Апеляційний  СУД  ЛУГАНСЬКОЇ
Справа -
№ 22ц-5626 /07                                   Голова
в 1 інстанції - Пеліх О.О.
Ухвала

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

29
листопада  2007 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в
складі:

голови-  Васюкової В.І.

суддів-
Медведєвої Л.П.,  ОробцовоїР.І.

за
участю секретаря- Супонєвої Н.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Луганську справу за апеляційною
скаргою Старобільськой міжрайонної державної податкової інспекції на рішення
Старобільського райсуду Луганської області від 16 серпня 2007 року за позовом
ОСОБА_1 до Старобільськой міжрайонної державної податкової інспекції у
Луганської області про витребування майна з чужого незаконного володіння

встановила:

В липні
в 2007 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. ,  посилаючись на те,  що 5 березня 2007 року між ним і товариством
з обмеженою відповідальністю "Інвістиційно-промислова компанія"
"Регіональний альянс" в особі директора ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу товару народного споживання. За умовами зазначеного договору
право власності на товар переходить на нього з дати підписання договору.

У свою чергу він
повинен був прийняти і сплатити вартість товару.

Найменування
одиниці виміру,  кількість і вартість
товару були зазначені у відповідних накладних що мали силу додаткових угод до
договору.

На
виконання умов договору від 05.03.2007 року було складено та підписано накладну
б/н від в 05.03.2007 р. на загальну суму 497321грн.22коп. в якій зазначені були
найменування одиниці виміру,  кількість
та вартість товару.

Відповідно
договору передача товару повинна відбутися на складі який розташований за
адресою АДРЕСА_1.

Склад,  де був розташований товар на умовах
оренди,  належав ТОВ
"Союзагро". На його вимогу передати
йому товар він отримав відмову від представника ТОВ
"Союзагро",  і вимога сплатити
ТОВ "Союзагро"за збереження товару. Не вирішивши виниклого між ними
спору    було прийнято рішення звернутися
до третейського суду при Асоціації "Бізнес і право"

Рішенням
третейського суду по справі №60/002-05/07 від 22.05.2007 року за ним визнано
право власності на відзначені в договорі товари.

Після
винесення рішення третейським судом йому стало відомо,  що належний йому товар був конфіскований співробітниками
Старобільськой міжрайонної державної податкової інспекції у Луганської області
як безгосподарний.

5.06.2007
року він звернувся до Старобільськой міжрайонної державної податкової інспекції
з проханням повернути належний йому товар,
але конкретної відповіді йому надано не було.

Посилаючись
на вказані обставини позивач просив витребувати у відповідача належний йому на
праві власності товар.

Рішенням
Старобільського райсуду Луганської
області від 16 серпня в 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено. Суд зобов'язав посадових осіб Старобільськой міжрайонной державної
податкової інспекції передати ОСОБА_1 товари народного споживання на суму
497321 грн. 88 коп.

Стягнув
із Старобільськой міжрайонной державної податкової інспекції у Луганської
області на користь ОСОБА_1 судовий сбір у розмірі 1700 грн. і витрати на
інформаційно-техничне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

У
апеляційної скарзі Старобільська міжрайонна державна податкова інспекція
просить рішення суду скасувати ту справу направити на новий розгляд,  посилаючись на те,  що при розгляді справи суд порушив норми
процесуального і матеріального права.

Заслуховуючи
доповідача,  дослідивши надані
докази,  вислухавши пояснення
представників сторін,  перевіривши
обгрунтованість та законність рішення суду першої інстанції,  обговоривши доводи апеляційної скарги,  судова колегія приходить до наступного.

Відповідно  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинне бути законним і обг­рунтованим.  Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із з законом.  Огрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1 суд виходив з того,  що він
є власником товару народного споживання,
який вказаний у позовної заяві позивача і що співробітниками
Старобільськой міжрайонной державної податкової інспекції спірні товари були
конфісковані без достатніх правових підстав,
і що відповідач протиправно утримує у себе спірні товари народного
споживання і перешкоджає позивачу у вільному володінні,  користуванні і розпорядженні своєю власністю.

Але до
такого висновку суд прийшов поспішно,  не
встановив фактичні правовідносини,  яки
виникли по справі між сторонами.

Так,  суд розглянув спір про витребування майна з
чужого незаконного володіння,
посилаючись на те,  що відповідач
протиправно утримує у себе спірні товари,
не звернув уваги,  на те,  що спірні товари були вилучені
співробітниками відділу податкової міліції при цьому суд не з'ясував,  у зв'язку з чим був вилучений товар
працівниками податкової міліції,  в межах
своєї компетенції діяли робітники
податкової міліції чи ні.

