УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

16   серпня 2007 року                                                                                          м.  Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області в складі:

Краснощокової
Н.С. ,  Шевченко В.Ю.,  Осипчук О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання

заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом
недійсними,  за

касаційною
скаргою          ОСОБА_1                                                           на      рішення

Шевченківського
районного суду м.  Києва від 24 грудня
2004р. та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від 11 квітня  2005р.,

встановила:

У червні
2002р. ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту та
свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними.

Зазначав,  що ІНФОРМАЦІЯ_1р. померла його мати ОСОБА_3 .
Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він
дізнався про існування заповіту матері від 5.06.1996р. на ім'я відповідача.
Посилаючись на те,  що підпис у заповіті
виконано не матір'ю,  позивач на підставі  ст.  48
ЦК України просив
визнати заповіт та свідоцтво про право власності на 1/6 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 недійсними. Змінивши в подальшому вимоги позивач просив визнати
недійсними заповіт та свідоцтво про право власності на підставі  ст.  55
ЦК України,  оскільки в силу віку та хвороби мати не
розуміла значення своїх дій при підписанні заповіту.

Рішенням
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 24 грудня 2004р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду   м.  Києва від
11 квітня 2005р.    апеляційну

Справа
№33-ц- 1514 кс/ 2007р.                                                        Категорія
ЦП 19

Головуючий у
першій інстанції Мороз І.М.

Доповідач
Краснощокова Н.С.

скаргу ОСОБА_1
відхилено,   рішення Шевченківського  районного суду м.  Києва від 24 грудня 2004р. залишено без
зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати ухвалені у справі рішення та
направити справу на новий розгляд,
посилається на порушення судами вимог матеріального і процесуального
права.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги їх
висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судових рішень.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу  ОСОБА_1    відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 24 грудня 2004р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 11 квітня  2005р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.