УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

03 грудня 2007 року                                                                                              м.   Одеса

Колегія
судів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого
- Станкевича В.А.

суддів                                       - Бабія А.П.

-
Громіка Р.Д. при секретарі -Ісаєвої Ю.
С.   розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,   ОСОБА_3,   ОСОБА_4,
ОСОБА_5,   виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради Одеської області,   зацікавлена особа ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності,   за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2007
року,  -

встановила:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі -продажу дійсним
і визнання права власності на відчужуване майно за договором,   в якому просить задовольнити його позовні
вимоги,   вказуючи,   що 24
квітня 2007 року між
ним та відповідачами у простій письмовій формі був укладений договір купівлі - продажу 16/100 частин житлового
будинку по АДРЕСА_1 та самовільно збудований підвал,   гараж та переобладнану кімнату збільшеної
житлової площі,   який не був нотаріально
засвідчений через ухилення відповідачів від його нотаріального посвідчення,   хоча усі істотні умови за угодою були
виконані повністю та належним чином.
Факт не завірення договору нотаріально став наслідком визнання договору
недійсним,   в зв'язку з чим позивачу
було відмовлено в реєстрації його прав власності,   що призводить до порушення його майнових
прав.

Відповідачі
- ОСОБА_2,   ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в попередньому судовому засіданні з позовом погодились,   заперечень проти позову не мали,   просили в подальшому розгляд судових
засідань проводити у їх відсутність.

Представник
виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради з позовом в
попередньому засіданні погодився,
заперечень не мав,   також просив
в подальшому розгляд судових засідань проводити у його відсутність.

Відповідачка
ОСОБА_3 в судовому засіданні з позовними вимогами позивача погодилась,   пояснивши,
що в дійсності договір укладений між нею,   іншими відповідачами та позивачем не був
нотаріально засвідчений через те,   що до
складу спірного майна входять

Головуючий
у першій інстанції Ступакова І.Г.                           Справа
№ 22ц - 3762/2007 р.

Доповідач
- Станкевич В.А.                                                          Категорія:
ЦП 12

самовільні
будови,   які не були належним чином
оформлені,   через відсутність згоди на
розміщення самовільно збудованого гаражу одного із співвласників по
домоволодінню. Спору щодо виконання істотних умов між ними та позивачем не
має,   оскільки з їх боку було передано
спірне майно у власність позивача,   який
в свою чергу здійснив за нього повний розрахунок.

Зацікавлена
особа - ОСОБА_6,   в судовому засіданні з позовом погодилась
частково,   вказав,   що заперечень проти визнання договору
купівлі -продажу,   який був укладений
між позивачем та відповідачами в частіші купівлі - продажу 16/100
частин домобудівлі не має,   а не
згодна з позовом в частині купівлі -
продажу самовільно збудованого відповідачами гаражу,   на розміщення якого вона згоди не давала.

Рішенням
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2007 року позовна
заява задоволена.

Визнаний
дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна,   укладений 24 квітня 2007
року,   між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,   ОСОБА_3,
ОСОБА_4,   ОСОБА_5,   згідно якого ОСОБА_2,   ОСОБА_3,
ОСОБА_4,   ОСОБА_5 продали,   а ОСОБА_1 купив 16/100 частин
домоволодіння,   розташованого по
АДРЕСА_1,   складаючого в цілому з:
житлового будинку літ. "А",
сходів літ. "а",
тамбуру літ. "а1",
підвалу літ. "а2",
житлового будинку літ. "Б",
прибудови літ. "б",
прибудови літ. "61",
веранди літ. "62",
підвалу літ. "Б1",
будівлі літ. "Л",
нежитлової будівлі літ. "М",
сараю літ. Т",   гаражу літ.
"К",   сараю літ.
"І",   сараю літ.
„П",   гаражу літ.
"Є",   підвалу літ.
"с",   гаражу літ.
"Н" розміром 3,  05 х 6,  10 м.   та збільшену житлову площу квартири на 6,
2 кв.м.   ( за рахунок
переобладнаної кухні в житлову кімнату).

Визнано
за ОСОБА_1 право власності на 16/100
частин домоволодіння,   розташованого
по АДРЕСА_1,   складаючого в цілому з:
житлового будинку літ. "А",
сходів літ. "а",
тамбуру літ. "а1",
підвалу літ. "а2",
житлового будинку літ. "Б",
прибудови літ. "б",
прибудови літ. "61",
веранди літ. "62",   підвалу
літ. "Б1",   будівлі літ.
"Л",   нежитлової будівлі літ.
"М",   сараю літ.
"Г",   гаражу літ.
"К",   сараю літ.
"І",   сараю літ.
„П",   гаражу літ. "Є",   підвалу літ. "с",   гаражу літ. "Н" розміром 3,
05 х 6,  10 м.
та збільшену житлову площу квартири на 6,  2 кв.м.   (за
рахунок переобладнаної кухні в житлову кімнату).

В
апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати і направити справу на
новий розгляд.

Розглянувши
матеріали справи,   заслухавши
доповідача,   доводи апеляційної
скарги,   перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної
скарги,   судова колегія вважає,   що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,   що 24 квітня 2007 року в м.   Білгород-Дністровському між позивачем і
відповідачами у простій письмовій формі був укладений договір купівлі - продажу
нерухомого майна,   згідно якого
відповідачі продали,   а позивач купив
16/100 частин домоволодіння,
складаючого в цілому з: житлового будинку літ. "А",   сходів літ. "а",   тамбуру літ. "а1",   підвалу літ. "а2",   житлового будинку літ. "Б",   прибудови літ. "6",   прибудови літ. "61",   веранди літ. "62",   підвалу літ. "Б1",   будівлі літ. "Л",   нежитлової будівлі літ. "М",   сараю літ. "Г",   гаражу літ. "К",   сараю літ. "І",   сараю літ. ТГ,   гаражу літ. "Є",   підвалу літ. "с",   гаражу літ. "Н",   розташованого по АДРЕСА_1,   за які позивачем була цілком здійснена
оплата,   що підтверджується п. 2.2
вищевказаного договору (а.с.   33-34).

