Справа
№ 22ц -6399   2007 рік
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 серпня 2007
року                            Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді   Пономарьової О.М.,

суддів                                       Бондаренко
Л.І., Бабенка П.М.,

при секретарі                           Артамоновій C.O.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку

цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства „Плазма" про визнання
недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію
ОСОБА_1., інформацію, розповсюджену приватним підприємством „Плазма" 31
жовтня 2003 року на рекламній конструкції по вул. Артема, 142, та стягнення
моральної шкоди у сумі 500 грн., -

встановив:

Представник
ОСОБА_1. - ОСОБА_2 та прокуратура Донецької області звернулися до Апеляційного
суду Донецької області з апеляційними скаргами на рішення Ворошиловського
районного суд м. Донецька від 19 червня 2007 року , яким відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємства „Плазма" (далі - ПП
„Плазма") про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність
та ділову репутацію ОСОБА_1., інформацію, розповсюджену приватним підприємством
„Плазма" 31 жовтня 2003 року на рекламній конструкції по вул. Артема, 142, та
стягнення моральної шкоди у сумі 500 грн..

В апеляційній
скарзі представник позивача ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції матеріалам
справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить
скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позивача.

В апеляційній
скарзі прокуратури Донецької області ставиться питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі, оскільки судом першої інстанції порушені норми
процесуального права і невірно застосовані норми матеріального права, зроблені
висновки, які не відповідають обставинам справи.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримала доводи
апеляційної скарги і просила її задовольнити, оскільки позивач довів, що саме
ПП „Плазма" є розповсюджувачем недостовірної інформації, яка оспорюється,
а тому повинен нести за це відповідальність.

Представник
прокуратури Донецької області Сільська О.З. просила задовольнити апеляційні
скарги з підстав, зазначених в них, скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки
розміщена інформація 31 жовтня 2003 року на рекламній конструкції по вул. Артема, 142 в м.
Донецьку є неправдивою та такою, що порочить честь, гідність та ділову
репутацію позивача, що було доведено в суді.

Представники
відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4.,ОСОБА_5., не
заперечуючи, що розміщена 31 жовтня 2003 року інформація на рекламній
конструкції по вул. Артема, 142 в м. Донецьку є образливою, неправдивою та
такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, не погодились
з доводами апеляційних скарг і просили їх відхилити та залишити рішення суду
першої інстанції без змін, оскільки ПП „Плазма" не є розповсюджувачем цієї
недостовірної інформації про позивача, а тому не повинно нести за це
відповідальність.

Суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того що позивач
не довів, що розповсюджувачем недостовірної інформації, яка була розміщена 31
жовтня 2003 року на консольній конструкції стаціонарної установки на вул. Артема, біля будинку №
142, що знаходиться в Київському районі м. Донецька, є саме ПП „Плазма",
оскільки відповідно до договору № 10 від 1 травня 2002 року, укладеному між ПП.
„Плазма" та ПП. „Ідеал" на строк до 31 серпня 2003 року, з 31 серпня
2003 року відповідач не користувався вказаною конструкцією для розміщення
реклами. Згідно з матеріалами кримінальної справи досудовим слідством не було
встановлено фізичну або юридичну особу, яка розповсюдила недостовірну
інформацію щодо позивача.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників позивача, прокуратури
Донецької області, представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає , що
апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції -
залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом
встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачОСОБА_1, будучи
народним депутатом України та лідером фракції „Наша Україна", 31 жовтня
2003 року прибув до м. Донецька з метою проведення партійного з'їзду.
Проїжджаючи вулицею Артема, біля будинку № 142, що знаходиться в Київському
районі м. Донецька, він побачив консольну конструкцію стаціонарної установки,
на якій був зображений чоловічий силует у військовій формі з його фотографією
та надписом „за чиssтоту нації!". На вказаній конструкції був зазначений
номер телефону відповідача. Оскільки позивач у договірних відносинах з ПП
„Плазма" щодо розповсюдження в будь-якій формі й будь-якими засобами
реклами щодо нього не перебував, а вказана реклама не відповідає дійсності, він
звернувся з позовом до відповідача і просив визнати цю інформацію недостовірною
та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію та стягнути з ПП
„Плазма", як розповсюджувача реклами, моральну шкоду у сумі 500 грн..

Суд правильно
виходив з того, що правовідносини між сторонами виникли у жовтні 2003 року і
повинні регулюватися чинним на той час Цивільним Кодексом України в редакції
1963 року.

Згідно із ч. 1
ст. 7 ЦК України
(1963 року) громадянин або організація вправі вимагати в судовому порядку
спростування відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво,
які порочать їх честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди їх
інтересам, якщо той, хто поширив такі відомості, не доведе, що вони
відповідають дійсності.

Відповідно до
положень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990
року № 7 „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,
гідності і ділової репутації громадян та організацій", відповідач повинен
довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача
покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його
порочать, особою, до якої пред'явлений позов. Проте позивач має право подати
докази невідповідності дійсності таких відомостей.

Таким чином, виходячи з аналізу законодавства, в
судовому порядку спростовуються відомості які: по-перше, порочать честь,
гідність чи ділову репутацію особи; по-друге, поширені відповідачем; по-третє,
не відповідають дійсності.

