першій інстанції: Богомолова
Л.В.  Справа № 33ц-15722007 р.
Доповідач: Сегеда С.М.        Категорія ЦП: 29
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

26
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

Сегеди С.М.,
Виноградової Л.Є.,
Гайворонського С.П.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю «Північазовбуд» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Північазовбуд» про визнання недійсним договору оренди,  за касаційною скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Північазовбуд» на рішення Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 31 серпня 2005 року та на ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 23 листопада 2005 року,

встановила:

09 січня
2004 року ТОВ «Північазовбуд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1про
розірвання договору оренди і стягнення заборгованості з орендної плати,  вказавши,
що 01.07.2000 року між товариством і відповідачем був укладений договір
оренди місця на критій автостоянці житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. З
січня 2001р. ОСОБА_1,  продовжуючи
користуватися автостоянкою,  перестав
сплачувати орендну плату,  внаслідок чого
станом на 01.01.2003 року склалась заборгованість,  яка з урахуванням пені складає 5552, 04 грн.
Позивач просив розірвати договір оренди і стягнути зазначену суму з
відповідача.

В листопаді 2004р. ОСОБА_1 звернувся в суд з зустрічним
позовом до ТОВ «Північазовбуд» про визнання договору оренди місця на критій
автостоянці недійсним,  оскільки ТОВ
«Північазовбуд» не має документів про належність йому цієї автостоянки та
земельної ділянки,  на якій вона
розташована,  а тому не мало правових
підстав на укладення договору оренди. Крім того,  договір оренди не відповідає вимогам діючого
законодавства,  зокрема,  в ньому не визначені суттєві умови щодо
об'єкту оренди,  строку дії,  орендної платні,  порядку використання амортизаційних відрахувань,  поновлення орендованого майна і умови його
повернення,  виконання зобов'язань,  страхування орендодавцем орендованого майна,  обов'язки сторін по забезпеченню пожежної
безпеки.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня
2005 року,  залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2005 року ТОВ
«Північазовбуд» в позові відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_1задоволений: договір оренди місця на критій
автостоянці,  укладений між ТОВ Північазовбуд"
та ОСОБА_1 01.07.2000 року визнаний недійсним.

В касаційній скарзі ТОВ "Північазовбуд" просить скасувати
зазначені судові рішення суду першої та апеляційної інстанції,  як постановлених з порушенням норм
матеріального і процесуального права,  та
ухвалити нове,  яким задовольнити позовні
вимоги ТОВ про стягнення заборгованості з орендної плати,  або передати справу на новий розгляд в інший
суд.

Колегія суддів дійшла висновку,  що
підстави для перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
відсутні,  виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається,  що між сторонами 01.07.2000р. укладений
договір оренди місця № 2 на критій автостоянці житлового будинку в
АДРЕСА_1,  згідно якого ТОВ "Північазовбуд"
передало в оренду ОСОБА_1 місце № 2 на час мешкання орендаря в зазначеному
житловому будинку,  з оплатою орендної
платні у розмірі 11 умовних одиниць за місяць,
по курсу НБУ,  з урахуванням ПДВ.
Згідно п. 6 договору орендна плата мала вноситись орендарем авансовим платежем
за 3 місяці до 5 числа спочатку кварталу,
а у випадку прострочення платежу нараховується пеня у розмірі 0, 3 % за
кожний день затримки.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України,  в
редакції 1963 року,  якою керувався суд
на момент ухвалення судового рішення,  а
також згідно вимог ст. 60 ЦПК України,  в
редакції 2003 року,  що діє на момент
перегляду справи,  кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях,

Оскільки ТОВ "Північазовбуд" в договорі
виступає орендодавцем,  на підставі
Закону України „Про оренду державного та комунального майна",  Закону України "Про
власність",  який був чинним на час
укладення договору,  та Закону України
„Про господарські товариства",  ТОВ
повинно було набути право власності,
користування,  або розпорядження
майном на підставах,  передбачених
законом.

