РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-1323-1/07

11 липня
2007 року                                                                    м.  Київ

Святошинський
районний суд м.  Києва

у
складі: головуючого судді        Кирилюк
Г.М.

при
секретарі                               Обухівському
О.В.

з участю
позивача                       ОСОБА_1

представника
позивача              ОСОБА_2

відповідача                                  ОСОБА_3

представника
відповідача          ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,  третя особа: Дванадцята Київська державна
нотаріальна контора про визнання частково недійсними свідоцтва про право
власності,  заповіту та свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,  визнання
права власності на 1/2 частину квартири,
-

встановив:

Позивач
ОСОБА_1  в березні 2007 року звернувся до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_5 ,  в якому просить визнати
за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визначити порядок
користування вказаним жилим приміщенням.

Посилається
на ті підстави,  що перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 15.09.1964 р. по 6.08.1996 р. В період
шлюбу,  станом на жовтень 1986 p.,
він разом з дружиною сплатив пайовий внесок в розмірі
4424, 20 крб. за 2-х кімнатну кооперативну квартиру в ЖБК «Будівельник-3»,  що розташована в АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 померла. Оскільки квартира придбана за спільні кошти подружжя,  просить позов задовольнити.

21.05.2007
р. ОСОБА_1  свої позовні вимоги доповнив
та уточнив коло відповідачів. Просить визнати частково недійсними заповіт на
користь ОСОБА_3,  свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_6 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на
квартиру АДРЕСА_1. Виключив з кола відповідачів ОСОБА_5 В позові зазначив,  що тільки в травні 2007 року йому стало
відомо про приватизацію спірної кварти колишньою дружиною ОСОБА_6 на своє ім'я,  наявність заповіту на ім'я ОСОБА_3,  та отримання останнім свідоцтва про право
власності на неї після смерті матері.

Вважає,  що ОСОБА_6 мала право на відчуження тільки
тієї частини спірної квартири,  що
належала їй на праві спільної сумісної власності.

Оскільки
він тільки в судовому засіданні дізнався про порушення свого права власності на
1/2 частину квартири,  до цього часу несе
витрати по сплаті комунальних послуг,
зареєстрований в спірній квартирі,
а тому вважає,  що не пропустив
строк позовної давності по заявленим вимогам.

В
судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали з
урахуванням змін та уточнень. Позивач звернувся до суду з заявою про залишення
його вимог в частині визначення порядку користування спірною квартирою,  яка судом була задоволена.

Позивач
пояснив,  що проживав в спірній квартирі
постійно разом з сином та дружиною до розірвання шлюбу в 1996 році. Після
розлучення він став проживати окремо,
проте залишився бути зареєстрованим в ній та несе витрати по її
утриманню. Починаючи з 1996 р. йому було видано окрему розрахункову книжку по
оплаті за обслуговування домоволодіння,
комунальних послуг тощо,  по якій
він і сплачував кошти окремо від інших мешканців квартири. Заперечує отримання
компенсації від ОСОБА_6 в розмірі своєї частки паєнагромадження.

Відповідач
та його представник проти позову заперечують з тих підстав,  що спірна квартира належала ОСОБА_6 на праві
приватної власності,  що підтверджується
свідоцтвом про право власності від 04 березня 2002 року. З моменту розірвання
шлюбу,  тобто з 06.08.1996 p.,
ОСОБА_1  не заявляв
вимоги щодо поділу спільного сумісного майна,
оскільки воно було добровільно поділено і він отримав від дружини
компенсацію в розмірі своєї частки. У зв'язку з цим позивач звільнив квартиру і
з того часу не проживав у ній. Крім цього,
по заявленим вимогам позивачем пропущено строк позовної давності.

Представник
Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не
з'явився,  просить розглядати справу у
його відсутність.

Суд,  заслухавши пояснення сторін та їх представників,  дослідивши матеріали справи,  дійшов висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом
встановлено,  що позивачем ОСОБА_1  разом з дружиною ОСОБА_6,  01.10.1986 р. було сплачено пайовий внесок за
квартиру АДРЕСА_1 в повному обсязі (а.с. 10).

