Справа № 22ц-1785/2007                                        Головуючий
у першій інстанції -
Категорія - цивільна  Доповідач -
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2007
року                                                                                         м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі:

головуючого -
судді    Позігуна М.І.

суддів                                  Шевченка В.М.,
ІшуткоВ.М.,

при
секретарі                      Рачовій
І.І.

з участю                   - ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2,

та
адвоката-ОСОБА_3, ОСОБА_4 її представника адвоката -

ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 27 вересня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Куликівської селищної ради про
визнання права власності на будинок з надвірними будівлями,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_1 і
просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивувала тим, що її мати
ОСОБА_6 проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 в
будинку з надвірними будівлями, які на праві власності зареєстровані за
відповідачем. 01 квітня 1982 року ОСОБА_6в Куликівській державній нотаріальній
конторі склала заповіт на ім"я позивачки. Будинок з надвірними спорудами
був збудований матір"ю позивачки та відповідачем при сумісному житті, в
будівництво якого ОСОБА_6вклала як власні кошти, так і власну

працю.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6померла. Після смерті своєї матері позивачка надавала
допомогу відповідачу по господарству. Відповідач має намір продати цей будинок
з надвірними спорудами. За заповітом ОСОБА_4 є спадкоємицею на належну частину
майна матері. Відповідач відмовляється сплатити позивачці гроші, еквівалентні
її частині спадщини.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 збільшила свої
позовні вимоги і просила визнати частково недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1, видане 15 лютого 2007 року
виконкомом Куликівської селищної ради власнику ОСОБА_1, частка 1/1 на підставі
рішення виконавчого комітету Куликівської селищної ради від 26 грудня 2006 року
та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_4
задоволені; визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на
нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1, видане 15 лютого 2007 року виконкомом
Куликівської селищної ради власнику ОСОБА_1; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено, що в 1979 році
збудовано житловий будинок по АДРЕСА_1, також сарай. Це встановлено на підставі
записів господарської книги при селищній раді. Згідно копії домової книжки
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були прописані за вказаною адресою з жовтня 1979 року. З
копії заповіту від 01 квітня 1982 року, посвідченого державним нотаріусом і з
дублікату заповіту, який має силу оригінала від 02 лютого 2007 року вбачається,
що ОСОБА_6 все своє майно заповідає ОСОБА_4 З листа завідувача державним
нотаріальним архівом Чернігівської області вбачається, що за заявою ОСОБА_4
заведена спадкова справа за 1983 рік у зв"язку зі смертю ОСОБА_6А
відповідно до ксерокопії алфавітної книги спадкових справ та книги обліку та
реєстрації спадкових справ вбачається, що в квітні 1983 року ОСОБА_4 звернулася
із заявою № 39 до Куликівської державної нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6, про що була заведена спадкова справа, але
відмітки в даних в книгах про видачу свідоцтва про право на спадщину відсутні.

Із свідоцтва про право на нерухоме майно вбачається, що власником 1/1
частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету
Куликівської селищної ради.

На думку суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не
надав доказів, що на час прийняття спадщини згідно заповіту мав право на
обов"язкову частку у спадщині.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої інстанції і залишиги право власності
на будинок з надвірними будівлями за ним. Свої вимоги мотивує тим, що спірний
будинок він почав будувати після того як прийшов з армії і ще до одруження з
ОСОБА_6 особисто проводилася закупівля матеріалу на цей будинок та розпочато
будівництво. Під час спільного життя з матір"ю позивачки відповідач
самостійно проводив добудову спірного будинку і тільки після того як тяжко
захворіла дружина остаточно закінчив будувати спірний будинок. Апелянт
зазначає, що про існування заповіту він взагалі не знав і після смерті ОСОБА_6
її дочка про існування заповіту нічого не сказала і на спірний будинок не
претендувала, оскільки він ніякої цінності не представляв. В основу свого
рішення суд першої інстанції поклав такі доводи, що спірний будинок збудований
відповідачем під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 тому він є спільною сумісною
власністю. Також апелянт наголошує, що спадкова справа № 37 за 1983 рік в Куликівській
нотаріальній конторі та в Державному нотаріальному архіві в Чернігівській
області відсутня, що ставить під сумнів законність видачі дублікату заповіту та
взагалі його існування. Приймаючи рішення про визнання права власності на 1/2
будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, суд не
врахував показів наданих апелянтом свідків, які зазаначили, що будинок був
збудований відповідачем до 1979 року, тобто до одруження з ОСОБА_6, не було
задоволене клопотання про залучення до розгляду суду оригіналів документів,
згідно яких видавався дублікат заповіту. На думку апелянта, судом неповністю
з"ясовані та доведені обставини, що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга
підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 1
квітня 1982р., ОСОБА_6, яка проживала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем-
ОСОБА_1, та
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, у письмовій формі посвідчила нотаріально у Куликівській
державній нотаріальній конторі заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно
не було, із чого не складалось своїй дочці ОСОБА_4, (а.с.9.10,11, 56,58). В
передбачений ст. 549 ЦК
( в редакції 1969р.) після відкриття спадщини шестимісячний строк -
27.04.1983р., ОСОБА_4, звернулась із заявою про прийняття спадщини. Однак
правовстановлюючого документу - свідотцтва про право на спадщину позивачка не
отримала.