Ніхто
дії робітників Старобільськой міжрайонной державної податкової інспекції не
просив визнати протиправними.

Зобов'язав
посадових осіб Старобільськой міжрайонной державної податкової інспекції
передати ОСОБА_1 О.М.  товари,  суд послався на те,  що він є власником товару,  відповідно договору купівлі продажу від в 5.
03.2007 р. і накладної від в 05.03.2007 p. a також на
рішення третейського суду при Асоціації "Бізнес і право" від в
22.05.2007 р. №60/002-05/07 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Союзагро" про
визнання права власності на товари народного споживання і усунення перешкод в
розпорядженні. До такого висновку суд також дійшов поспішно,  не дав оцінки доказам по справі в їх
сукупності.

Суд
помилково послався,  як на безспірний
доказ придбання позивачем спірного майна у власність на наявність договору
купівлі-продажу від 5 березня 2007 року між позивачем,  як покупцем,
та ТОВ " ІПК " Регіональний альянс",  як продавцем,
що,  на думку суду,  не суперечить вимогам  ст.
328 ЦК України,  згідно якої право
власності може набуватися з правочинів,
що не заборонені Законом,
оскільки у справі оригінал такого договору та накладної відсутні,  з наявних копій не вбачається,  що вони відповідають оригіналу,  завірені самим позивачем,  ніякими іншими доказами наявність

такого
договору та відповідність йому копи
договору,  яка находиться у справі,  не підтверджено,  /а.с.
7-9/

Між тим,  в матеріалах справи є дані про те,  що
цій договір      ніколи не
заключався.. /а.с. 28-29, 33-36

Також
суд помилково дійшов висновку про те що позивач є

власником
спірного майна з огляду на те,  що  таке право власності позивача на спірне

майно
встановлено рішенням третейського суду при Асоціації "Бізнес і право"
від

22.05.2007
року №60/002-05/07 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Союзагро" про визнання

права
власності на товари народного споживання і усунення перешкод в розпорядженні.,

а
тому,  на думку суду,  у відповідності зі  ст. . 61 ч.3 ЦПК України ця обставина не
підлягає

доказуванню
при^розгляді цієї справи.

Дійсно ч.3  ст. 61 ЦПК України передбачає,  що обставини,
встановлені судовим рішенням у цивільній справі,  господарській,  або адміністративній справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається зі
змісту вказаної норми права,    рішення
третейського суду не входять до переліку судових рішень,  за наявності яких немає потреби доказувати
обставини,  встановлені ними.

Цей перелік
розширювальному тлумаченню не підлягає.

Крім того,  згідно Закону України " Про третейські
суди" рішення третейського суду є обов'язковим для осіб,  стосовно яких воно ухвалено,  та які були учасниками третейського спору при
розгляді справи.

Таким
чином,   у разі виникнення у подальшому
спору,  який розглядається у порядку
цивільного або іншого судочинства,    вже
між учасниками третейського розгляду та іншими особами,  які не були учасниками третейського
розгляду,  з приводу обставин,  встановлених рішенням третейського суду,   то   ці
обставини підлягають доказуванню на загальних підставах.

Як вбачається
з  вищевказаного рішення третейського
суду  відповідач по справі учасником
третейського розгляду при його ухваленні не був,  тому для нього це рішення не має обов'язкової
сили.

При таких
обставинах суду необхідно було залучити до участі по справі всіх зацікавлених
осіб,  у тому числі продавця,  якій вказаний в договорі.

По
суті,  розглянувши справу в порядку
цивільного судочинства,  та постановив
рішення про задоволення позову ОСОБА_1 ,
суд при вказаних вище обставинах,
вирішив питання про права та обов'язки осіб,  які не брали участь у справі,  порушив вимоги  ст.
311 ЦПК України.

Тому рішення
суду підлягає скасуванню,  з направленням
справи на новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307,  311, 314-315 ЦПК
України судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Луганської області

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Старобільськой міжрайонної державної податкової інспекції задовольнити.
Рішення Старобільського райсуду
Луганської області від 16 серпня 2007 року скасувати,  справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з дня проголошення,
але може бути оскаржена до

Верховного Суду України протягом двох місяців,  шляхом подачі скарги безпосередньо до

Верховного
Суду України.         ;