РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2007 року                                                                                   м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів                                 - Панасенкова
В.О.,  Парапана В.Ф.

при
секретарі - Щуровській
О.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 січня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю і стягнення
моральної шкоди і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання права користування земельною ділянкою.

встановила:

У
вересні 2004 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про не перешкоджання в користуванні
власністю. У подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд:
зобов'язати ОСОБА_2  та ОСОБА_3 знести самочинно
збудовані паркани; відновити початково відведену дорогу шириною 3 м.  від АДРЕСА_1 до домобудівні (літера Е),  розташованою за адресою: АДРЕСА_2; продовжити
дорогу шириною 3 м.  від вул. . Львівської до ділянки на АДРЕСА_1;
відновити покриття з гравію на дорозі по АДРЕСА_1; відновити електропостачання
через спільний стовп,  розташований на
ділянці за адресою: АДРЕСА_2
до ділянки по АДРЕСА_1; заборонити ОСОБА_2
та ОСОБА_3
приватизувати ділянку по АДРЕСА_2,  перепродавати,
передавати іншим особам,  будувати
на ній споруди,  забори та проводити
реконструкцію земельної ділянки та споруд на ній без згоди ОСОБА_1 та інших
суміжних землекористувачів; стягнути з ОСОБА_2
та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень,  а також
вартість судової експертизи та судові витрати. При цьому позивач посилався на
те,  що згідно до вихідного плану до його
земельної ділянки була виділена з вул. . Львівській дорога шириною 3 м. ,  яка незаконно включена у земельну ділянку
відповідачів,  які збудували паркан та
таким чином припинили доступ позивача до його земельної ділянки.

ОСОБА_2  та ОСОБА_3 звернулися до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права користування земельною
ділянкою.

У
судовому засіданні суду першої інстанції позивач свої позовні вимоги підтримав
у повному обсязі. Представники відповідачів у судовому засіданні надали заяву
про залишення зустрічного позову без розгляду. Позовні вимоги позивача не
визнали.

Головуючий
у першій інстанції Семенов
Д.В.                               Справа
№22ц-2359/2007р.

Доповідач
Громік Р.Д.                                                                         Категорія
33

Ухвалою
Київського районного суду м.  Одеси від 26 січня 2007 року зустрічну
позовну заяву ОСОБА_2  та ОСОБА_3 було
залишено без розгляду.

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від 26 січня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду м.  Одеси від 26.01.2007р. скасувати та ухвалити
нове рішення,  яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те,  що Київський
районний суд м.  Одеси при винесенні
рішення не повністю з'ясував обставини,
які мають значення для справи і висновки суду не відповідають обставинам
справи.

Заслухавши
суддю-доповідача та пояснення сторін,
обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи і перевіривши матеріали
справи,  судова колегія вважає за
необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково за наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції спирався на рішення
Київського райвиконкому м.  Одеси від 29
травня 1968 року,  та на Висновок судової
будівельно-технічної експертизи від 07 листопада 2005 року,  не приймаючи до уваги наявність в матеріалах
справи наступних документів,  які
підтверджують наявність земель загального користування (проїзду) від вулиці
Львівської до земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1:

· план
земельної ділянки від 23.10.1938
p.;

· схематичний
план присадибної ділянки від 15.02.1947
p.;

·
схематичний план присадибної ділянки,  розташованої за адресою: м.  Одеса,
Львівський провулок (власник ОСОБА_1 Д.Я.) від 15.02.1947 p.;

·
схематичний план присадибної ділянки,  розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 25.09.1976 p.;

·
схематичний план присадибної ділянки,  розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 6.05.1988 p.;

·
технічний паспорт на житловий будинок індивідуальної
житлової забудови,  розташований за
адресою: АДРЕСА_1 від 06.05.1988
p.;

·
технічний звіт топографо-геодезичного дослідження по
зйомці земельної ділянки в існуючих межах для приватизації земельної
ділянки,  за адресою: АДРЕСА_1;

·
акт передачі меж земельної ділянки в натурі,  переданої в приватну власність ОСОБА_1;

· додатки
до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки;

· державний
акт на право приватної власності на землю від 10.12.2001 p.;