Відповідачі
продали належну їм до часу продажу спірну частину домоволодіння на підставі
свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1994 року,   виданого
згідно розпорядження органу приватизації №
2427 від 14.06.1994 року,   згідно якого право власності в рівних
частках оформлено на ОСОБА_2,
ОСОБА_3,   ОСОБА_4,   ОСОБА_5
(а.с.     12,
13). Як було встановлено,
відповідачками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно свідоцтв про одруження було
змінено прізвище,   а саме ОСОБА_4 на
"ОСОБА_4",   а ОСОБА_5 на
"ОСОБА_5" (а.с.   16,
18).

Крім
належного відповідачам майна згідно зазначеного свідоцтва,   до спірних 16/100 частин домоволодіння входять також самовільні
споруди,   а саме: підвал літ.
"а2" розміром 2,  40 х 2,  50 м.  ,
гараж літ. "Н" розміром 3,  05 х 6,  10 м.   та за рахунок переобладнання кухні збільшена
житлова площа квартири на 6,  2
кв.м.  ,
на які відповідачами належним чином не було оформлено право
власності,   однак які згідно висновку №
85 від 20.04.2007 року відповідають санітарним,   протипожежним та будівельним нормам та не
порушують права інших осіб,   оскільки
згідно заяви співвласників по домоволодінню є їх узгодження на розміщення гаражу
(а.с.   23-25) Однак,   один із
співвласників (зацікавлена особа) узгодження на розміщення гаражу без
мотивованих причин не надала.

Будь - яких
вмотивованих пояснень щодо своєї не згоди з позовом в частині визнання за
позивачем права власності на гараж,
зацікавлена особа ОСОБА_6 в судовому засіданні не надала,   також було встановлено,   що спору або вирішення питання щодо розділу
земельної ділянки або усунення перешкод в її користуванні раніше не було,   оскільки спірний гараж самочинно був
збудований ще до оформлення ОСОБА_6 права власності на належну їй частину
домоволодіння.

Таким
чином,   встановлено,   спору щодо визнання договору купівлі - продажу,   укладеного 24.04.2007 року між позивачем та відповідачами не має,   сторони в добровільному порядку виконали
належним чином усі істотні умови договору,
виконання яких підтвердили в судовому засіданні,   а також письмовими доказами.

Згідно   ст.   655 ЦК України за
договором купівлі - продажу
одна -сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві),   а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплати за нього
певну грошову суму. Тобто сторонами повністю були виконані усі умови договору
купівлі -продажу.

Згідно   ст.   219 ЦК України у разі
недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину
такий правовичин є нікчемним.   Суд може
визнати такий правочин дійсним,   якщо
буде встановлено,   що він відповідав
справжній волі особи,   яка його вчинила,   а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина,   яка не залежала
від її волі.

Враховуючи,   що сторонами з обох сторін були виконані
належним чином усі істотні умови угоди,
в добровільному порядку по справжній волі,   а також те,
що обставина у вигляді відсутності згоди Лівицької на розміщення
спірного гаражу не залежить від сторін за договором,   суд вважає,
що укладений між ними договір можна визнати дійсним.

Крім
того,   після укладення договору купівлі - продажу
позивачем фактично була прийнята у своє володіння та розпорядження спірна
частина домоволодіння АДРЕСА_1 з
самовільними спорудами,   оскільки
відповідачі передали дану спірну частину у володіння,   користування та розпорядження ним на свій
розсуд,   що являється складовою частиною
права власності,   на яке позивач має
право,   як суб'єкт права приватної
власності відповідно до   ст.     ст.
317,   318,
325 ЦК України.

Відповідно
до   ст.
334 ЦК України
право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання
майна,   якщо інше не встановлено
договором або законом.   Право власності
на майно за договором,   який підлягає
нотаріальному посвідченню,   виникає у
набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили
рішення суду про визнання договору,   не
посвідченого нотаріально,   дійсним.

У
відповідності зі   ст.   12
п.2 Закону України «Про власність» громадянин набуває право власності на
майно отримане внаслідок укладення інших договорів,   не заборонених законом.

Що
стосується стверджень апелянта про відсутність її згоди,   як зацікавленої особи,   на розміщення спірного гаражу літ.
"Н",   який входить до складу
придбаного позивачем майна,   то суд
першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги,   оскільки належних доказів,   підтверджуючих причини відмови ОСОБА_6 не
надала. Крім того,   спірний гараж

самочинно був збудований
ще до оформлення ОСОБА_6 права власності на належну їй частину домоволодіння.

Відповідно
до   ст.
376 п. 5 ЦК України,   на вимогу власника земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на нерухоме майно,   яке самочинно збудоване на ній,   якщо це не порушує права інших осіб. Як було
встановлено,   при будівництві самочинних
будівель права інших осіб не порушено та розміщення самочинних будівель
відповідає будівельним нормам.

Враховуючи
все вищевикладене колегія вважає,   що
суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при
вирішенні справи не допустив,   а
наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких
обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись   ст.     ст.
304,   305,
307,   308,   313,
ч. 1
п. 1   ст.
314,   315,   317,
319 ЦПК України,   судова
колегія,

ухвалила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2007 року по справі
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,   ОСОБА_4,   ОСОБА_5,
виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської
області,   зацікавлена особа ОСОБА_6 про'
визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності - залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,   однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції