Справа № 22ц-7274/2007 Суддя 1-ї ін,- Галкін В.М.
Категорія - 21 Доповідач - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі: головуючої - Черемиської М.Є., суддів - Стратіло В.І., Алексеева А.Б., при секретарі - Мартіросовій А.Б.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3, представника відповідача Морозової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу Державного Підприємства „Вугільна Компанія „Краснолиманська" на рішення Краснолиманського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_4, діючою від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державного Підприємства „Вугільна Компанія „Краснолиманська" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2007 року позивачі звернулись з позовом до Державного Підприємства „Вугільна Компанія „Краснолиманська" про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював прохідником.

Під час виконання трудових обов'язків ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження, від яких помер у той же день.

Позивачі зазначали, що у зв'язку з загибеллю їх близької людини їм завдано моральну шкоду і, посилаючись на ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, просили стягнути на їх користь грошову компенсацію з відповідача в розмірі по 34 000 грн. кожному, а всього 136 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного районного суду Донецької області від 27 липня 2007 року позов задоволено. Суд стягнув з відповідача на користь позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди 136 000 грн. - по 34 000 грн. кожному, а також судовий збір у розмірі 1360 грн. на користь держави та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Від відповідача надійшла апеляційна скарга. Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

При цьому апелянт посилався па те, що відповідно Закону України „Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного

2

захворювання, які потягли втрату працездатності" і згідно до ст.ст.1, 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які потягли втрату працездатності" передбачено відшкодування моральної шкоди Фондом у зв'язку з смертю працівника.

Оскільки п.22 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", дію абзацу 4 статті 1, підпункту „є" пункту 1 частини першої ст. 21, частини 3 статті 28, частини 3 ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які потягли втрату працездатності", зупинено незалежно від часу настання страхового випадку, підстав для відшкодування моральної шкоди немає.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Від позивачів письмових заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне. по суті і справедливе рішення суду з одних лише

формальних міркувань.

Задовольняючи позов/ Суд Гпершої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6

перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1997 року, останній час працював

прохідником. -

J 2 квітня 2006 року о 18 годині 30 хвилин під- час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок. Він отримав тілесні ушкодження, від яких помер того ж дня о 20 годині-ЗО хвилин. Нещасний випадок стався в результаті обвалення порід покрівлі, які травмували потерпілого в область голови, тіла, що зафіксовано в акті №10 по формі Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Суд вказував, що позивачка ОСОБА_4 є дружиною загиблого ОСОБА_6., Малолітня ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_4- є дочкою загиблого ОСОБА_6, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_6 В результаті нещасного випадку, що спричинив смерть ОСОБА_6, кожному з позивачів спричинено моральну шкоду і посилаючись на ст.ст. 1167, ст1168 ЦК України, суд дійшов висновку про заподіяння позивачам моральної шкоди, встановивши її у розмірі по 34 000 грн. кожному позивачу.

Розглядаючи спір, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що ОСОБА_6 дійсно перебував у трудових відносинах з ДП Вугільна компанія „Краснолиманська", де працював прохідником.

12 квітня 2006 року о 18 годині 30 хвилин під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, під час якого він отримав тілесні ушкодження, в результаті яких того ж дня помер.

Нещасний випадок стався з вини підприємства. Вказані обставини підтверджуються Актом №10 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 квітня 2007 року (а. с. 6-7) та Актом (спеціального) розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 12 квітня 2006 року (а.с.8-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

3

Пунктом 2 частиною 2 вказаної статті передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Як наслідок, у даному випадку моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинила порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у зв'язку з загибеллю ОСОБА_6 на виробництві, завдано моральну шкоду всім позивачам, яка полягає у душевних, психічних стражданнях, яких вони зазнали, характер немайнових втрат полягає в тому, що їх неможливо відновити.

Смерть ОСОБА_6 настала в результаті нещасною випадку на виробництві і при цьому мала місце протиправність дій відповідача, пов'язана з порушенням Закону України „ Про охорону праці", Гірничого Закону України", „Правил безпеки у вугільних шахтах", посадових інструкцій окремих посадових осіб, про що йдеться у Актах ?а формою Н-1 таза формою Н-5 від 12.04.2006 р. (а.с.6-9).

Між протиправними діями відповідача та настанням негативних наслідків, тобто смертю потерпілого і заподіянням моральної шкоди його близьким, є прямий причинний зв'язок, а також є вина відповідача у настанні вказаних негативних наслідків, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і відповідачем не заперечується, що позивачка ОСОБА_4 є дружиною загиблого ОСОБА_6, малолітня ОСОБА_5,- це донька загиблого, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_6

Отже, вказані особи мають право на відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди і встановивши його у сумі по 34000 грн. кожному з позивачів, суд першої інстанції врахував глибину фізичних, моральних страждань кожного з позивачів, ступінь вини відповідача, а також виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, що повністю узгоджується з роз'ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 р. №4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. №5), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Разом з тим посилання суду на те, що відповідач є власником підприємства вугільної промисловості, яке є джерелом підвищеної небезпеки і з цих підстав повинен відшкодувати моральну шкоду незалежно від наявності вини, є такими, що не ґрунтуються на законі.

Проте вказана обставина не впливає на правильність вирішення спору і не може бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення, оскільки таке скасування слід було б вважати з формальних міркувань.

Апеляційний суд вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини посилання суду на вказану обставину як зайве.

Доводи апеляційної скарги на те, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди відповідно до Закону України „Про охорону праці" у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України

4

Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які потягли втрату працездатності", не може бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду першої інстанції, оскільки вказаними нормами питання щодо відшкодування моральної шкоди членам сім'ї та близьким родичам загиблого на виробництві працівника не врегульовано.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, п.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного Підприємства „Вугільна Компанія „Краснолиманська" відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2007 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що моральна шкода була заподіяні джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання чинності.