11.11.1971 p.,  ОСОБА_6,  на сім'ю з трьох осіб,  було видано ордер №Г-167756 на право зайняття
вищевказаної квартири,  яка складається з
двох жилих кімнат,  житловою площею 27, 9
кв.м.  (а.с. 11).

У
відповідності до  ст.  22 КпШС України та  ст.  16
Закону України «Про власність»,  що були
чинними на час виникнення цивільних відносин,
майно,  нажите подружжям за час
шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права
володіння,  користування і розпорядження
цим майном.  Згідно ч. 1  ст.  15
цього Закону,  член житлового
кооперативу,  який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру,  надану йому
в користування,  набуває права власності
на це майно.

Таким
чином,  після сплати пайового внеску в
ЖБК « Будівельник-3»,  ОСОБА_1  та ОСОБА_6,
набули права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Судом
встановлено,  що 06.08.1996 р. шлюб між
ОСОБА_1  та ОСОБА_6 було розірвано
(а.с.  7).

4.03.2002
р. ОСОБА_6 отримала на своє ім'я свідоцтво про право власності на спірну
квартиру (а.с. ЗЗ).

08.08.2006
р. ОСОБА_6 зробила розпорядження,  яким
заповіла ОСОБА_3 все своє рухоме та нерухоме майно,  де б воно не було і з чого б воно не
складалось,  і взагалі те,  що їй буде належати на день смерті і на що
вона за законом матиме право (а.с. 61).

2006
р. ОСОБА_6 померла (а.с. 30).

2007
р. ОСОБА_3 успадкував після смерті матері квартиру
АДРЕСА_1,  про що йому було видано
свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 66).

Відповідно до  ст.  261 ЦК
України,  перебіг позовної давності

починається        від дня,  коли особа довідалася або могла довідатися
про

порушення
свого права або про особу,  яка його
порушила.

Судом
встановлено,  що позивач з 1971 р.
зареєстрований проживаючим в спірній квартирі та несе витрати по її утриманню.
Про порушення свого права власника позивач дізнався лише в квітні 2007 p.,
під час розгляду даної справи в суді,  а тому відсутні підстави для відмови у
задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Оскільки
відповідачем не надано суду доказів на підтвердження отримання позивачем
компенсації його частки в праві спільної сумісної власності подружжя ,  суд вважає доведеними та такими що підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині визнання за позивачем права на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1.

Оскільки
право позивача на частку в праві власності на спірну квартиру було
порушене,  свідоцтво про право
власності,  видане Головним управлінням
житлового забезпечення від 29 січня 2002 року на ім'я ОСОБА_6  та свідоцтво про право на спадщину,     за заповітом  від

18.04.2007 р.,  посвідчене державним
нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори на ім'я
ОСОБА_3,  підлягають визнанню частково
недійсними.

Разом з
тим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання заповіту
ОСОБА_6 від 08.08.2006 р. частково недійсним,
оскільки вказаним заповітом право позивача на його частку в праві
спільної сумісної власності саме на квартиру АДРЕСА_1 не порушене.

У
відповідності до  ст.  88 ЦПК України з відповідача на користь позивача
підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1700
грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляд у справи в сумі
ЗО грн.,  а всього на загальну суму 1730
грн..

Враховуючи
вищевикладене,  керуючись  ст. 22,
28 КпШС України в редакції 1969 року,
ст.  256,  257,
ч.1  ст.  261,
ст. 392 ЦК України,   ст.
ст.  10, 57,  60,
88,  209,  213,
215 ЦПК України,  суд, -

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Визнати
частково недійсними свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1,  видане Головним управлінням житлового
забезпечення 29 січня 2002 року на ім'я ОСОБА_6.

Визнати
частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.04.2007 p.,
посвідчене державним нотаріусом Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_3.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних
вимог - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі
1700 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляд у справи в
сумі ЗО грн.,  а всього на загальну суму
1730 грн.

. Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: