Справа № 22 -ц -1449/2007 р.               Головуючий
у 1-й інстанції   Собина О.І.
Категорія  27                                            Суддя-доповідач      Ільченко О.Ю.
УХВАЛА

іменем       України

04 грудня                  2007 року
колегія суддів судової палати з цивільних справ

апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого-
Смирнової Т.В.

суддів -                      Ільченко О.Ю.,   Данильченко Л.О.

з участю
секретаря судового засідання -  Пархоменко А.П.

та
осіб,  які беруть участь у справі -
позивача,  представника митниці,  представника відповідачів та ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Зарічного
районного суду м.  Суми від 03
жовтня   2007 року  у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  ОСОБА_1, ОСОБА_9,  ОСОБА_10,
ОСОБА_11,  Сумської митниці  про захист честі і гідності,  спростування недостовірної інформації та
відшкодування   моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за їх безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6
ОСОБА_7,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_10
витрати на правову допомогу по 300 грн. кожному.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду,  посилається на його незаконність,  неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  порушення норм матеріального та
процесуального права. При цьому,
зазначає,  що суд не врахував
того,  що відповідачами грубо порушено
Порядок проведення службових розслідувань та що комісія в повному складі
повинна нести відповідальність за викладену в акті недостовірну інформацію.

Просить
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,  яким задовольнити його позовні вимоги.

Суд 1 інстанції
відмовляючи в задоволенні позову ,
виходив з того,  що позивач не
надав доказів на підтвердження факту про свого порушення своїх немайнових прав
відповідачами,  які є посадовими особами
Сумської митниці і які діяли відповідно до своїх посадових інструкцій та
наказу,  а тому недостовірної
інформації   щодо позивача не
розповсюджували.   При цьому суд
зазначив,  що акт

розслідування
був складений   на підставі матеріалів                   перевірки      та
опиту

працівників
митниці.

Колегія
суддів дослідивши доводи апеляційної скарги,
яку підтримав позивач заслухавши заперечення представників митниці,  відповідачів та відповідача ОСОБА_1
перевіривши матеріали справи,  дійшли
висновку ,  що скарга підлягає
відхиленню,  виходячи з наступного.

Як
вбачається із матеріалів справи підставою для звернення позивача до суду стали
висновки службового розслідування факту нанесення тілесних ушкоджень працівнику
митниці ОСОБА_3,  що відображені в акті №
7 від 27.04.2006 року ( а.с.  22).

І,  зокрема,
позивач посилався на те,  що в
акті зазначена інформація такого змісту: «що комісія не виключає,  що він міг здійснити побиття ОСОБА_3».,  що порочить його честь і гідність,  оскільки стала відома для всіх працівників
митниці.

Як
встановлено судом 1 інстанції,  службове
розслідування проводилось комісією у складі працівників митниці :ОСОБА_6,  ОСОБА_1 ,
ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на
підставі наказу по митниці від 29.03.2006 року. Метою службового розслідування
було з'ясування причин та обставин нанесення тілесних ушкоджень на робочому
місці ОСОБА_3-начальнику відділу контролю.

Комісія
в акті від 29.03.2006 року відобразила своє ставлення на події,  що мали місце 28.03.2006 року та зазначила з
огляду на взаємовідносини позивача з іншими працівниками митниці,  що він міг здійснити побиття ОСОБА_3

Таким
чином посадові особи митниці,  члени
комісії по складанню акта від 29.03.2006 року діяли у відповідності з наказом
в.о. начальника митниці. ОСОБА_5 ,  який
не давав вказівки щодо надіслання висновків розслідування в підрозділи митниці(
а.с.  84).

Крім
того,  ОСОБА_5 не працює з 04., 4.2006 року,  а тому не можна ставить питання про його
відповідальність за те,  що 10.05.2006
року акт розслідування був надісланий іншим підрозділам митниці.

Враховуючи
зазначене,  суд обгрунтовано відмовив в
позові до нього. Аналогічно,  ніяких
доказів позивач не надав на підтвердження факту щодо порушення його немайнових
прав відповідачами ОСОБА_8 ,  ОСОБА_6 та
ОСОБА_4,  таких доказів він не надав і в
суді апеляційної інстанції,  тому суд
обгрунтовано відмовив в позові до них.

Стосовно
доводів позивача про те,  що в акті
розслідування викладена інформація про те ,
що він міг скоїти побиття ОСОБА_3,
то на думку судової колегії ці висновки комісії є оціночними судженнями
про особу відносно якої проводилось розслідування.

Згідно  ст.  47
і Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення оціночних суджень,  тобто оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведеності щодо їх правдивості.

Доводи апелянта   про те,
що   була                       зібрана             та            розповсюджена

інформація
відносно його особистого життя,  колегія
суддів не може взяти до уваги,  оскільки
з цими вимогами він не звертався до суду і це не було предметом судового
розгляду.

Не
заслуговують на увагу і доводи апелянта про те,
що не були заслухані в якості свідків інспектор з охорони праці митниці
та лікарОСОБА_12
з підстав,  що позивач не заперечував
про закінчення судового слідства за їх відсутності та у зв'язку з тим,  що ці свідки не мають ніякого відношення до
оскаржуваного акту розслідування.

Інші
доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не дають
підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відповідно
до ч. 1  ст.  88 ЦПК України стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,  судові витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,  а відповідачеві -пропорційно до тієї частини
позовних вимог,  у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

В суді
апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_13 заявив клопотання про
стягнення з позивача на користь відповідачів ОСОБА_3,  ОСОБА_7,
ОСОБА_14,  ОСОБА_4,  ОСОБА_8 ,
ОСОБА_10,  ОСОБА_5 по 200 грн. кожному,  понесені ними витрати на правову
допомогу,  надану при розгляді справи в
апеляційному суді.

В
зв'язку із залишення без задоволення апеляційної скарги позивача,  судова колегія вважає за необхідне стягнути з
нього на користь відповідачів вказані витрати ,
оскільки в апеляційному суді по їх захисту приймав участь адвокат
ОСОБА_13,  який має право на заняття
адвокатською діяльністю ( а.с.  241) і
між ним та відповідачами було укладено угоди про надання юридичної допомоги (
а.с.  216-233). Суду надані також
квитанції про сплату кожним із них по 200 грн. за правову допомогу.

Враховуючи
вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ,  і порядок їх компенсації за рахунок держави»
та той факт,  що справа в апеляційному
суді розглядалась протягом двох годин,
судова колегія вважає,  що є
підстави для стягнення зазначених витрат на користь відповідачів.

Керуючись п. 1
ч. 1  ст.
307,   ст.  308,
ст.  313-315 ЦПК України,  колегія суддів:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  а рішення
Зарічного районного суду м.  Суми від 03
жовтня 2007 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути   з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,  ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6,  ОСОБА_4,  ОСОБА_8 ,
ОСОБА_10 ОСОБА_5 витрати на
правову допомогу в суді апеляційної інстанції
по 200 грн. кожному.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.