Справа №2-3554/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26
червня 2007 року

Малиновський
районний суд  м. Одеси

у складі: головуючого - судді Дрішлюка А.І.,

при секретарі Іскрич В.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,
усунення перешкод в користуванні власністю та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

В Малиновский
районний суд м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_2 про поділ майна, усунення перешкод в користуванні власністю та
вселення. Обґрунтовуючи заявлені вимоги вона посилалась на те, що за час
сумісного проживання до квітня 2006 року вони з відповідачем придбали
однокімнатну квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 згідно з Договором
купівлі-продажу №686/97 від 19.07.1997 року. Вважаючи його спільною сумісною власністю
позивачка просила постановити рішення щодо поділу вищезазначеного майна між
сторонами з врахуванням того, що з нею мешкає неповнолітній син. Позивачка
просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частки вищевказаної квартири,
за відповідачем - 1/3 частку; вселити її в АДРЕСА_1, а також зобов'язати
відповідача усунути перешкоди їй в користуванні даним житлом

Відповідач позов не визнав, в останнє судове засідання не з'явився, причин
своє неявки не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений
належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає, що
позов треба задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони знаходились в зареєстрованому
шлюбі з 29.06.1991 року. 12 квітня 2006 року шлюб між сторонами був розірваний
рішенням Малиновського районного суду АДРЕСА_1. Спірне майно було набуто
колишнім подружжя ОСОБА_1 19 липня 1997 року за договором купівлі-продажу №
686/97, зареєстрованому на Одеській товарній біржі, з наступною реєстрацією в
МБТІ та РОН, тобто на момент його набуття вони знаходились у шлюбі.

Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинний на
момент набуття спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав
самостійного заробітку. Аналогічні положення передбачає ст. 60 СК України
майно, згідно з якою набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином,
вищевказана квартира є об'єктом спільної власності подружжя ОСОБА_1. Здійснення
права спільної сумісної власності регламентувалося положеннями ст. 65 СК
України - тобто дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. Дружина і чоловік мають право розділити майно за
взаємною згодою, при цьому відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно
з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до
ч.3. ст.70 СК України зазначає, що за рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Аналогічні
положення містить п. 10 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами деяких
норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" в якому передбачено, що у справах
про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд може в окремих
випадках, з наведенням відповідних

2

мотивів,
відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси
неповнолітніх дітей або одного з подружжя, що заслуговують на увагу (зокрема,
якщо один із подружжя за відсутності поважних причин не мав самостійного
заробітку чи інших доходів, ухилявся від участі у придбанні чи утриманні майна,
витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім'ї) або коли це передбачено
шлюбним контрактом. Інтереси неповнолітніх дітей або другого з подружжя, що
заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу
спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від начала
рівності часток.

Допитана як свідок ОСОБА_3, приведена до присяги у встановленому ЦПК
України порядку, пояснила суду, що вона знає подружжя ОСОБА_1 з моменту
реєстрації їхнього шлюбу, що їй відомо про „антисоціальний" образ життя
відповідача, який не працює, зловживає спиртними напоями. Відомості про будь-яку
зацікавленість свідка у суду відсутні, тому суд враховує ці пояснення та
приймає в якості належного до допустимого доказу, який у сукупності з іншими
обставинами справи дозволяє суду відступити від принципу рівності часток у
спільному майну подружжя.

Згідно ст.
358  ЦК України
право спільної часткової   власності
здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. У разі виникнення між співвласниками спору він вирішується судом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, то суд задовольняє позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 60, 65, 69, 70, 71 СК
України, ст.ст. З, 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-225 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, усунення перешкод в користуванні
власністю та вселення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди для позивачки в користуванні АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в
розмірі 70 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі в
сумі 30 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.