Окрім цього,  Київський районний суд
м.  Одеси дійшов висновку,  що вимоги позивача щодо зносу забору,  який побудували відповідачі і відновлення
дороги шириною З метри від вулиці Львівської до земельної ділянки позивача
необгрунтовані,  оскільки ця дорога,  як вказує позивач,  фактично є раніше існуючим проходом,  не передбаченим будь-якими актами органів
державної влади,  органів місцевого самоврядування,  і інших уповноважених на це органів,  тобто існував виключно з дозволу власників
домоволодіння № 14 і
використовувався позивачем за їх згодою.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком,  так як суд першої інстанції дійшов такого висновку,  не враховуючи відомості,  що містяться у вище перелічених
документах,  які видані і складені
органами місцевого самоврядування,  у
тому числі і державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від
10.12.2001 р.,  в якому при описі зовнішніх меж
земельної ділянки,  розташованої за
адресою: АДРЕСА_1,  вказано,  що земельна ділянка від літери «А» до «Б» - це землі
загального користування. Окрім цього,
даний акт,  виданий на підставі
рішення виконкому Одеської міської поради від 15 червня 1999
року № 450 і
рішення Одеської міської ради від 29
червня 1999 року № 165-ХХШ. Таким
чином,  висновки суду,  відносно того,  що даний прохід не передбачений будь - якими актами
органів державної влади,  органів
місцевого

самоврядування,  інших уповноважених
на це органів,  тобто існував виключно з
дозволу власників домоволодіння №
14 і використовувався позивачем за їх згодою,
не відповідає дійсності.

Також при винесенні рішення,
районним судом не прийняті до уваги наступні документи:

-        лист Управління земельних ресурсів
від 08.10.2003 р. № 6457-06 на ім'я

ОСОБА_1,  в якому
зазначено,  що з аналізу наданих
позивачем документів можна

зробити висновок,
що виходячи з цільового призначення земельної ділянки переданої

ОСОБА_1 в приватну власність передбачається наявність
проїзду. Те,  що його в

даний час немає,  є
порушенням земельного законодавства.

·
лист №
Е- 172671 від 6.07.2005р. Міністерства України з питань надзвичайних
ситуацій на ім'я ОСОБА_1 в якому зазначено,
що загальна дорога не може бути використана для проїзду пожежної
автотехніки у зв'язку з відсутністю місця для розвороту розмірами не менше 12x12 м.  в кінці тупикового проїзду (п.3.22. ДБН
360-92* «Планування і забудова міських і сільських поселень») Також встановлено,  що паркан,
встановлений власниками сусідньої земельної ділянки є порушенням п.
4.1.З. Правил пожежної безпеки в Україні. По факту встановлених порушень
власникам земельної ділянки по АДРЕСА_2,  вручено припис Держпожнагляду.

·
розпорядження МНС України державного нагляду від 8 серпня 2005 року,  відповідно до якого ОСОБА_3 і ОСОБА_2  необхідно відновити існуючий раніше проїзд до
житлового будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 до 01.10.2005 р.

·
лист Українського державного науково-виробничого
інституту зйомок міст і геоінформатики «УКРГЕОШФОРМ»
№ 655 від 20.09.2006 р. на
ім'я начальника Одеського управління земельних ресурсів,  в якому просять повернути на доопрацювання
технічну документацію по землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) ОСОБА_2  і ОСОБА_3,
у зв'язку з тим,
що з'ясувалися нові обставини по оформленню земельної ділянки,  що фактично використовують ОСОБА_2  і ОСОБА_3 Враховуючи,  що початковим планом державного розподілу
земель (матеріали ОМБТІ) до ділянки по АДРЕСА_1 повинен бути забезпечений
проїзд.

-         висновок №
36601455314554 судово-технічної експертизи за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2  і ОСОБА_3 про
усунення перешкод в

користуванні власністю від 7
листопаду 2005 року.
Відповідно до висновків даної

експертизи при порівнянні фактичної площі,
переданої ОСОБА_1 по держакту з

тією,  що спочатку належала за
договором на право забудови від 14.12.1938
р. встановлено

їх невідповідність,  а саме - фактична площа
ділянки особистого користування

ОСОБА_1 складає 543 кв. м.
,  що на 83 кв. м.  менше
тієї,  що спочатку належала (626

кв. м. ). Окрім цього,  при
обстеженні на місці встановлено,  що в
даний час раніше

існуючий проїзд до ділянки ОСОБА_1 відсутній,  що не відповідає вимогам п. 3.22

ДБН 360-92,  згідно яким «в районах садибної забудови при
необхідності,  крім вуличної

мережі,  слід формувати мережу в
середині квартальних проїздів. Ширина їх проїжджої

частини з однією смугою руху приймається 3, 5 м. ». В даний час у зв'язку із зведенням

нового кам'яного забору власником ділянки № 14 - проїзд на територію ділянки,  належної

ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 відсутній. Зведений кам'яний забір

власника житлового будівництва №
14 повністю позбавив проїзду ділянку АДРЕСА_1.

