Справа № 22-ц-4924 / 2007 року
Головуючий 1 інстанції-Єлізаров І.Є.
Категорія - про визнання недійсним
довіреності, визнання незаконними дій на
підставі довіреностей, відшкодування
Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

24 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі: головуючого-судді - Кіся П.В., суддів -М
алінської С.М.  і  Кругової С.С.,  при секретарі - Соколовій  А.В., розглянувши  у відкритому судовому засідання в залі суду в
місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Московського
районного суду м. Харкова від 08.08.2007 року та на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 08.08.2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,   ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - Відкрите акціонерне товариство „Харківський тарний
завод" про визнання недійсними довіреностей, визнання незаконними дій на
підставі довіреностей, стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсними довіреність № 17/86 від
17.04.2003 року, довіреність № 27 від 25.02.2003 року, визнати незаконними дії
ОСОБА_4 на підставі цих довіреностей, стягнути з відповідачів завдану цими
діями моральну шкоду в сумі 40 000 грн., що виразилися у дискредитації ділової
репутації.

Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги посилався на те, що він та ОСОБА_2 -засновники ТОВ фірми
„Каспетр". ОСОБА_2 17.04.2003 року на ім'я ОСОБА_4 для участі в судових
засіданнях в якості представника ТОВ фірми „Каспетр" видана довіреність №
17/86. Вказана довіреність видана ОСОБА_2 як головою Ради засновників ТОВ фірми
„Каспетр", в той час як такої посади в товаристві не існувало, без згоди
другого засновника, позивача по справі.

Довіреність № 27
від 25.02.2003 року на ім'я ОСОБА_4 для участі в судових засіданнях, на думку
позивача, була видана директором фірми ОСОБА_3 незаконно, на підстав
домовленості з ОСОБА_2

Позивач
зазначав, що діями ОСОБА_4 йому було заподіяно моральну шкоду, у зв'язку з тим,
що даний представник товариства збирав недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1, порушував права
позивача.

В подальшому
ОСОБА_1 уточнював
свій позов, просив вимоги про відшкодування моральної шкоди не застосовувати до
відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Під час розгляду
справи позивач просив позов в частинні визнання незаконними дій по використанню
обладнання по виготовленню білизни, відшкодування відповідачами ОСОБА_5,
ОСОБА_2 солідарно майнової шкоди залишити без розгляду.

Відповідачі по
справі позовні вимоги не визнали.

Ухвалами
Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2007 року на підставі ч. 5 ст.
207 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_1
в частині визнання незаконними дій по
використанню обладнання по виготовленню білизни та в частині  відшкодування відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_2
солідарно майнової шкоди, заподіяної позивачеві незаконними діями, залишені без
розгляду.

Рішенням
Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2007 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись
з даними судовими рішеннями, позивач подав на них апеляційні скарги. В
апеляційній скарзі на ухвали суду від 08.08.2007 року ОСОБА_1 просить їх
скасувати, як ухвалені з порушенням норм процесуального права. В скарзі на
рішення суду від 08.08.2007 року позивач вважає його незаконним,
необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального
права, без врахування доказів, які містяться у справі.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи апеляції, вважає, що скарги задоволенню не
підлягають.

Суд постановляв
ухвали від 08.08.2007 року про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання
незаконними дій по використанню обладнання по виготовленню білизни та в частині
відшкодування відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_2 солідарно майнової шкоди,
заподіяної позивачеві незаконними діями, на підставі того, що позивач у
судовому засіданні попросив ці позовні вимоги залишити без розгляду.

Ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,
що участь в справі ОСОБА_4 на підставі оспорюваних довіреностей не створила
ніяких правових наслідків та правочинів, позивачем не надано доказів на
підтвердження спричинення моральної шкоди, підстав для її відшкодування немає.

Судова колегія
погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Перевіряючи
доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо
надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості,
сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

При
постановленні оскаржуваних ОСОБА_1
ухвал, суд діяв згідно п. 5 ч. 1 с
т. 205 ЦПК України, яка чітко передбачає у якості однієї з підстав для
залишення заяви без розгляду подачу позивачем заяви про залишення позову без
розгляду.

Заявляючи в
судовому засіданні клопотання про залишення без розгляду його позовних вимог
про визнання незаконними дій по використанню обладнання по виготовленню білизни
та про відшкодування відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_2 солідарно майнової шкоди,
позивач використав надане йому процесуальним законом процесуальне право та
заявив таке клопотання.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1
підтвердив той факт, що просив суд залишити цю частину позовних вимог без
розгляду, але вважає, що зробив це під тиском головуючого та інших учасників
процесу, які умовили його, мотивуючи це доцільністю з огляду на межі вже
досліджених судом доказів щодо раніше заявлених вимог.

Судова колегія
вважає ці доводи апелянта безпідставні, оскільки погоджуватись з доводами інших
учасників процесу чи ні - це право позивача, а оскільки він вибрав саме такий
спосіб вирішення справи, то суд, з огляду на висловлене бажання позивача,
зазначені позовні вимоги залишив без розгляду.

Залишення
позовних вимог без розгляду не позбавляє заявника звертатись до суду з таким
позовом на загальних умовах.

Апеляційна
скарга на ухвали не містить доводів, які відповідно до вимог ст.. 312 ЦПК України
тягнуть скасування цих ухвал.

Щодо розгляду
апеляційної скарги на рішення від 08.08.2007 року, то судом першої інстанції
встановлено, що 17.04.2003 року ТОВ фірмою „Каспетр" в особі голови Ради
засновників ОСОБА_2 видана довіреність № 17/86 на ім'я ОСОБА_4 на ведення справ
у всіх судових інстанціях, посада голови Ради засновників в ТОВ фірмі
„Каспетр" Статутом цього товариства не передбачена.

ОСОБА_4 на
підставі вищевказаної довіреності від імені ТОВ фірми „Каспетр", як її
представником, була подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції.

У зв'язку з тим,
що довіреність № 17/86 від 17.04.2003 року не відповідала вимогам
процесуального закону та не давала підстав вважати, що апеляційна скарга подана
в інтересах ТОВ фірми „Каспетр" повноважною на те особою, ухвалою судді
апеляційного суду від 22.05.2003 року справа була повернута до Московського
районного суду м. Харкова для усунення недоліків.

З огляду на
викладене, судова колегія вважає висновок суду про відмову в позові ОСОБА_1
вірним, оскільки правових наслідків, тощо участь ОСОБА_4 на підставі як
довіреності № 17/86 від 17.04.2003 року, так і довіреності № 27 від 25.02.2003
року, в складанні апеляційної скарги, в судових засіданнях не створила.

Вимогами
цивільного процесуального закону передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності.

З урахуванням
положень ст.. 10, 11,
60 ЦПК України судова колегія погоджується з тим, що позивачем не доведено тих
обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення
моральної шкоди, оскільки ним не надано фактичних доказів того, що діями
відповідачів йому її завдано, доводи позивача щодо відшкодування моральної
шкоди нічим не підтверджені та є необгрунтованими. Суд першої інстанції вірно
не вбачав підстав для їх задоволення.

Судом першої
інстанції вірно встановлені фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

З огляду на
викладене, судова колегія вважає, що справа розглянута в межах заявлених
позовних вимог, ухвалено законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Зазначені в
апеляційній скарзі на рішення доводи висновку суду не спростовують і не є
підставою для його зміни чи скасування.

Згідно з ч. 1
ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 відхилити.

Ухвали та
рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2007 року залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.