Справа № 22ц-5835/07        Головуючий в суді першої інстанції Зайцев Л.М.
Категорія                              Доповідач в суді
апеляційної інстанції Медведева
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада
2007 року      Колегія суддів судової
палати у цивільних

справах апеляційного
суду Луганської області в складі :

Головуючого -
Медведєвої Л.П.

Суддів       -
Оробцової  Р.І.

Галан  Н.М.

при секретарі -
Супоневої Н.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Л у ганську справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду
Луганської області від 17 липня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  третя
особа - приватний нотаріус Старобільського нотаріального округу ОСОБА_4,  про визнання договору дарування квартири в
1/2 частині не дійсним,  визнання
квартири об'єктом права спільної сумісної власності,  визнання права власності на 1/2 частину
квартири,  за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про
виселення,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 посилаються на те, що рішення є незаконним,  оскільки ухвалено з порушенням норм мат
еріального і процесуального права,  та
ставлять питання про його скасування і ухвалення нового рішення,  яким в задоволенні первісного позову
відмовити,  а зустрічний позов
задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  третя
особа - приватний нотаріус Старобільського нотаріального округу ОСОБА_4,  про визнання договору дарування квартири в
1/2 частині не дійсним,  визнання
квартири об'єктом права спільної сумісної власності,  визнання права власності на 1/2 частину
квартири,  задоволено,  визнано недійсним договір дарування квартири
від 05 квітня 2007 року,  посвідчений
приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу ОСОБА_5 і
зареєстрованого в реєстрі за № 1628,  в
1/2 частині,  за яким ОСОБА_1      подарував      ОСОБА_2 квартиру № 1 в житловому
будинку,  розташованому за адресою :
АДРЕСА_1,  визнано квартиру № 1 в будинку
№ 1,  розташованого за адресою :
АДРЕСА_1,  об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 / на період
до 05.04.2007 року /,  визнано за ОСОБА_3 право приватної
власності на 1/2 частину квартири №1 в будинку №1,  розташованого за адресою : АДРЕСА_1, в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виселення відмовлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів встановила наступне.

Звернувшись в травні 2007 року в суд з зазначеним позовом,  позивачка ОСОБА_3 в обгрунтування своїх позовних вимог,  зазначила,
що вона і відповідач з 1988 року і по теперішній час проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу,  мають
спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Під час проживання разом вони мешкали в
квартирі 1 ,  яка знаходиться в будинку
АДРЕСА_1. Ця квартира належить відповідачу,
її вони будували разом. З 1999 року вона є приватним підприємцем,  відповідач з 2001 року включно по 2006 рік
офіційно ніде не працював більше двох років. Всі комунальні послуги ,  ремонтні роботи,  які проводилися в будинку,  сплачувала вона за рахунок тих коштів,  які отримувала від підприємницької
діяльності. їй стало відомо,  що 05
квітня 2007 року відповідач подарував квартиру своєму синові від першого шлюбу
ОСОБА_2. Просила визнати договір дарування недійсним,  так як при і його укладенні не було згоди
органу опіки та піклування.

В подальшому позивачка доповнила свої позовні вимоги та просила визнати
спірну квартиру спільною сумісною власністю її та відповідача,  визнати за нею право власності на 1/2 частину
квартири.

В червні 2007 року в суд з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про виселення
звернувся позивач ОСОБА_2,  який у викладенні обставин,  якими він обґрунтовував свої позовні
вимоги,  зазначив,  що за договором дарування він є власником
квартири,  відповідачка проживає в
квартирі з 1996 року. Договір найму житла відповідачка з ним не укладала і
укладатись такий договір не буде.

Просив   виселити  ОСОБА_3  разом
з  ОСОБА_6, 1991   року народження,  із спірної квартири.

Спір судом вирішено на підставі ст.ст.6, 60, 74, 121, 125 СК України,  ст.12 Закону України „ Про основи соціального
захисту бездомних громадян і беспритульних дітей",  ст.ст.1, 4,
116, 150, 156-157 ЖК України,
ст.ст.71, 203, 215, 216, 217, 224, 228 ЦК України,  при
ухваленні рішення суд керувався ст.ст. 10-11, 209-210, 212-215 ЦПК України.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи первісний позов і відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову,  суд першої Інстанції
на основі повно і всебічно з'ясованих обставин,  на які сторони посилались як на підставу своїх
вимог і заперечень,  підтверджених
доказами,  які були досліджені в судовому
засіданні,  виконавши всі вимоги
цивільного судочинства,  законно і
обгрунтовано встановив відповідно до вимог ст.ст.215, 216, 224 ЦК України підстави
недійсності договору дарування спірної квартири,  визнав останню об'єктом спільної сумісної
власності позивача і відповідача по первісному позову,  що відповідає вимогам ст.ст.60 та 74 СК
України,  а також право позивачки по
первісному позову на 1/2 частину квартири,
та встановив підстави відмови в задоволенні зустрічного позову.

Доводи
апеляційної скарги висновок суду не спростовують.

На підставі наведеного,  керуючись
ст.ст.209, 303, 307, 314, 315 ЦПК України,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 липня 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус
Старобільського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання договору дарування квартири в 1/2 частині не дійсним,  визнання квартири об'єктом права спільної
сумісної власності,  визнання права
власності на 1/2 частину квартири,  за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виселення,  відхилити,  рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.