Під час шлюбу що був зареєстрований 27.11.1959р., між
ОСОБА_1, та
ОСОБА_6, матір"ю позивачки ними був збудований будинок АДРЕСА_1 і в якому
обоє були 19 жовтня 1979р. зареєстрованими. Відповідно до чинного на час
складання заповіту-ст.22 КпШС України ( в редакції 1963р.) майно, нажите
подружжям за час шлюбу,  є його спільною
сумісною власністю і частки в такому майці

подружжя
є рівними. Доводи апеляційної скарги, що будинок АДРЕСА_1не є спільною сумісною
власністю, є безпідставними. Надані відповідачем докази суд дослідив, дав їм
належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для
підтвердження заперечень останнього, що спірний житловий будинок з надвірними
будівлями був збудований ним до шлюбу із матір"ю позивачки, і тому остання
не вправі ставити питання про визнання за нею права на спадкування 1/2 частини
в зазначеному будинку та визнання за нею права власності на цю частину
-відсутні.

Висновок суду про те, що вимоги ОСОБА_4, підлягають задоволенню,
підтверджені наявними в матеріалах справи доказами й обґрунтовані згідно із ст.
212ЦПК

По суті справи встановлено, що ОСОБА_6, мати позивачки,
визначила юридичну долю належної їй в спільній сумісній власності домоволодіння
частини спірного будинку № 17-6 призначивши спадкоємцем такої шляхом складання
заповіту - ОСОБА_4

Твердження апелянта та його представників про те, що
взагалі вони мають сумніви щодо самого існування зазначеного заповіту, оскільки
відсутній оригінал такого не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Тому що, як вбачається з матеріалів справи, Державним
нотаріальним архівом Чернігівської області відповідно до ст. 53 Закону „ Про
нотаріат" та п.22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від
03.03.2004р., видано дублікат заповіту, який містить весь текст розпорядження
заповідача ОСОБА_6, і він має силу оригіналу і повністю відображає зміст
втраченого ОСОБА_4, заповіту ( ас.91-93,115). Крім того, зазначений юридичний
правочин, зроблений ОСОБА_6,
у встановленому законом порядку, про своє майно на випадок своєї смерті є
правомірним, відповідно до правил ст.204 ЦК,
його недійсність ні законом, ні судом не встановлена.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про те, що шляхом складання 1 квітня 1982р. заповіту
ОСОБА_6розпорядилася належною їй 1/2 частиною спірного будинку, передавши права
на зазначене майно своїй дочці-ОСОБА_4, в якої правомірно виникло право
власності на зазначену частину будинку, яке є похідним від майнових прав її
матері. Виходячи з наведеного суд правильно визнав частково недійсним свідоцтво
про право власності на будинок АДРЕСА_1, яке видане 15.02.2007р., виконавчим
комітетом Куликівської селищної ради ОСОБА_1

Наведені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність,
висновків суду обставинам справи не знайшли свого підтвердження в апеляційній
інстанції, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права, підстав для задоволення апеляційної
скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 27 вересня
2007 року-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.