Згідно з
вимогами ст. 7,8 Закону України „Про рекламу" реклама не повинна містити
інформацію або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми,
нехтують правилами пристойності. У рекламі забороняється використовувати або
імітувати зображення Державного Герба України та вміщувати зображення фізичної
особи або використовувати її ім'я без згоди цієї особи.

В судовому
засіданні встановлено, що розміщена 31 жовтня 2003 року інформація на рекламній
конструкції по вул. Артема, 142 в м. Донецьку є порушенням вказаних вимог
закону, є образливою, такою, що не відповідає дійсності і порочить честь,
гідність та ділову репутацію позивача, і ці обставини визнаються відповідачем.
Проте відповідач спростовує доводи позивача, що саме він поширив оспорювану
інформацію, є розповсюджувачем цієї недостовірної інформації і повинен нести за
це відповідальність.

Відповідно до
ст. 27 ч.2 Закону України „Про рекламу" відповідальність за порушення
законодавства про рекламу несуть:

1)рекламодавці,
винні у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для
виробництва реклами та у замовленні розповсюдження реклами, забороненої
законом;

2)виробники
реклами, винні у порушенні прав третіх осіб, при виготовленні реклами;

3)
розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку
розповсюдження та розміщення реклами.

Відмовляючи в
задоволенні вимог позивача, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того,
що позивачем не надані переконливі докази тому, що інформацію на рекламній
конструкції по вул. Артема,
142 в м. Донецьку, розміщену 31 жовтня 2003 року, поширив відповідач.

В якості доказу
вини ПП „Плазма" позивач та апелянти посилаються на те, що на консольній
конструкції по вул. Артема,
142 був розміщений телефонний номер 337-00-00, який відповідно до листа
Донецької дирекції відкритого акціонерного товариства „Укртелеком"
належить ПП „Плазма".

Згідно з
вимогами Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1511 від 23 вересня 1998 року, яки діяли на час
виникнення правовідносин , спеціальні конструкції повинні маркуватися із
зазначенням на каркасі спеціальної конструкції найменування розповсюджувача
зовнішньої реклами, телефону, номера дозволу та терміну його дії. При цьому для
розміщення зазначеної інформації має бути відведено не менш як 0,3 відсотка
площі робочої поверхні спеціальної конструкції.

Судом першої
інстанції встановлено і це підтверджено в суді апеляційної інстанції, що дозвіл
на розміщення зовнішньої реклами за адресою м. Донецьк, вул. Артема, 142
видавався ПП „Ідеал" на підставі розпорядження Донецького міського голови
від 13 січня 2003 року № 25/2, де адреса вказаної конструкції зазначена
Київський район, вул. Артема(авіакаси).

1 травня 2002
року між ПП „Ідеал" та ПП „Плазма" укладений договір № 10, згідно з
яким ПП „Плазма" розміщувала рекламу на консольних конструкціях, належних
ПП „Ідеал", в тому числі і конструкції, розташованій по вул. Артема напроти будинку
142. Цей договір діяв до 31 серпня 2003 року. Згідно з додатком до вказаного
договору - специфікації № 32 від 31 серпня 2003 року ПП „Плазма" передала
ПП „Ідеал" рекламні конструкції, в тому числі і конструкцію, що
розташована по вул. Артема
напроти будинку 142 (адреса зазначена в специфікації вул. Артема, 140 (ОШ № 70). З
інформації Першого Українського міжнародного банку вбачається, що з поточного
рахунку ПП „Плазма" на поточний рахунок ПП „Ідеал" оплата за рекламні
послуги по розміщенню рекламних

матеріалів
відповідно до вищевказаного договору останній раз здійснювалась 10 вересня 2003
року.

За викладених
підстав висновок суду першої інстанції про те, що на 31 жовтня 2003 року ПП
„Плазма" не користувалась консольною конструкцією, де була розміщена
недостовірна інформація щодо позивача, відповідає встановленим по справі
обставинам, а доводи апеляційний скарг в цій частині спростовуються
вищенаведеними доказами.

Суд першої
інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що наявність на рекламній
конструкції номеру телефону відповідача не може вважатись переконливим доказом
того, що саме ПП „Плазма" було розповсюджувачем недостовірної інформації
щодо позивача.

Крім того, з
матеріалів кримінальної справи, порушеної за фактом виготовлення та
розповсюдження творів, що пропагують культ насильства і жорстокості, за
ознаками злочину, передбаченого ст. 300 ч.1 КК України, що досліджувались в
судовому засіданні вбачається, що на рекламних конструкціях, розташованих в
Ворошиловському районі м. Донецька в ніч з 30 на 31 жовтня 2003 року, розміщені
аналогічні сюжети, направлені приниження честі, гідності та ділової репутації
позивача. Але органами досудового слідства встановлено, що всі дії по
розміщенню цих рекламних сюжетів виконані невідомими особами без належного
дозволу та узгодження з керівництвом підприємств - власників рекламних
конструкцій.

Враховуючи
викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні
переконливі докази, що недостовірна інформація, яка порочить честь, гідність та
ділову репутацію позивача, поширена відповідачем .

Суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив
надані сторонами докази, яким дав належну правову оцінку.

Наведені в
апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття
рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд
визнає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального
права, тому на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційні скарги і
залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний
суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги
представника ОСОБА_1. - ОСОБА_2 та прокуратури Донецької області відхилити.

Рішення
Ворошиловського районного суд м. Донецька від 19 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили .