УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

26 листопада 2007 року                                                     м. Донецьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі: Круглікової К.С.,

Жданової B.C., Лоленнко А.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного
суду м. Києва від 21 лютого 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Шевченківської районної у м. Києві державної
адміністрації, відділу паспортно-реєстраційної та
міграційної роботи Подільського РУГУ МВС України в м.
Києві про вселення, визнання права користування квартирою, визнання недійсним ордеру, визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Подільської
районної у м. Києві державної адміністрації, Шевченківської
районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням, про вселення, визнання права користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2003 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої
вимоги мотивував тим, що в 1977 році він
разом з матір'ю та вітчимом , на підставі ордеру вселився до АДРЕСА_1. В 1989 році померла його мати, а в 1991 році помер
вітчим і позивач залишився в спірній квартирі один. В 1992 році він був
засуджений Ленінградським районним судом м. Києва до 14 років позбавлення волі,
а в березні 2003 року - умовно-достроково звільнений.
Після повернення додому, він з'ясував, що до квартири
заселена сім'я відповідачки, члени якої приватизували квартиру. Оскільки не було рішення суду про визнання його таким, що втратив
право користування квартирою, вважав, що він цього права не
втратив, а тому просив визнати за ним право користування квартирою та визнати недійсним ордер та свідоцтво про право власності на
спірну квартиру, виданий відповідачці.

Справа № 33ц-2660 кс 07

Головуючий у першій інстанції       Зіміна В.Б.

Доповідач   Круглікова
К.С.

2

В жовтні 2004
року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 Свої позовні вимоги
мотивувала тим, що 16 листопада 1992 р. ОСОБА_1 знято з реєстрації за вказаною
адресою у зв'язку з направленням його до місць позбавлення волі на строк 14
років для відбуття покарання за скоєння тяжкого злочину, відповідно до вироку
Ленінградського районного суду м. Києва від 01 .09.1992 року. На момент
оголошення обвинувального вироку відносно Токмила діяла ст. 71 Житлового Кодексу
України, згідно якої жиле приміщення зберігається за наймачем понад шість
місяців у випадку взяття під варту - на протязі всього часу перебування під
слідством і судом, тобто він втратив право користування з моменту оголошення
вироку. Просила визнати його таким, що втратив право користування жилим
приміщенням.

Рішенням
Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2005 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Подільської
районної у м. Києві державної адміністрації, Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації, відділу паспортно-реєстраційної та міграційної роботи
Подільського РУГУ МВС України в м. Києві про вселення, визнання права
користування квартирою, визнання недійсним ордеру, визнання недійсним свідоцтва
про право власності на квартиру -відмовлено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Шевченківської
районної у м. Києві державної адміністрації про визнання ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування жилим приміщенням -задоволено.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року рішення суду першої
інстанції залишено без зміни.

В касаційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування судових рішень, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів
дійшла до висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи
з наступного.

Відповідно до
частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Оскаржувані
судові рішення постановлені із додержанням норм процесуального та матеріального
права, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Відсутні і
передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судових  рішень.

Виходячи з
наведеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні
касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК
України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області,

3

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду
м. Києва від 21 лютого 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.