УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

16
серпня 2007 року                                                             м.  Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Донецької
області в складі: Висоцької В.С. ,

Новосядлої В.М.
,  Жданової B.C.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м.  Києва від
15 березня 2005 року і на ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 10 травня 2005 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до
Державного казначейства України про відшкодування матеріальної і моральної
шкоди,  завданої незаконними діями та
неправомірними діями прокуратури та суду,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому
2004 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Державного казначейства України про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
завданої незаконними діями та неправомірними діями прокуратури та суду.

В
обґрунтування позовних вимог посилається на те,
що вироком Ленінського районного суду м.
Вінниці від 8 квітня 1999 року,
залишеним без зміни ухвалою судової колегії у кримінальних справах
Вінницького обласного суду від 12 травня 1999 року,  він був засуджений за частиною 3 статті 140
КК України до п'яти років позбавлення волі з конфіскацією майна,  за частиною 2 статті 143 КК України - до
п'яти років позбавлення волі з конфіскацією майна,  за частиною 3 статті 144 КК України - до семи
років позбавлення волі з конфіскацією майна,
за частиною 1 статті 145 КК України на два роки позбавлення волі. На
підставі статті 42 КК України за сукупністю злочинів остаточно було визначено
покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна. За статтею
208 КК України він був виправданий.

Ухвалою
Верховного Суду України від 12 листопада 2004 року вирок Ленінського районного
суду м.  Вінниці від 8 квітня 1999 року і
ухвала судової колегії у кримінальних справах Вінницького обласного суду від 12
травня 1999 року в частині засудження ОСОБА_1 за частиною 3 статті 144 КК
України були скасовані і справу було закрито за недоведеністю вини у вчиненні
злочину. Із судових рішень виключено кваліфікуючу ознаку крадіжки і шахрайства
- завданні потерпілій значної шкоди. Дії ОСОБА_1 з частини 2 статті 143 КК
України 1960 року перекваліфіковані на частину 1 статті 190 КК України 2001
року,  з частини 3 статті 140 КК України
1960 року на частину З статті 185 КК України 2001 року та призначено йому
покарання: за частиною 1 статті 190 КК України 2001 року - три роки обмеження
волі,  за частиною 3 статті 185 КК
України 2001 року - п'ять років позбавлення волі. На підставі статті 42 КК
України 1960 року за сукупністю цих злочинів остаточне покарання призначено у
виді п'яти років позбавлення волі. Виключено із судових рішень додаткове
покарання - конфіскація майна.

Справа №
33ц 1764 - кс 07                                          Категорія
39 ЦП:

АПП:

Головуючий
першої інстанції Цокол Л.І.

Через незаконне
ув'язнення,  неправомірні дії працівників
міліції,  прокуратури та суду йому було
завдану матеріальну і моральну шкоду.

Просив
стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування
матеріальної шкоди 16 680 гривень,
моральної шкоди - 679 584 гривні.

Рішенням
Печерського районного суду м.  Києва від
15 березня 2005 року,  залишеним без
зміни ухвалою Апеляційного суду м.  Києва
від 10 травня 2005 року,  у задоволенні
позову було відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення і направити справу
на новий судовий розгляд,  через
порушення судовими інстанціями норм процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального права.

Відповідно
до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно
із вимогами частини 1 статті 335 ЦПК України,
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Оскаржувані
рішення постановлені з додержанням норм процесуального права,  доводи скарги не спростовують висновків судів.

Відсутні
і передбачені статтею 3, 38 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року №697-У та главою 2
розділу У ЦПК України,  колегія
суддів  Судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Печерського районного суду м.  Києва від
15 березня 2005 року і ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 10 травня 2005 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,  завданої
незаконними діями та неправомірними діями прокуратури та суду,  залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.