Проте,  із
матеріалів справи вбачається,  що
товариство не мало правовстановлюючих документів на автостоянку по
АДРЕСА_1,  а тому,  ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні
позову ТОВ „Північазовбуд",  суди
першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те,  що товариство не мало права укладати договір
оренди та стягувати орендну плату з відповідача.

Так,  відповідно до
державного акту на право постійного користування землею (а.с.79),  таке право щодо земельної ділянки,  на якій розташована крита автостоянка,  надано Уренгойській дирекції житлового
будівництва,  з метою здійснення
будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1. Саме з цим підприємством ОСОБА_1 у
1995 році укладав договір про часткову участь у будівництві цього житлового
будинку (а.с.76-78).

В свідоцтві про право власності ТОВ „Північазовбуд" на в житловий
АДРЕСА_1 відсутні відомості про право власності товариства на автостоянку,  розташовану біля цього будинку (а.с. 75).

В матеріалах справи також відсутні відомості щодо
прийняття в експлуатацію автостоянки та гаражів,  розташованих біля АДРЕСА_1,  а також документи щодо їх державної
реєстрації.

Доводи касатора про те,
що автостоянка є невід'ємною частиною житлового будинку і прийнята
комісією разом з будинком як завершений об'єкт І черги будівництва,  не знайшли свого підтвердження та
спростовуються наявними в справі доказами,
а саме.

Згідно Акту робочої комісії про готовність закінченого
будівництвом об'єкту від 10 березня 1999 року для здачі комісії пред'являються
два під'їзди житлового АДРЕСА_1 на 17 квартир (а.с. 82). Згідно Акту державної
приймальної комісії від 25 березня 1999 року до експлуатації прийнята 1 черга
житлового будинку на 17 квартир -житлова частина (а.с. 119-123). Даний акт від
25.03.1999 затверджений рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради
№ 197 від 01.04.1999 року,  та на підставі
нього видано свідоцтво про право власності ТОВ „Північазовбуд" саме на
зазначену житлову частину будинку.

Більш того,  вищезазначені доводи касатора спростовуються
довідкою Бердянського комунального підприємства по технічній інвентаризації №
905 від 30.11.2004 року,  з якої
вбачається,  що крита автостоянка не є
невід'ємною частиною 1 черги будівництва житлового АДРЕСА_1,  та технічна інвентаризація її не
здійснювалась (а.с. 99).

З огляду на викладене,  автостоянка
не є власністю позивача,  а також не
надавалась йому у тимчасове користування,
а тому ТОВ „Північазовбуд" не мало права на укладення договору
оренди автостоянки,  розташованої біля
АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції правомірно поновив ОСОБА_1 строк для звернення до суду
з позовом про визнання договору оренди недійсним,  оскільки на момент його укладення і до
початку розгляду справи про стягнення орендної платні в суді в 2004 році,  відповідачеві не було відомо про те,  що ТОВ „Північазовбуд" не могло виступати
орендодавцем по договору оренди автостоянки,
а тому обгрунтовано визнав договір оренди недійсним та відмовив у
стягненні заборгованості по орендній платі.

Безпідставними є також доводи касатора про те,  що суд незаконно,  без виклику сторін,  09.09.2005 року обгрунтував висновки суду,  оскільки при постановленні зазначеного процесуального
документу за письмовою заявою представника ОСОБА_1,  суд правомірно керувався вимогами ч. 2 ст.
203 ЦПК України,  в редакції 1963
року,  що діяв на час ухвалення судового
рішення,  та не передбачав виклику сторін
для обгрунтування висновків суду.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду
справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або та вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що оскаржувані судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та процесуального права,  доводи касаційної скарги не спростовують
висновків судів,  підстави,  передбачені ст. 338 ЦПК України для
скасування судових рішень відсутні.

Касаційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржувані судові рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 332,  336 ЦПК
України,  колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області

ухвалила:

Касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю «Північазовбуд» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 31 серпня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області
від 23 листопада 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.