РІШЕННЯ

Іменем  України

28 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі: головуючого - судді Матюшенка І.В. суддів:
Малахової Н.М. ,  Жизневської А.В. при
секретарі судового засідання Кульчицькій І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 таОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду м.
Житомира від 24 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та за
зустрічним позовомОСОБА_3.  до
ОСОБА_5  ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору дарування та
визнання права власності на 1/2 частину квартири та за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5. про визнання
частково недійсним договору дарування та визнання права власності на 1/3
частину квартири,

встановила:

У
листопаді 2000 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом доОСОБА_3.
в якому,  посилаючись на
положення  ст.  48 Закону України „Про власність",  просив усунути перешкоди в користуванні
квартироюАДРЕСА_1шляхом виписки та виселення з квартириОСОБА_3.  з неповнолітньою донькою ОСОБА_4. Позовні вимоги
мотивував тим,  що спірна квартира є його
власністю згідно договору дарування від 21 вересня 2000 року,  проте відповідачка,  яка є колишнім членом сім'ї попереднього
власника,  перешкоджає йому в повній мірі
користуватися майном.

У
процесі розгляду справи ОСОБА_1.
неодноразово уточнював свої позовні вимоги і остаточно просив усунути перешкоди
в користуванні спірною квартирою шляхом виселення з неїОСОБА_3.  разом з неповнолітньою ОСОБА_4. По досягненню
ОСОБА_4 повноліття,  судом притягнуто її до участі у справі в
якості відповідача за первісним позовом.

21
лютого 2001 рокуОСОБА_3.  звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5.
та ОСОБА_1 в якому
просила визнати за нею право власності на спірну квартиру з підстав,  передбачених
ст.  25 КЗпШ України,  та визнати частково,  в 1/2 частині,  недійсним договір дарування спірної
квартири,  укладений 21 вересня 2000 року
між ОСОБА_5. та ОСОБА_1 з підстав,

передбачених  ст.  57 ЦК України. На
обґрунтування позову зазначала,  що спірна квартира була придбана нею та
колишнім чоловіком -ОСОБА_5
за договором міни однокімнатної квартири АДРЕСА_2,  що належала ОСОБА_5 на праві
власності,  на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 При проведенні обміну квартир колишнім власникам спірної квартири була
проведена доплата в сумі,  еквівалентній
4000 доларів США і ці
кошти належали до спільного бюджету їх сім'ї. Крім того,  за позичені гроші нею особисто було зроблено
капітальний ремонт в квартирі,  що
призвело до суттєвого збільшення вартості квартири. Вважає,  що при оформлені договору міни відповідач
ОСОБА_5. вніс неправдиві відомості до змісту договору,  а саме щодо проведення міни без доплати,  чим ввів її в оману.

5 грудня
2006 року до суду з позовом до ОСОБА_1
та ОСОБА_5. про
визнання частково,  в 1/3 частині,  недійсним договору дарування
квартириАДРЕСА_1та визнання за нею права власності на 1/3 частину вказаної квартири
звернулася ОСОБА_6. На обґрунтування позовних вимог зазначала,  що оскільки спірна квартира була придбана
ОСОБА_5. за
договором міни на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2,  яку вона 13 жовтня 1993 року подарувала
ОСОБА_5,  і вона зареєстрована у спірній
квартирі,  то,  відповідно,
є її співвласником.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім
рішенням Корольовського районного суду м.
Житомира від 24 вересня 2007 року відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 та задоволено зустрічний позовОСОБА_3. .

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1.,  посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови у задоволенні його позову і в частині задоволення
позовних вимогОСОБА_3.  та ухвалити нове
рішення,  яким задовольнити його позовні
вимоги та відмовити в задоволенні позовуОСОБА_3.

ОСОБА_6
подала апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на неправильну оцінку судом доказів та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у
задоволенні її позову та ухвалити в цій частині нове про задоволення позовних
вимог. Апелянт зазначає,  що суд
безпідставно не взяв до уваги ту обставину,
що спірна квартира була набута за договором міни на квартиру,  яка раніше належала їй і у 1993 році була
подарована нею сину - ОСОБА_5
Крім того,  на думку апелянта,  судом не враховано,  що вона фактично залишилася без житла.

Апеляційна  скарга
ОСОБА_6.   не  підлягає
до  задоволення,    а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до
задоволення з таких підстав. Встановлено,
що квартира АДРЕСА_1була придбана ОСОБА_5. за договором міни від 5 грудня 1995 року (а.с. 50).

Вказана квартира
була обміняна на належну йому ж за договором дарування від 13 жовтня 1993 року
квартиру АДРЕСА_2. Вказаний договір було укладено ОСОБА_5. під час
перебування у шлюбі зОСОБА_3.  Відповідно
до п.3 цього договору обмін проводився без доплати.