Відповідно
до рішення виконкому Київського райради м.
Одеси від 26.04.1966
року № 282 «Про
розділ домоволодіння АДРЕСА_2,  на два самостійних домоволодіння» первісно
цілісна ділянка була поділена на самостійні домоволодіння (а.с.
68). При розділі на два самостійних домоволодіння загальна
площа первісно цілісної ділянки вказана 2375
кв.м. ,  що на 130 кв.м.  менша чим первісно закріплена за ділянкою (2505 кв.м. ),  зменшення площі ділянки можливе пояснити
зміною конфігурації правої

бокової
межі. Згідно вищевказаного рішення при виділенні двох часток,  площі ділянок,  що виділялися враховували необхідність виділу
співвласникам літ. «Б»,  розташованої у
задньої межі більшої частини земельної ділянки з урахуванням прилягаючих
проїздів:

за
власниками літ «А»,  розташованої по
фасаду була виділена ділянка меншої площі -
1122 кв.м;

за
власниками літ. «Б»,  розташованої у
задньої межі,  була виділена ділянка
більшої площі - 1253 кв.м.
,  включаючи два проїзди у лівої і правої
бокової межі (л.с.  92)

Згідно
листа Управління земельних ресурсів Одеської міської ради від 08.10.2003 р. № 6457-06 був зроблений
висновок,  що виходячи із цільового
призначення земельної ділянки наданої ОСОБА_1 в приватну власність передбачає
наявність проїзду. Те,  що його в даний
час не має,  є порушенням діючого
законодавства,  (а.с.
73).

Доступ
на земельну ділянку ОСОБА_1 здійснюється через ділянку школи-інтернату. В даний
час,  раніше існуючий проїзд до ділянки
ОСОБА_1 відсутній,  що не відповідає
вимогам п. 3.22. ДБН 360-92** «Градобудівництво. Планування та забудова міських
та сільських поселень»,  згідно з якими:
«В районах присадибної забудови при необхідності,  крім вуличної мережі,  слід формувати мережу внутрішньо квартальних
проїздів. Ширина їх проїзної частини з однієї полоси руху приймається 3, 5 м. ».

При
вивчені матеріалів архівної інвентаризаційної справи ОМБТІ та РОН на
домоволодіння № 14 встановлено,  що по рішенню виконкому Київської райради № 359 від 21.06.1968 року раніше
існуюче домоволодіння АДРЕСА_2 було в
свою чергу поділено на два самостійних домоволодіння (а.с.
93),  а саме:

- № 14 на земельної
ділянці пл.. 329 кв.м.
,  і № 14-а на земельної ділянці,  пл.. 839
кв.м.

Слід
зазначити,  що в вищезазначеному рішенні
наведена загальна площа,  яка підлягаю
розділу - 1168 кв.м.  (329 + 839). Вказана площа не відповідає
раніше закріпленої за цільним домоволодінням № 14 по РІК № 282 від 26.12.1966
року в розмірі 1122 кв.м.  Таким
чином,  збільшення площі земельної
ділянки на 46 кв.м.  (1168-1122),  можливо пояснити необгрунтованим включенням до виділеної
ділянки № 14 площею 329 кв.м. ,  проїзду до ділянки ОСОБА_1

В даний
час доступу до ділянки ОСОБА_1 не існує,
через кам'яний паркан,  що
збудований зі сторони ділянки №
14. При цьому,  раніше існуючий штахетний
паркан,  що відділяв ділянку № 14 від проїзду до
ділянки № 12-а,  знесений та площа раніше існуючого проїзду
приєднана до ділянки №14
(а.с.  95,  фото №1-4).

Слід
також зазначити,  що на період видачі
державного акту ОСОБА_1,  в технічному
звіті по топографо-геодезичних вишукуваннях проїзд до ділянки № 12-а був також
огороджений штахетним парканом,  площа
проїзду складала 52 кв.м.  (а.с.  13-14).

