахуванням стягнутих 1.666 грн.
та 10 грн. за рішенням суду першої інстанції ,
всього стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачки -2061 . 35
грн.,  в решті рішення суду першої
інстанції залишити без зміни.

В своїй
апеляційній скарзі апелянт просила змінити рішення суду та ухвалити нове ,  але не навела підстав ,  визначених у
ст.  309 ЦПК України ,  необхідних для скасування чи зміни рішення
суду і ухвалення нового .

А тому
,  колегія суддів вважає,  що підстав для скасування чи зміни судового
рішення з наведених у скарзі апелянтом інших мотивів не має ,  а судове рішення ґрунтується на наявних по
справі доказах ,  відповідає вимогам
діючого законодавства ,  і інші доводи
апелянта не є суттєвими і були предметом дослідження суду першої інстанції.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  303 ,  307,
309 ,  314 ,  315 ,
317 ,  319 ЦПК України,  колегія суддів   , -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково .

Рішення
Чорнобаївського районного суду від 25 вересня 2007 року змінити в частині
розподілу судових витрат,  доповнивши
резолютивну частину тим ,  що стягнути з
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно на користь позивачки ОСОБА_3 2061 гривню 35 коп.
судових витрат ,  в решті рішення
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом 2-х місяців з моменту
проголошення.