Справа: 22ц- 3820 /2007 р.                                         Головуючий І
Категорія:    відшкодування шкоди                                                Сенаторов В.М
Доповідач-    КарімоваЛ.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду     Харківської області
в складі:

головуючого-   судді
Карімової Л.В.,

суддів                                                       Кірсанової
Л.І..

Табачної
Н.Г..

при
секретарі                                          Зелінській
І.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 -представника позивача
ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 31 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Державної судової адміністрації України про відшкодування матеріальної
шкоди,  завданої злочином,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2
працює суддею апеляційного суду Луганської області і є суб'єктом дії Закону
України „Про статус суддів".

У червні 2005
року ОСОБА_2 звернулася до суду  на
підставі вимог п.5  ст.  45 вказаного Закону та ч.1  ст.
1177 ЦК України з позовом до Державної судової адміністрації України про
стягнення за рахунок державного бюджету України матеріальних збитків у   сумі 11 467, 25 грн.,  спричинених їй 04.08.2003 р. у зв'язку з
викраденням належного їй майна,  що знаходилося
в її квартирі АДРЕСА_1 з проникненням до житла.

При цьому
посилалася на те,  що вчинення цього
злочину пов'язано зі здійсненням нею правосуддя,  а саме розглядом у травні-червні 2003 року
кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 Зазначала,  що при розгляді цієї кримінальної справи
присутні у залі судового засідання особи ( що були знайомі з підсудним)
висловлювали на її адресу погрози розправою.

Зазначала,  що за цим фактом крадіжки органами досудового
слідства 12.08.2003 р. була порушена кримінальна справа,  за якою вона визнана потерпілою. Постановою
слідчого від 21.11.2003 р. досудове слідство по справі зупинено на підставі
п.3  ст.
206 КПК України,  оскільки не було
можливості встановити особу,  що вчинила
злочин.

Подалі ОСОБА_2
уточнила свої позовні вимоги,  заявивши
їх до Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України та Державної судової адміністрації
України у сумі 12 467,  25 грн.. що
складається з вартості викраденого майна на суму 8992, 05 грн. та вартості
відновлювального ремонту вхідних дверей,
що були пошкоджені у зв'язку з проникненням злочинців до її квартири
(а.с.  98-100).

Представники
відповідачів заперечували проти задоволення позову,  посилаючись на відсутність причинного зв'язку
між спричиненням вказаної матеріальної шкоди ОСОБА_2 та здійснення нею
професійної діяльності судді. Крім того зазначали,  що Законом України „Про державний бюджет
України на 2006 рік" не передбачено коштів на відшкодування завданої внаслідок
злочину.

Рішенням
Київського районного суду м.  Харкова від
31 травня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю
вимог.

В апеляційній
скарзі представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_1
Просить скасувати це рішення районного суду та постановити нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків
суду обставинам справи,  застосування ним
норм матеріального та процесуального права.

Зазначає,  що прийняття доводів представника ДСА України
щодо відсутності причинного зв'язку між крадіжкою майна позивачки з її квартири
та здійснення нею професійної діяльності судді без достатніх доказів є
порушенням вимог  ст.  212 ЦПК України.

Вважає
також,  що судом порушені вимоги
матеріального закону щодо незалежності суддів в частині забезпечення недоторканості
їх майна,  відшкодування шкоди,  спричиненої пошкодженням цього майна.

Перевіривши
матеріали справи,  доводи апеляційної
скарги,  судова колегія вважає,  що скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Постановляючи
рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2,  суд першої інстанції виходив з того,  що позивачем не доведено факту здійснення
злочину щодо її майна особами,  які
висловлювали на адресу складу суду ( під головуванням ОСОБА_2) при розгляді
кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 погрози,  а також не доведено й тієї обставини,  що крадіжка майна сталася саме у зв'язку з
розглядом цієї кримінальної справи та засудженням підсудного.

Такий висновок
суду грунтується на матеріалах цивільної справи та вимогах закону.

Згідно  ст.  42 Закону України „Про статус суддів"
судді,  члени їх сімей та їх майно
перебувають під особливим захистом держави. Органи внутрішніх справ зобов'язані
вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки судді,  членів його сім'ї,  збереження їх майна,  якщо від судді надійде відповідна заява.

Статтею 45
Закону України ., Про статус суддів" передбачено,  що збитки,
заподіяні знищенням або пошкодженням майна судді у зв'язку з виконанням
відповідно о закону суддею службових обов'язків,  відшкодовуються державою у повному розмірі.
Виплата відповідних сум провадиться за рахунок державного бюджету.

Як
убачається з матеріалів справи постановою органу дізнання Ленінського РВ ЛДУ
УМВС України в Луганській області від 12.08.2003 р. порушена кримінальна справа
за ознаками ч.3  ст.  185 КК України за фактом крадіжки у ОСОБА_2
,  яка була визнана потерпілою у справі
(а.с.  4,
9).

Постановами
слідчого Ленінського РВ ЛДУ УМВС України в Луганській області від 10.10.2003 р.
та від 21.11.2003 р. провадження за вказаною кримінальною справою зупинено на
підставі п.3  ст.  206 КПК України (а.с.  10,
11).

Між тим
зазначені процесуальні документи не містять будь-яких посилань на те,  що вчинення злочину відбулося з метою
перешкоджання судді ОСОБА_2  при
здійсненні нею правосуддя у зв'язку з розглядом неї кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_3,  не містять ці документи й посилання на
порушення кримінальної справи за ознаками
ст.  176-2 КК України за заявою
потерпілої. Зазначені постанови органів досудового слідства ОСОБА_2 не
оскаржила у встановленому законом порядку.

Крім того
матеріали цивільної справи не містять фактичних даних,  які б свідчили про те,  що відповідно до  ст. . 16 Закону України „ Про державний
захист працівників суду і правоохоронних органів" на підставі усної чи
письмової заяви ОСОБА_2 чи інших осіб,
яки брали участь у розгляді кримінальної справи за обвинуваченням
ОСОБА_3,  судом або головою апеляційного
суду прийнята відповідна постанова про застосування заходів безпеки.

Тому посилання
апелянта на те,  що пояснення свідків
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 свідчать про наявність висловлень
погроз на адресу ОСОБА_2 при розгляді нею кримінальної справи,  та на те. що за фактом крадіжки майна
позивачки не проводилася службова перевірка ДСА України,  не можуть бути безумовною підставою для
задоволення позову ОСОБА_2 без урахувань вище зазначених обставин.

Судова колегія
вважає,   що судом першої інстанції
проведена оцінка наданих сторонами доказів у їх сукупності відповідно до
вимог   ст.    ст.
58-60,   212 ЦПК України,   і зроблений обґрунтований висновок про
те,   що позивачкою не наведено належних
конкретних доказів на підтвердження того факту,
що вчинення крадіжки її майна пов'язана зі здійсненням нею своїх
службових обов'язків,   тобто з
діяльності ОСОБА_2 як судді при розгляді нею вище вказаної кримінальної справи.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
і його висновки доводи апеляційної скарги не спростовують. Зазначене є
підставою відповідно до вимог   ст.   308 ЦПК України для відхилення апеляційної
скарги.

Керуючись   ст.
ст.   303. 304,   п.1 ч.1
ст.   307,     ст.
ст.   308,   313-315,
317,   319 ЦПК України,   судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Київського районного суду м.   Харкова
від 31 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення і може бути
оскаржена  у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
цією ухвалою законної сили.

Головуючий:
(підпис)