Справа №22Ц-2915/2007р.                                      Головуючий
у 1 інстанції Линник
01,11,18                                                     Доповідач
у 2 інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого   Приходька К.П.,

суддів     Данілова О.М., Олійника В.І.,

при
секретарі  Зозулі Н.С.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення заочне Ірпінського міського суду Київської області
від 14 травня 2007 року по цивільній справі за позовною заявою Державного
підприємства обслуговування повітряного руху України про розірвання договору
позики від 06 грудня 2002 року та стягнення боргу за договором позики,

встановила:

у
березні 2007 року позивач звернувся до суду із позовом обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 06 грудня 2002 року між ним та відповідачем, як працівником
підприємства, було укладено договір за №26-26а про надання цільової
безпроцентної поворотної позики на придбання житла, згідно якого відповідачу
було надано позику в розмірі 55 000 гривень.

Починаючи
з 01 січня 2003 року по травень 2006 року, за заявою відповідача з його
заробітної плати на погашення цільової позики було стягнуто 18 778 гривень.
Після звільнення відповідача 26 травня 2006 року з роботи останній припинив
повертати позику.

Позивач,
посилаючись на п.3.1. зазначеного вище договору, просив суд стягнути з
відповідача на його користь 36 222 гривень основного боргу, 362,22 гривень
витрат на сплату судового збору та 30,00 гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У квітні
2007 року позивач доповнив свої вимоги і просив суд просив розірвати договір
від 06 грудня 2002 за №26-26а про надання цільової безпроцентної поворотної
позики на придбання житла, укладений між ним та відповідачем.

Заочним рішення
суду від 14 травня 2007 року позовна заява задоволена, розірваний договір від

6
грудня 2002 року за №26-26а про надання цільової
безпроцентної поворотної позики на придбання житла укладеному між позивачем та
відповідачем, стягнено з відповідача на користь позивача 36 222 гривень боргу,
судові витрати по справі в сумі 409,22 гривень.

7
червня 2007 року відповідачем подана до суду першої
інстанції заяву про перегляд заочного рішення від 14 травня 2007 року. Ухвалою
Ірпінського міського суду від 26 червня 2007 року заява відповідача про
перегляд заочного рішення залишена без розгляду.

Відповідачем
подана апеляційна скарга на рішення суду в якій він просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно з'ясував
обставини справи та порушив норми матеріального права.

Колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено, що 06 грудня 2002 року мі сторонами було укладено договір за
№26-26а про надання цільової безпроцентної поворотної позики на придбання житла
відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання видати відповідачу 55 000
гривень протягом 30 календарних днів після підписання сторонами договору, а
останній зобов'язався повернути ці кошти в строк до 31 грудня 2012 року згідно
з графіком погашення позики. На виконання цього договору відповідачу 10 грудня
2002 року позивачем було надано грошові кошти в розмірі 55 000 гривень.

Для
погашення наданої цільової допомоги відповідач звернувся до головного
бухгалтера позивача з проханням утримувати з його зарплати щомісячно суми,
починаючи з 01 січня 2003 року відповідно графіка погашення позики. Починаючи з
січня 2003 року по травень 2006 року, із заробітної плати відповідача на
погашення цільової позики було стягнуто 18 778 гривень.

За
наказом від 26 травня 2006 року відповідача було звільнено з роботи за
систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на
нього трудовим договором га Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Після
звільнення відповідача з роботи останній припинив повертати цільову позику, а
тому на день розгляду справи в нього виникла заборгованість перед відповідачем
більш як за 4 місяці, яка становить 36 222 гривень.

Згідно з
п.3.1 договору за №26-26а передбачена можливість дострокового розірвання цього
договору в тому числі у випадку утворення непогашеної заборгованості більш як
за 4 місяці або в разі звільнення працівника з підприємства.

На
момент укладення договору №26-26а відносини між сторонами упорядковувалися ЦК УРСР (в редакції 1963
року) і тому судом першої інстанції правильно застосовані норми ЦК України,
оскільки відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до
договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після
набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього
Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів
окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Відповідно
до ч.1 ст.1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Між сторонами
по справі 06 грудня 2002 року було укладено договір позики, по істошим умовам
якого сторони дійшли згоди.

Як
передбачено ч.1 та 3 ст.1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі
або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Позика
вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених
родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його
банківський рахунок.

Судом
першої інстанції на підставі поданих доказів встановлено, що відповідач не
повернув в повній мірі суму позики позивачу.

Як
зазначено в ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з
ч.1 ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідача
26 травня 2006 року було звільнено з роботи і в нього утворилася заборгованість
з повернення позики більше 4 місяців. Суд першої інстанції правильно дійшов
висновку про те, що є підстави, передбачені п.3.1. договору №26-26а, для
дострокового розірвання цього договору, з таким висновком суду першої інстанції
погоджується колегія суддів судової палати.

У
зв'язку з розірванням договору №26-26а з відповідача необхідно стягнути на
користь позивача решту частину позики, отриманої ним за цим договором і не
поверненої позивачу, в розмірі 36 222 гривень.

Посилання
скаржника на те, що суд першої інстанції неправильно з'ясував обставини справи
та неправильно застосував норми матеріального права не приймаються судом до
уваги оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

Колегія
суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування не має.

На підставі
наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України колегія,

ухвалила:

апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 на заочне  рішення
Іртиського міського суду Київської області від 26 червня 2007 року
відхилити, рішення залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може
бути  оскаржена  в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.