Справа № 22-ц-1331 2007р.                  Головуючий у 1 -й
інстанції Корольова Г.Ю.
41                                             Суддя-доповідач      Смирнова
РІШЕННЯ

іменем України

15
листопада 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого -
Смирнової Т.В.

суддів -
Ільченко О.Ю.,  Ведмедь Н.І.

з участю
секретаря судового засідання - Рой
Я.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду від
27 серпня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства «Нафтопроммаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та
моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що він працює охоронцем на ВАТ
«Нафтопроммаш»,  але з листопада 2006
року йому не виплачується заробітна плата,
заборгованість по якій станом на 01 липня 2007 року складає 3942, 58
грн. Невиплатою заробітної плати йому спричинена моральна шкода,  яку він оцінює в 1500 грн.,  а крім того,
просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 672
грн.

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду від 27 серпня 2007 року позов задоволено частково.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в
розмірі 3942, 58 грн.,  моральну шкоду в
розмірі 300 грн.,  в іншій частині позову
- відмовлено.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» судові витрати в розмірі 51 грн. на користь держави та 30
грн.. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та
стягнути з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь позивача витрати на правову допомогу в
розмірі 672 грн. Вважає,  що суд порушив
норми матеріального і процесуального права та неправомірно відмовив у стягненні
цих витрат,  оскільки відповідач в даній
справі не звільняється від сплати судових витрат,  а крім того,
суд не ставив питання про те,  чи
являється ОСОБА_2 фахівцем у галузі права.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  а рішення суду -скасуванню
в частині стягнення витрат на правову допомогу з постановлениям нового рішення в цій частині,  з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  рішення
в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди
сторонами не оскаржується.

Однак з
рішенням у частині відмови в стягнення з відповідача на користь позивача витрат
на правову допомоги погодитись не можна.

Відповідно
до ч. 1  ст.  88 ЦПК України,  стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати. Відповідно до п. 2 ч.3
ст.  79 ЦПК України,  до судових витрат,  серед інших,
належать і витрати на правову допомогу.

Статтею
84 ЦПК України встановлено,  що
витрати,  пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,  несуть сторони,  крім випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову
допомогу,  суд першої інстанції виходив з
того,  що не надано доказів про те,  що представник позивача ОСОБА_2 являється
фахівцем у галузі права,  а тому відсутні
підстави для задоволення даної позовної вимоги.

Однак
колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції,  виходячи з наступного.

Відповідно
до ч. 1  ст.  56 ЦПК України,  правову допомогу може надавати особа,  яка є фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

З
матеріалів справи вбачається,  що між
позивачем ОСОБА_1 та фахівцем у галузі права ОСОБА_2 було укладено угоду про
надання юридичної допомоги при ведення справи в суді (а.с. 6),  за надану юридичну допомогу позивачем плачено
за квитанцією 672 грн. (а.с.  6- зворот).

Суд
першої інстанції під час розгляду справи не з'ясував питання,  чи є ОСОБА_2 фахівцем у галузі права і чи має
право за законом на надання правової допомоги.

Апеляційному
суду апелянт надав відповідний документ,
якими підтверджується статус ОСОБА_2
як фахівця у галузі права,  а
саме: копію диплому про вищу повну освіту за спеціальністю «Правоохоронна
діяльність»,  кваліфікацією юрист
(а.с.  59).

Враховуючи
викладене,  колегія суддів дійшла
висновку,  що ОСОБА_2 є фахівцем у галузі
права,  про що свідчить його диплом про
вищу юридичну освіту,  і за законом він
має право на надання правової допомоги.

З
укладеної між позивачем та ОСОБА_2  угоди
(а.с. 6) вбачається,  що ОСОБА_2 надавав
правову допомогу як фахівець у галузі права.

Також
про це свідчать копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (а.с. 51),  копія свідоцтва про
сплату єдиного податку (а.с. 52),  тобто
вбачається,  що ОСОБА_2 офіційно і на
постійній основі займається таким видом підприємницької діяльності як надання
юридичних послуг.

Таким
чином,  колегія суддів дійшла
висновку,  що є підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача витрат,
понесених ним в зв'язку оплатою правової допомоги фахівця в галузі
права.

Відповідно
до ч. 2  ст.  84 ЦПК України,  граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється законом.

На даний
час це питання врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня
2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат,  пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ,  і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Так,  граничний розмір витрат,  пов'язаних з правовою допомогою стороні,  на користь якої ухвалено рішення у цивільній
справі у випадку,  якщо компенсація
сплачується іншою стороною,  не повинен
перевищувати суму,  що обчислюється з
огляду на те,  що зазначеній особі
виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Правова допомога
надавалась позивачу в липні - серпні 2007 року.

Відповідно
до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з відповідними
змінами,  розмір мінімальної заробітної
плати в період з 01 липня 2007 року по 01 жовтня 2007 року становив 440 грн.

Таким
чином,  виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 440 грн.,  за годину
роботи фахівця в галузі права виплачується 40% від 440 грн.,  що становить 176 грн.

В актах приймання-передачі
виконаних робіт із погодинним розрахунком вартості роботи,  наданих апелянтом (а.с. 57-58),  зазначено,
що на підготовку позовної заяви та її написання фахівцем затрачено дві
години,  та на участь у розгляді справи
ним затрачено також дві години.

Той
факт,  що ОСОБА_2 приймав участь у
судових засіданнях і затратив на це дві години,
підтверджується протоколом судового засідання від 9 серпня 2007 року - з
8-30 години до 9-30 години (а.с. 26-30) та протоколом судового засідання від
27серпня 2007 року - з 9-00 години до 10-00 години (а.с. 39-41).

Однак
погодинний розрахунок затраченого часу на підготовку позовної заяви (дві
години) не знайшов свого підтвердження в суді апеляційної інстанції,  навпаки,
сам позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві зазначив,  що для підготовки документів для звернення в
суд було потрачено одну годину (а.с. 1),
тому колегія суддів приймає до уваги первісні покази позивача,  і вважає,
що на підготовку позовної заяви фахівцем було затрачено одну,  а не дві години.

За таких
обставин,  колегія суддів лише частково
погоджується з погодинним розрахунком,
що надано апелянтом,  при цьому
приймає до уваги,  що граничний розмір
витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної
заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права,  тобто 176 грн. за одну годину роботи.

Таким
чином,  виходячи з того,  що фахівцем у галузі права ОСОБА_2 всього
було затрачено 3 години роботи для надання правової допомоги ОСОБА_2 (1 година
на підготовку позовної заяви,  2 години
на участь у судових засіданнях),  то
граничний розмір витрат на правову допомогу,
що підлягає стягненню з відповідача,
не може перевищувати 3 х 176 грн. = 528 грн.

Позивач
просив стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в
сумі 672 грн.,  дана сума перевищує
граничний розмір витрат,  тому колегія
суддів вважає,  що вимоги позивача в цій
частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 528 грн.

Таким
чином,  повністю відмовляючи в
задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу,  суд першої інстанції допустив порушення норм
процесуального права,  що призвело до
неправильного вирішення справи і відповідно до п. 4 ч. 1,  ч.3
ст.  309 ЦПК України є підставою
часткового скасування рішення суду першої інстанції та постановления нового рішення
про задоволення позову в цій частині.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  309,
313-314,  316 ЦПК України,  колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду від 27 серпня 2007 року скасувати в частині
вирішення позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково
та стягнути з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу
у розмірі 528 грн.

В іншій частині
рішення в даній справі залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.