Справа № 22- 7306 2004 р.  Головуючий у 1 інстанції: Соболева І.П.
Категорія 43                          Доповідач :
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 вересня 2007
року          Апеляційний суд Донецької
області в складі

Головуючого -
Новікової Г.В.

суддів - Дем"яносова М.В.,
Голубінського A.M.

при секретарі -
Білявській І.Є.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення  Авдіївського
міського суду від  ЗО липня 2007 року в
справі за позовом   ОСОБА_1 до ЗАТ
Страхова компанія "Східно-Українське страхове товариство" про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди

Заслухавши
доповідача,  пояснення представника
позивача ОСОБА_2 та представника
СК „ВУСО" за дорученням -Келембет М.В.,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд -,

ВСТАНОВИВ:

В   березні 2007 року   ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним
позовом,  посилаючись на те ,  що
16.02.2006 року ним укладено договір страхування наземного
транспорту,  згідно якого був застрахований
належний йому автомобіль Шевроле
Авто держ.номер НОМЕР_1.
Пунктом 3 цього договору були визначені страхові випадки,  на підставі яких позивач мав можливість
отримати страхове відшкодування у разі їх настання. 20.06.2006 року стався
страховий випадок,  а саме ДТП. Ним було надано до
страхової компанії всі необхідні документи. Однак відповідач в порушення п
7.1.3 протягом 10 днів не склав акт про визнання випадку страховим чи не
страховим. Згідно статті 10 Закону України „Про захист прав споживачів"
відповідач повинен виплатити страхове відшкодування в сумі 31078, 50 грн.-
вартість ремонтних робіт. Так як страховою компанією не виконуються умови
договору,  то страхова компанія повинна
виплатити пеню в розмірі 0, 01% від суми виплати страхового відшкодування в
сумі 668, 18 грн.,  а також моральну
шкоду як споживачеві в розмірі 265500 грн.,
а всього 297246, 68 грн.. В судовому засіданні позовні вимоги були
збільшені і просив стягнути з відповідача 355225, 35 грн. за порушення умов
договору,  1184, 09 грн.-пеня за
несвоєчасну виплату страхового відшкодування, 3554, 58 грн.- знецінення коштів
від інфляціі', 1963, 55 грн, - сума компенсації втраченого заробітку
представника і моральна шкода в розмірі 265500 грн..

Рішенням  Авдіївського міського суду  від  30
липня  2007 року в задоволенні позову
відмовлено.   З позивача на користь  держави стягнуто  державне мито в сумі 3930 грн. та 8, 50
грн.,  а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30 грн..

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду , так як суд
неправильно зробив висновок,  що
правовідносини не регулюються Законом України

"Про захист прав споживачів". Висновок суду про
те,  що страхова компанія правильно
відмовила у відшкодуванні страхової шкоди , так як позивачем було автомобіль
використано в якості таксі не відповідає встановленим обставинам,  оскільки такого таксі як „Плеяда"
взагалі не існує,  що підтверджено
податковими органами. Крім того,  суд не
прийняв до уваги ,  що відповідно до
Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються
від сплати державного мит, а.

Апеляційний
суд вважає,  що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Суд
повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи,  дав належну оцінку представленим доказам і
постановив законне і обгрунтоване рішення щодо відмови у задоволенні позову.

Судом встановлено,  що 16 лютого 2006
року між сторонами було укладено договір страхування наземного транспорту
автомобіля Шевралє Авто державний номер АН
7488 ВА,  який належить позивачеві на
праві власності /строком дії до 15.02.2007 року. 20.06.2006 року сталася
дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля позивача,  в результаті чого пошкодженням автомобіля
спричинено матеріальну шкоду. Відповідачем відповідно до страхового акту НОМЕР_2
від 4.09.2006 року визнано випадок страховим ,
однак у виплаті страхової суми відмовлено у зв"язку із тим,  що при укладанні договору страхування
страхувальник зобов"язаний надати інформацію страховикові про всі відомі
йому обставини,  що мають істотне
значення для оцінки страхового ризику,  і
надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику,  однак позивач не надав інформацію про
використання автомобіля в якості такС.І.

За встановлених обставин суд правильно дійшов висновку про те,  що договором страхування передбачено,  що при укладанні договору страхування позивач
повинен надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини,  що мають істотне значення для оцінки
страхового ризику,  і надалі інформувати
його про будь-яку зміну страхового ризику,
однак позивач не проінформував відповідача про те, що використовує
автомобіль в якості таксі,  а тому
відповідач правильно відмовив в виплаті страхового відшкодування. Висновки суду
відповідають вимогам ст. 25 Закону України „Про страхування",  ст.989 ЦК
України,  п.7.2.3 Договору
страхування між сторонами.

Доводи
про те,  що таксі „Плеяда" не
існувало і автомобіль позивача не використовувався в якості таксі,  не можуть бути прийняті до уваги,  так як спростовуються встановленими обставинами,  і зокрема поясненнями ОСОБА_3,  який керував зазначеним автомобілем в момент ДТП,
протоколом про адміністративне правопорушення,  листами приватного підприємця ОСОБА_4.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим,  вимоги матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержані.

Доводи,  приведені в апеляційних
скаргах,  не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,  яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Однак,  в
мотивувальній частині рішення суд посилається на те,  що на виниклі між сторонами правовідносини не
розповсюджуються положення Закону України „Про захист прав споживачів".
Зазначене положення слід виключити як помилкове.

Крім того,  з
ОСОБА_1 на користь держави стягнуто державне мито. Суд не звернув уваги,  що відповідно до положень статті 4 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про державне мито" від сплати державного мита
звільняються споживачі за позовами ,  що
пов"язані з позовами про порушення їх прав. Тому рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Керуючись
ст.ст.309, 315 ЦПК України,  апеляційний
суд, -

УХВАЛ И В:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення   Авдіївського міського суду від  30 липня 2007 року  в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
держави державне мито у розмірі 3930 грн. та 8, 50 грн. скасувати. В іншій
частині рішення залишити без зміни.

Ухвала
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.