Також,  в державному акті на право власності на землю
від 10.12.2003 року (а.с.
33,  267) між точками «А»
та «Б» відображена ділянка,  що межує з
ділянкою загального користування,  через
яку повинен здійснюватися проїзд на вул.
Львівську.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення повторної
комплексної судової будівельно-технічної експертизи,  у зв'язку з тим що в матеріалах справи є два
висновки судової будівельно-технічної експертизи,  які містять протилежні висновки.

Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 14
червня 2007 року
клопотання ОСОБА_1 було задоволено,
повторна судова будівельно-технічна експертиза призначена.

Відповідно
до висновку № 725684398440
повторної судової будівельно-технічної експертизи від 06.09.2007 року були
встановлені наступні обставини:

1.
Площа земельної ділянки по АДРЕСА_1,  що складає 543 кв.м.  не відповідає розміру 626 кв.м. ,  який первісно виділявся згідно з договором на
право забудови від 14.12.1938 року (на 83 кв.м.
менший,  ніж той,  що первісно виділявся).

2.
Раніше існуючий проїзд до ділянки ОСОБА_1 відсутній,  що не відповідає вимогам п. 3.22.ДБН 360-92**
«Градобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень»,  згідно з якими: «В районах присадибної
забудови при необхідності,  крім вуличної
мережі,  слід формувати мережу внутрішньо
квартальних проїздів. Ширина їх проїзної частини з однієї полоси руху
приймається 3, 5 м. ».

3.
В даний час,  у
зв'язку з будівництвом нового кам'яного паркана власником ділянки № 14 - проїзд на
територію ділянки,  що належить ОСОБА_1
по АДРЕСА_1 відсутній. При цьому є технічна можливість організації в'їзду на
дану ділянку зі сторони сусідньої ділянки,
яка належить ОСОБА_4.

4.
Збудований кам'яний паркан власника домоволодіння № 14 повністю
позбавив власника ділянки АДРЕСА_1
проїзду.

Крім
цього,  експертом також було
встановлено,  що земельна ділянка,  яка знаходилася в користуванні ОСОБА_1
прилягала до лівої бокової і задньої межам в первісно цільної ділянки. Для
проходу до належної йому частини домоволодіння власник ОСОБА_1 користувався
проїздом вдовж лівої бокової межі ділянки зі сторони вул. . Львівській
(а.с.  67).

Таким
чином,  висновки даної експертизи співпадають
з висновками експертизи № 36601455314554 від 07.11.2005 року старшого
наукового співробітника ЛСТІ ОНИСЕ Снігур СЮ.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що наявні матеріали справи свідчать про
те,  що позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтовані,  відповідають обставинам
справи.

Судова
колегія вважає,  що відсутність проїзду
до ділянки № 12-а,  яка належить ОСОБА_1,  та розташована за адресою: АДРЕСА_1,  порушує діюче в України законодавство,  не відповідає вимогам п. 3.22. ДБН 360-92** «Градобудівництво.
Планування та забудова міських та сільських поселень»,  та повинний бути відновлений. Збудований
кам'яний паркан,  позбавив власника
ділянки № 12-а
проїзду до своєї ділянки. Крім цього,
для того,  щоб побудувати даний
паркан власники домоволодіння №
14 самовільно зруйнували існуючий штахетний паркан. Таким чином,  дії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є
незаконними,  і даний кам'яний паркан
повинен бути знесений.

Розглядаючи
справу,  судова колегія вважає,  що суд першої інстанції у своєму рішенні не
довів обставини,  що мають значення для
справи,  які він вважав
встановленими,  крім того висновки
районного суду не відповідають обставинам справи,  у зв'язку з чим,  є підстави для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,
304,  307,  309 ч. 1 п.п. 2,
3;  ст. 313,  316,
319,  324,  325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Київського районного суду м.  Одеси від
26 січня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні власністю і стягнення моральної шкоди і за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
користування земельною ділянкою -
скасувати.

Ухвалити
нове рішення,  яким частково задовольнити
позов ОСОБА_1.

Зобов'язати
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 знести самочинно збудовані паркани; відновити початково
відведену дорогу шириною 3
м.  від

АДРЕСА_1
в м.  Одесі до домобудівлі (літера
Е),  розташованою за адресою: АДРЕСА_2; продовжити дорогу
шириною 3 м.  від вул. . Львівської до ділянки на АДРЕСА_1;
відновити покриття з гравію на дорозі по АДРЕСА_1;

В задоволенні
іншої частини позову - відмовити.

На
рішення може бути подана касаційна скарга протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішення апеляційного суду.