№2-102/2006p.;
№2-16/2007p.
РІШЕННЯ

Іменем України

20
квітня 2007 року                                                             Крижопільський
районний суд

Вінницької
області.

в
складі: головуючого судді             Панасюк
Б.Г.

при
секретарі                                    Ломаченська
І.В.

з участю
адвоката                             ОСОБА_1., ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Крижопіль справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на гараж
та визнання права власності на 1/2частину гаража,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину
гаража.

В ході
розгляду справи позивач частково змінила свої позовні вимоги і просить визнати
частково недійсним свідоцтво про право власності на спірний гараж та визнання
за нею права власності на 1/2 частину гаража.

Свої
позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до рішення Крижопільської
селищної ради її виділено земельну ділянку під будівництво гаража по АДРЕСА_1 і
видано відповідний дозвіл на будівництво гаража.

Між нею
та відповідачем було досягнуто домовленості по спільному будівництву та
подальшому використанню гаража за господарськими призначеннями, відповідно
сторонами неслись витрати на будівництво.

Однак по
закінченні будівництва її стало відомо, що відповідач повністю оформив на себе
право власності на збудований ними гараж і перешкоджає її користуватись
гаражем.

По викладеним
вимогам просить позов задовольнити.

Відповідач
в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на ті обставини, що
за два роки до того, як позивачеві було виділено земельну ділянку та видано
дозвіл на будівництво гаража, він отримав відповідні рішення, в 2004 році
розпочав і закінчив будівництво гаража, а в 2005 році гараж було прийнято в
експлуатацію, він отримав свідоцтво про право власності на гараж. З позивачем
вони знаходились в дружніх стосунках, тому він дозволяв позивачеві
користуватись гаражем.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити із-за недоведеності позовних вимог зі
слідуючих підстав.

Із пояснень
позивача, матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2005 року її було виділено
земельну ділянку під будівництво гаража поАДРЕСА_1, а 23 вересня 2005 року нею
було отримано відповідний дозвіл на будівництво гаража у відділі архітектури.

Відповідач
ОСОБА_4 26 вересня 2003 року отримав дозвіл на будівництво гаража селищної
ради, 30 грудня 2003 року відповідний дозвіл від архітектурного відділу.

При
перевірці вказаних обставин в судовому засіданні вони доведені, не скасовані, а
крім того також поясненнями сторін, свідків, актом вводу в експлуатацію гаража
доведено, що будівництво гаража розпочато і закінчено влітку 2004 року, як
вказано в акті - розпочато 30 квітня 2004 року, закінчено 25 вересня 2004 року.

В
судовому засіданні позивач наполягає, що між сторонами було досягнуто
домовленості, щодо спільного будівництва та подальшого використання гаража,
однак при цьому заперечується вимога ст.
1130 ЦК України, що за договором про спільну діяльність сторони
(учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не

суперечить закону, вважаючи, що спільна діяльність,
договір про таку можливий тільки з метою отримання прибутку.

Відповідно до
ст. 208 ЦК України
в письмовій формі належить вчиняти правочини:

фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів громадян, правочини, щодо яких законом
встановлена письмова форма. Вказані вимоги закону сторонами не виконано так, як
ст. 1131 вимагає укладення договору про спільну діяльність в письмовій формі,
інакше наступають наслідки передбачені ст. 218 ЦК України, коли одна із сторін
заперечує факт вчинення правочину може доводитись письмовими, аудіо-відео та
іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

В
судовому засіданні позивачем не наведено, крім свідчення свідків, будь-яких
письмових чи других доказів, які б свідчили, що між сторонами дійсно було
досягнуто згоди на спільне будівництво та подальше використання спірного гаража
на земельних ділянках виділених їм селищною радою, та у відповідності до
виданих дозволів.

Посилання
позивача, що відповідачем було отримано (оформлено) право власності на спірний
гараж не відповідає дійсності так як заява надійшла до суду 17 січня 2006 року,
а рішення про завершення акту ввода-прийомки гаража в експлуатацію від 14
жовтня 2005 року, і видачі свідоцтва про право власності було прийнято 25
листопада 2005 року.

Крім того,
відповідно до ст. 328 ЦК
України, право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом, зокрема із правочинів дана вимога закону також не виконана. На
підставі ст.ст. 208, 218, 328, 1130, 1131 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В    задоволенні    позовних
вимог   ОСОБА_3    до
ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на
гараж та визнання права власності на 14 частину гаража відмовити із-за
недоведеності позовних вимог.

На рішення може
бути подано апеляційну скаргу шляхом подачі в 10-ти денний строк заяви

на
апеляційне оскарження або самої апеляційної скарги.