Справа № 22-5994 Головуючий у 1 інстанції Груіцька Л.О.
Категорія 38 Доповідач Санікова О.С
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2007 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Курило В.П.

суддів Санікової О.С., Шамрило Л.Г.

при секретарі Степаненко В.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2007 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження у розмірі 1/4 частки доходів ОСОБА_2, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2007 року і до повнолітття його дочки ОСОБА_3 тобто до 12 січня 2011 року. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав у відношенні його дочки ОСОБА_3 1993 року народження відмовлено.

В обгрунтування апеляційної скарги позивачка посилається на порушення судом ст.ст. 60, 212, 213 ЦПК України і, зокрема на те, що відповідач не довів ті обставини, на які він посилався, а саме те, що його дочка приходила до нього, він давав їй гроші, до квітня 2007 року він щомісяця давав гроші на утримання дочки, приходив до школи; судом не прийняті до уваги висновки органа опіки та піклування, а також вимоги ст. 150 СК України; судом не прийняті її доводи про те, що відповідач у 1995 році був засуджений Краматорським міським судом Донецької області за ст. 94 КК України до 13 років позбавлення волі, коли його дочці не було і двох років, тому вона його не знає; після звільнення з місць позбавлення волі долею дочки не цікавився.

У судовому засіданні апеляційного суду позивачка і її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, щб відповідач є батьком ОСОБА_2 1993 року народження, а її матір'ю є ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4. померла. Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради від 18 жовтня 2006 року опікуном ОСОБА_3визнана ОСОБА_1. Неповнолітня ОСОБА_3зареєстрована і проживає разом з ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2працює у ТОВ „ЮМВОСА"; за місцем роботи характеризується позитивно; проживає разом із своїм батьком ОСОБА_5, 1930 року народження.

До звернення позивачки з позовом до суду відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання своєї дочки, але після її звернення до суду він перестав сплачувати аліменти, тому суд дійшов висновку про стягнення аліментів з відповідача на утримання його дитини у примусовому порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, позивачка посилалась на те, що батько дитини ОСОБА_2вихованням, навчанням та утриманням своєї доньки не займається, її долею, життям та здоров'ям не цікавиться, матеріальної підтримки не надає, дитину не відвідує і таким чином фактично втратив з нею родинний зв'язок.

Відмовляючи позивачці у задоволенні її позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його дочки ОСОБА_31993 року народження, суд виходив з того, що доводи позивачки про ухилення відповідача від виховання своєї дочки з серпня 2006 року, тобто дня смерті матері неповнолітньої дитини, не знайшли свого підтвердження, оскільки судом встановлено, що у грудні 2006 року, січні, лютому, березні 2007 року відповідач надавав матеріальну допомогу чого не заперечувала позивачка; суд також виходив з того, що позивачка знаходиться у складних відносинах з відповідачем і тому настроює дитину проти батька.

Зазначені висновки суду є обгрунтованими і відповідають вимогам матеріального права, а саме ч.1 ст.164 СК України, яка передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" (п.п.15,17) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Краматорського міського суду Донецької області від 25 липня 1995 року ОСОБА_2- батько неповнолітньої ОСОБА_3був засуджений за ст. 94 КК України до 13 років позбавлення волі, звільнений після відбування покарання. Тому не міг займатися вихованням дитини. Сам факт засудження ОСОБА_2 не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

З пояснень ОСОБА_2 у судовому засіданні вбачається, що після звільнення з місць позбавлення волі він працевлаштувався, за місцем роботи характеризується добре, має постійне місце проживання - живе з батьком. Від виховання і спілкування з дочкою не відмовлявся, напроти він любить свою дочку, намагається налагодити з нею нормальні взаємовідносини, до квітня 2007 року дочка приходила до нього до дому, він давав їй гроші, проте позивачка всіляко заперечує проти зустрічей з дочкою.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Суд дійшов також обгрунтованого висновку про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дочки. Висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону, а саме ст. 164, 180, 183 СК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.