Справа
№22ц-5157/07
інстанції Терьохін С.Є.    Категория ЦП:44
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2007
року   м.Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого:
Парапана В.Ф.

Суддів:
Панасенкова В.О.,  Громіка Р.Д.

При секретарі:
Яні Н.П.,  розглянула у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за апеляційною    скаргою Одеської міської ради на рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права
власності,  -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2007р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Одеської
міської ради про визнання права власності на підвальне приміщення загальною
площею 53, 04 кв.м.,  що розташоване в
житловому будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов позивачі посилалися на те,  що вони є власниками квартир №№1,  5 в багатоквартирному житловому будинку
АДРЕСА_1.

Під цими квартирами знаходиться підвал загальною площею 53, 04 кв.м.,  в якому розташовані усі комунікації системи
обслуговування квартир. На протязі багатьох років цим приміщенням ніхто не
користувався,  туди зносили сміття та
інші відходи,  воно заливалось
водою,  мало антисанітарний стан,  цвіль та сирість почала проникати до квартири
та почав прогнивати паркет на першому поверсі.

Вони неодноразово звертались до відповідних служб м. Одеси для усунення
зазначених недоліків,  але від цих служб
не було ніякого реагування,  тому вони за
свій рахунок здійснювали поточний ремонт,
вивозили сміття та відходи.

Посилаючись на ці обставини та вказуючи і на те,  що всі власники квартир будинку згодні про
передачу їм у власність цього приміщення,
але відповідач оспорює це їх право,
позивачі просили задовольнити їх вимоги.

Справа розглянута у відсутності представника відповідача,  який належним чином був повідомлений про час
та місце судового засідання.

Рішенням суду
від 30 травня 2007 року позов задоволено.

У апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у позові,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права,  вказуючи і на
неповне з'ясування судом обставин,  що
мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,  пояснення осіб,  що з'явилися,
перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляція задоволенню не підлягає,  виходячи з наступного.

Задовольняючи позов,
районний суд виходив з того,  що
позивачі є співвласниками цього нежитлового приміщення,  інші співвласники не заперечують про передачу
позивачам у власність приміщення,  що
права цих громадян не порушені.

Колегія суддів вважає,
що цей висновок суду є правильним,
оскільки відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992р.,  власники
квартир багатоквартирних житлових будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку,  технічного
обладнання,  елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах,  пов'язаних з утриманням будинку і
прибудинкової територии відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні
приміщення (кладовки,  сараї і т. ін.)передаються у власність квартиронаймачам
безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Матеріалами справи встановлено,  що
позивачі,  як і інші особи,  є співвласниками квартир вищезазначеного
багатоквартирного житлового будинку.

Спірне нежитлове приміщення знаходиться в цьому ж будинку і відповідно до
зазначених вище вимог закону та положень ч.2 ст. 382 ЦК України є
об'єктом спільної сумісної власності всіх власників квартир цього будинку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №1-2/2004 від 2
березня 2004р. визначив,  що допоміжні
приміщення (підвали,  сараї,  кладовки,  горища,  колясочні
і т. ін.)передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення
додаткових дій,  зокрема створення
об'єднання співвласників багатоквартирного будинку,  вступу до нього.

Власник (власники) неприватизованих квартир таких
будинків є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.

Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову
поверхів,  улаштування мансард у
багатоквартирних будинках,  на вчинення
інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до
законів України,  які визначають правовий
режим власності.

Матеріалами справи також встановлено,  що Одеська міська рада не є власником
будь-якого приміщення у зазначену будинку.

Відповідно до ст. 369 ЦК
України володіння,  користування та
розпорядження майном,  що є у спільної
власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Всі співвласники згодні на передачу спірного приміщення у сумісну власність
позивачів.

Відповідач не являється власником спірного приміщення,  а тому його заперечення проти позову є
безпідставними.

З урахуванням наведеного та на виконання вимог ст. ст. 15,  16 ЦК
України суд обґрунтовано ухвалив рішення про захист цивільних прав
позивачів.

З огляду на вказані обставини справи,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи,  ретельно
дослідив наявні докази,  дав їм належну
оцінку та прийняв законне та обгрунтоване рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначений висновок суду не спростовують,  вони не дають підстав вважати,  що суд ухвалив незаконне та необгрунтоване
рішення,  тому колегія суддів на підставі
ст. 308 ЦПК України їх відхиляє.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303,  304,
307 ч. 1 п. 1,  308,  313-315,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Одеської міської ради відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30
травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.