ПоясненняОСОБА_3,  ОСОБА_4 та покази свідків ОСОБА_7.  та ОСОБА_8.
про те,  що при укладенні договору
міни квартир сім'я ОСОБА_2 доплачувала попереднім власникам спірної квартири
4000 доларів США не приймаються
до уваги апеляційним судом,  оскільки
вони спростовуються поясненнями ОСОБА_1,  ОСОБА_6 та ОСОБА_5.,  допитаного в порядку окремого доручення,  та об'єктивно-змістом п.3 договору міни від 5
грудня 1995 року,  який ніким не
оспорений. СамаОСОБА_3.  пояснила
суду,  що спірна квартира була в дуже
занедбаному стані і потребувала капітального ремонту. З'ясувати чи мала місце
доплата за спірну квартиру колишнім її власникам у останніх неможливо у зв'язку
зі смертю ОСОБА_9 (а.с. 187) та виїздом до НімеччиниОСОБА_10 таОСОБА_11. (з
пояснень позивачкиОСОБА_3). Крім того,
пред'явленняОСОБА_3.  позову до
ОСОБА_5. про
визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири з підстав,  передбачених
ст.  25 КЗпШС України,  свідчить про визнання нею права власності на
спірну квартиру за відповідачем.

Згідно
положень  ст.  25 КЗпШС України,  що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин,  якщо майно,  що було власністю одного з подружжя,  за час шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових,  або
грошових затрат другого з подружжя або їх обох,
воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Як
вбачається з висновку експерта № 1978 від 30 вересня 2001 року (а.с. 123-124)
ремонтні роботи,  що були проведені у
спірній квартирі,  крім встановлення двох
ґрат на вікнах,  не відносяться до
матеріаломістких та багато коштовних робіт і складають 3-5 % від вартості усієї
квартири. Крім того,  допитаний в порядку
окремого доручення відповідач ОСОБА_5.,
пояснив,  що перед від'їздом до
Російської Федерації залишив позивачці ОСОБА_5. кошти в сумі 3500 доларів США
на утримання доньки та на ремонт спірної квартири. Наявність валютних коштів у
ОСОБА_5. підтверджується
довідкою ВАТ „Находкінська база активного морського рибальства" (а.с.
128). А вище вказаний висновок експерта щодо вартості ремонтних робіт,  не спростованийОСОБА_3.  належними доказами,  клопотання про призначення
будівельно-технічної та товарознавчої експертиз апеляційному суду заявлено не
було. Судом не приймаються до уваги поясненняОСОБА_3.  щодо проведення нею ремонтних робіт за
позичені у знайомих кошти,  оскільки такі
її пояснення не підтверджені письмовими угодами про укладення договорів
позики,  як того вимагає  ст.
375 ЦК України 1963 року (діяла на момент спірних правовідносин).
Наявність у газеті оголошення про обмін трикімнатної квартири на дві
однокімнатні (а.с. 134) не є свідченням того,
що ОСОБА_5. визнавалося право власності заОСОБА_3.  на спірну

квартиру,  оскільки
зі змісту самого оголошення не вбачається,
що обміну підлягає саме спірна квартира.

За таких
обставин,  коли позовні
вимогиОСОБА_3.  про визнання за нею права
власності на 1/2 частину спірної квартири є безпідставними,  у суду першої інстанції не було підстав до їх
задоволення.

Безпідставним
є і позовОСОБА_3.  про визнання
частково,  в 1/2 частині,  недійсним договору дарування спірної квартири
від 21 вересня 2000 року,  оскільки
позивачка не була співвласником квартири АДРЕСА_1

А
відтак,  рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимогОСОБА_3.
підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Відповідно
до положень  ст.  48 Закону України „Про власність",  що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин,  та чинної  ст.
391 ЦК України
власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки
відповідачіОСОБА_3.  та ОСОБА_4,  проживаючи у спірній квартирі і оспорюючи
право власності на неї ОСОБА_1,  перешкоджають останньому у користуванні власністю
(квартирою),  а їх право на проживання в
квартирі АДРЕСА_1як членів сім'ї колишнього власника (ОСОБА_5.) цієї квартири є
похідним від власника і з припиненням для власника права власності на жиле
приміщення вони також втрачають право користування цим приміщенням,  позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні спірною квартирою шляхом виселення з неї відповідачів підлягають
задоволенню.

Враховуючи
вище викладене,  рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в
цій частині нового рішення про задоволення позову.

Рішення
суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 щодо
визнання за нею права власності на 1/3 частину спірної квартири та визнання
частково недійсним договору дарування від 21 вересня 2000 року постановлене з
додержанням норм матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 визнаються
колегією суддів безпідставними,  оскільки
апелянтом,  ні суду першої
інстанції,  ні апеляційному суду не
надано жодного переконливого доказу щодо наявності у неї підстав набуття права
власності на квартиру АДРЕСА_1

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313,  314,
316 ЦПК України,  колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргуОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 24 вересня 2007 року в частині визнання заОСОБА_3 права
власності на 1/2 частину квартириАДРЕСА_1
визнання частково недійсним договору дарування квартири від 21.09.2000
року,

який  укладений між
ОСОБА_12  яка діяла в інтересах
ОСОБА_5  таОСОБА_14 в частині дарування
1/2 частини квартири АДРЕСА_1скасувати,
ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 24 вересня 2007 року в частині відмови ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом виселення скасувати,  ухваливши нове рішення про задоволення
позову. Усунути перешкоди в користуванніОСОБА_14 квартирою АДРЕСА_1шляхом
виселення з вказаної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без надання іншого житлового
приміщення.

У решті рішення
залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Справа №
22ц/ 2602                                           Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Котік Т.С.

Категорія
29        Суддя-доповідач Матюшенко І.В.