Справа №2-П-161/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
лютого 2007 року                                                                          місто
Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді                                                              Слюсарчук
Н.Ф.

з участю секретаря с/з                            Ковальчук
Т.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом
ОСОБА_1

до ОСОБА_2,  ОСОБА_3

про  відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
в червні 2005 року звернулася до суду з позовом,  зазначаючи,
що 17.06.2003 року близько 22 год,  знаходячись біля будинку АДРЕСА_1,  відповідачі здійснили на неї напад з метою
фізичної розправи,  били по голові та
тулубу ногами,  штовхали,  заподіяли їй легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров"я. Внаслідок чого вона зазнала моральних
страждань,  на відшкодування яких просила
стягнути 6000 грн. та понесла витрати на лікування в сумі 372 грн. 68 коп.

В
судовому засіданні позивач позов підтримала,
пояснила,  що в результаті
неправомірних дій відповідачів їй була спричинена матеріальна шкода,  яка полягала в придбанні ліків для лікування
на загальну суму 372 грн. 68 коп. Крім того,
їй завдана моральна шкода,  яка
полягає у спричиненні фізичних та моральних страждань в зв"язку з
ушкодженням здоров"я,  заподіянням
тілесних ушкоджень,  перебувала з
19.06.2003року по 02.07.2003 року на стаціонарному лікуванні в ТМО № 2,  проходила курс лікування. Вона зазнала
переживань,  перенесла нервовий
стрес,  просила стягнути з відповідачів в
рахунок компенсації моральної шкоди 6000 грн.

Відповідач
ОСОБА_2,  її представник та ОСОБА_4,  діючи в інетересах ОСОБА_3,  позов не визнали,  просили в задоволенні вимог відмовити,  оскільки ніяких тілесних ушкоджень не
заподіяли,  позивачку не били,  докази на спричинення тілесних ушкоджень
відсутні.

Заслухавши
пояснення позивача та відповідачів,  їх
представників дослідивши матеріали справи,
оцінюючи їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням,  суд приходить до висновку про те,  що позов не підлягає до задоволення.

Правовідносини,  що виникли між сторонами,  регулюються  ст.   ст.  1166,  1167 ЦК
України,  чинними на день виникнення.

Відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому
з"ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди
підлягає з"ясуванню: наявність такої шкоди,  протиправність діяння її заподіювача,  наявність причинного зв"язку між шкодою
і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно
до вимог  ст.  ст.
1166,  1167 ЦК України,  майнова і моральна шкода,  завдана неправомірними діями особистим
немайновим правам чи майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою,
яка її завдала,  за наявності вини.

Обов"язок
відповідачів по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди позивачка
пов"язує із заподіянням їй тілесних ушкоджень,  тобто дій,
які караються в кримінальному порядку.

Статтею
62 Конституції України передбачено,  що
особа вважається невинуватою у вчиненні злочину,  доки її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Правовою
підставою позовної заяви ОСОБА_1. зазначила протиправність дій
відповідачів,  тобто скоєння ними
злочину,  передбаченого  ст. 125 КК України. Однак,  постановою Житомирського MB УМВС
України в Житомирскій області від 29.01.2004 року в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_2. та ОСОБА_3. відмовлено в зв"язку з відсутністю в
їх діях складу злочину,
передбаченого  ст.  296 КК України,  та роз"яснено позивачці,  що вона може звернутися до суду зі скаргою
приватного звинувачення. Вказану постанову ОСОБА_1. оскаржувала до суду та
постановою від 06.01.2005 року її скаргу залишено без задоволення.

04.05.2005
року позивач звернулася до суду зі скаргою приватного звинувачення щодо
відповідачів,  однак згідно поданої заяви
від 13.06.2005 року,  позивач відмовилася
від обвинувачення та скарга була їй повернута.

Відповідачі
по справі ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на час розгляду справи у передбаченому
кримінально-процесуальним законом порядку не визнані винними у скоєнні
будь-яких протиправних дій,  тому відсутні
підстави для їх цивільно-правової відповідальності.

Таким
чином,  позовні вимоги є
необгрунтованими,  безпідставними,  задоволенню не підлягають,  позаяк цивільно-правова відповідальність за
завдану шкоду в даному випадку настає лише при доведеності злочину.

Позивач
ОСОБА_1. є інвалідом 11 групи дитинства,
а відтак витрати по сплаті судового збору необхідно віднести за рахунок
держави.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  209,  212-215,
218 ЦПК України,   ст.   ст.
1166,  1167 ПК України,  Постановою Пленуму Верховного Суду України №
6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" із змінами та доповненнями та Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної /немайнової / шкоди " із
змінами і доповненнями,  суд,  -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за
безпідставністю.

В
зв"язку з тим,  що ОСОБА_1. є
інвалідом 11 групи дитинства,  витрати по
сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення
може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунськии
районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду
протягом десяти днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.