АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-1973/2007 р.                                             Головуючий
11, 18                                                                Фетисова Т.Л.
апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27"
листопада 2007 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                     Трюхана Г.М. ,

суддів                                Сіренка
Ю.В.,  Василенко Л.І.,

при секретарі                    Ковтун
Л.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційне подання прокурора м.
Черкаси на рішення Черкаського районного суду від 28 квітня 2005 року по справі
за позовом прокурора м. Черкаси в інтересах держави в особі Черкаської обласної
ради до обласного комунального підприємства «Черкаська ресурсна компанія» (далі
-Підприємство),  ОСОБА_1 про визнання
договору позики недійсним,  заслухавши
учасників судового розгляду,  перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
-

встановила:

Прокурор
м. Черкаси в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради в лютому 2005
року звернувся до суду із позовом до Підприємства та ОСОБА_1 про визнання
договору позики недійсним.

Позов
обґрунтований тим,  що Підприємство
створено рішенням Черкаської обласної ради 26 листопада 1998 року. Відповідно
до статуту Підприємства метою його діяльності є забезпечення надійного
функціонування механізму постачання матеріально-технічних ресурсів та
гарантованого здійснення розрахунків за них підприємствами агропромислового
комплексу на основі розширення сфери товарно-грошових розрахунків,  біржової торгівлі,  оптимізації фінансового та товарно-кредитних
відносин між постачальниками ресурсів,
інвесторами та підприємствами агропромислового комплексу,  страхування їх ризиків,  забезпечення інтересів держави та засновника
щодо розподілення та оплати матеріальних ресурсів,  що отримані підприємствами агропромислового
комплексу за рахунок державного та місцевого самоврядування.

Протягом
2000-2001 років службові особи Підприємства всупереч вимогам трудового та
житлового законодавства,  зловживаючи
службовим становищем,  надали 7
працівникам підприємства безвідсоткові позики на придбання житла на загальну
суму 458 600 грн,  зокрема ОСОБА_1
отримав таку позику у розмірі 65 000 грн.

Надання
цих позик проводилося без врахування перебування працівників на квартирному
обліку та без відповідних документів,
які підтверджували б їх потребу в

поліпшенні
житлових умов,  шляхом укладення
договорів з терміном погашення боргу до 20 років,  з відстрочкою погашення боргу на 5 років. При
цьому в договорах не передбачався порядок погашення позики в разі звільнення з
роботи та відчудження придбаного житла до погашення позики. Внаслідок
цього,  станом на 1 серпня 2003 року
п'ять працівників,  що отримали позику,  в тому числі і ОСОБА_1 звільнилися з
Підприємства,  не погасивши суму позики.
Сума непогашеного боргу ОСОБА_1 складає 65 000 грн.

Укладений
з ОСОБА_1 від 23 березня 2001 року договір позики суперечить інтересам держави
та суспільства,  не відповідає меті
діяльності Підприємства,  яке існує за
рахунок власності територіальної громади та банківських кредитів,  які отримував у комерційних банках під високі
відсотки,  в договорах,  термін дії яких закінчується у 2006 році не
передбачено коригування суми позики на індекси інфляції протягом всього періоду
до її повернення. В договорі також не передбачені будь-які гарантії повернення
позики,  зобов'язання з її повернення
позики,  зобов'язання з її повернення
нічим не забезпечені. Крім цього договір позики не відповідає вимогам житлового
законодавства,  оскільки в ньому не
дотримано основного принципу забезпечення житлом працівника,  а саме наявність у нього підстав для
поліпшення житлових умов та не дотримано вимог трудового законодавства,  оскільки не передбачено механізм погашення
боргу в разі звільнення працівника з роботи.

Посилаючись
на вказані обставини,  прокурор просив
визнати договір позики від 23 березня 2001 року,  укладений з ОСОБА_1 недійсним з підстав,  передбачених
ст.  49 ЦК України 1963
року.

Рішенням
Черкаського районного суду від 28 квітня 2005 року в позові відмовлено.

В апеляційному
поданні прокурор м. Черкаси,  посилаючись
на невірне застосування норм матеріального та процесуального права,  неналежну оцінку зібраним у справі доказам,  порушує питання про скасування постановленого
у справі рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову.

До апеляційної
скарги прокурора м. Черкаси приєдналась Черкаська обласна рада.

Перевіривши
законність та обгрунтованість постановленого у справі рішення,  судова палата приходить до висновку,  що апеляційне подання прокурора підлягає до
відхилення з таких підстав.

Відповідно
до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно
до статті 49 ЦК України,  1963 року якщо угода укладена з метою,  завідомо суперечною інтересам соціалістичної
держави і суспільства,  то при наявності
умислу обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все
одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується в доход держави.

З
договору № 33 від 23 березня 2001 року вбачається,  що між Підприємством та ОСОБА_1 укладено
договір позики відповідно до якого Підприємство передало ОСОБА_1 грошові кошти
у розмірі 65 000 грн. для придбання житла. Вказаним договором визначено предмет
договору,  його ціна,  права та обов'язки сторін. Термін повернення
грошових коштів договором визначена протягом 20 років з моменту отримання
коштів.

З цього
приводу органом досудового слідства за фактом зловживання службовим становищем
відносно службових осіб Підприємства була порушена кримінальна справа за ч.2
статті 364 КК України,  яка відповідно до
постанови від 11 червня 2004 року провадженням закрита за відсутністю складу
злочину.

З
матеріалів справи видно,  що підставою
для надання позики явились рішення Ради трудового колективу Підприємства від 23
березня та 3 листопада 2001 року та заява ОСОБА_1

Таке
право адміністрації Підприємства також передбачено і розділом 8 Колективного
договору.

Відповідно
до п.9 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України,  2001 року
до договорів,  що були укладені до 1
січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом
України,  застосовуються правила цього
Кодексу щодо підстав,  порядку і
наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх
укладення.

Зважаючи
на це,  відмовляючи в задоволенні
позову,  суд обґрунтовано виходив з
того,  що Цивільним кодексом України,  2001 року не передбачено підстав для визнання
угоди недійсною,  як такої,  що була укладена з метою,  суперечною інтересам держави та суспільства.

При цьому суд правильно прийшов до висновку,  що сторони договору самостійно та на свій
розсуд встановили і визначили взаємні права та обов'язки,  які прямо не заборонені законом,  а правовідносини,  які між ними виникли в 2001 році будуть
тривати до 2026 року і самі сторони договору питання про його недійсність не
порушують.

Наведене
свідчить,  що доводи апеляційного подання
досліджувались судом першої інстанції і на правильність висновків суду не
впливають.

Постановлене
у справі рішення є законним та обґрунтованим,
а тому підстав для задоволення апеляційного подання судова палата не
вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307; 308; 314; 315 ЦПК
України,  судова палата,  -

ухвалила:

Апеляційне
подання прокурора м. Черкаси відхилити,
а рішення Черкаського районного суду від 28 квітня 2005 року по даній
справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.