УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
грудня 2007р.                                                                        м.Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого -
Комаровської Н.В.,

Суддів -
Короткова В.Д., Гончаренко В.М.,

При секретарі -
Бржезицькій В.М.,

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні приміщенням, виселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.07р., -

встановила:

30.06.04р.
ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу, визнання права власності.

В
обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що 21.10.00р. між нею та
батьком відповідачки - ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу 614/1000
частин квартири АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_5 на праві власності.

Оскільки
позивачка була власником однієї кімнати в цій же квартирі № 16 , мала
привілійоване право на придбання інших частин квартири, ОСОБА_3 запропонував їй
придбати його частку в загальній власності.

Договір
купівлі-продажу був укладений в простій письмовій формі за 24466 грн. в
присутності свідків, які розписались на договорі.

Умови договору
виконані повністю.

В силу
об*єктивних причин сторони не встигли засвідчити договір у нотаріуса, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Посилаючись
на ці обставини, позивачка просила визнати договір купівлі-продажу дійсним та
визнати за нею право на придбані за ним 614/1000 частин спірної квартири, а
також поновити строк звернення до суду.

Відповідачка
позов не визнала, посилаючись на те, що вона є власником 614/1000 частин
спірної квартири за рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 24.07.03р.
по справі за її позовом до державної податкової інспекції Приморського району
м.Одеси про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права на
спадок.

Головуючий
1 інстанції - Нікітіна С.Й.                    Справа
№ 22ц-5345/07

Доповідач
- Комаровська Н.В.                                 Категорія
-12

Оскільки
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мешкають в належній їй частині квартири і не бажають
звільняти приміщення, ОСОБА_2 просила забов'язати відповідачів усунути
перешкоди в користуванні власністю та виселити їх із квартири.

Рішенням
Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.07р. позов ОСОБА_1 задоволений, в
позові ОСОБА_2 відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить про скасування рішення,
мотивуючи тим, що судом неповно з*ясовані обставини справи, а також порушені
норми матеріального та процесуального права.

Заслухав          доповідь         судді-доповідача, доводи      апеляційної
скарги, заперечення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в
межах апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд обгрунтовано виходив з того, що між
позивачкою та ОСОБА_3 21.10.00р. відбувся договір купівлі-продажу 614/1000
частин квартириАДРЕСА_1, які належали ОСОБА_3 на праві власності, а рішення
Приморського районного суду м.Одеси від 24.07.03р. про встановлення факту
прийняття спадщини ОСОБА_2 та визнання за нею права власності скасовано( т.1,
а.с.233).

Факт
укладення угоди підтверджений письмовим договором від 21.10.00р., який
оформлявся в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які допитані в судовому
засіданні.

Суд
встановив, що умови договору виконані сторонами повністю, оскільки ОСОБА_3
отримав кошти в сумі 24466 грн., звільнив квартиру, передав всі
правовстановлючі документи ОСОБА_1 (які вона надала в перших примірниках для
огляду судової колегії), а покупець ОСОБА_1 передала кошти продавцю, вселилась
в квартиру в жовтні 2000р., здійснила ремонт, сплачувала комунальні платежі.

Сторони
не заперечували проти того, що ОСОБА_3 був хворим, тяжко пересувався.

Стан
здоров'я ОСОБА_3 перешкоджав засвідченню договора
в нотаріальному порядку, а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 став неможливим.

Суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання договору дійсним,
оскільки його умови були виконані, однак одна із сторін ухилялась від
нотаріального посвідчення.

Разом з
тим, колегія суддів вважає, що суд помилково застосував норми ЦК України 2003р.,
тому що договір укладався в 2000 році , визнавався дійсним саме з цього часу,
тому правовідносини регулюються ч.2 ст.47 ЦК
України 1963р.

Помилкове
застосування ст.220 ЦК України
2003р. не може бути підставою для скасування рішення, оскільки зазначена стаття
є тотожньою із ч.2 ст.47 ЦК
України 1963 р. і помилкове застосування норми матеріального права не
призвело до неправильно вирішеного спору по суті.

Судова
колегія вважає, що суд повно і правильно встановив обставини справи, які
підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому підстав для
скасування рішення немає.

Не
заслуговує на увагу довод
апелянта про те, що ОСОБА_3 став проживати із дочкою ОСОБА_2 з серпня
2000р., тому, на думку апелянта, не міг укласти договір в жовтні 2000р.,
оскільки він не підтверджений жодним доказом .

Не може
бути підставою для скасування рішення і довод
апелянта про те, що ОСОБА_2 не брала участі в розгляді справи, оскільки
матеріалами справи підтверджується
участь   відповідачки  ОСОБА_2(
вона  же   -
позивач  за

зустрічним
позовом) в судових засіданнях, заявлення нею клопотань, а також участь її
представника за довіреністю.

Не
заслуговує на увагу довод
апелянта про те, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з позовом,
оскільки позивачка повинна була дізнатись про порушення її права з часу смерті
ОСОБА_3, яка унеможливлювала засвідчення договору в нотаріальній конторі, а
позов про визнання договору дійсним пред*явлений позивачкою до спливу
трирічного терміну.

Судова
колегія вважає можливим задовільнити заяву представника ОСОБА_1 про зняття
арешту із 614/1000 частин квартири АДРЕСА_1, оскільки спірна частина вже
зареєстрована за нею, а арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду
м.Одеси від 06.07.04р. перешкоджає власниці здійснювати своє право власності.

Керуючись
ст.ст.307 ч.1.п. 1, 308, 154 ч.б ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.07р. залишити без змін.

Скасувати
арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06.07.04р. на
614/1000 частин квартири АДРЕСА_1, зареєстрованої на час постановления ухвали
Приморського районного суду м.Одеси від 06.07.04р. на ОСОБА_2

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.