УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
листопада 2007 року                                                               м. Вінниця

Колегія   суддів   судової
палати   з   цивільних
справ   Апеляційного   суду Вінницької області у складі:

головуючого : Ковальчука О.В., суддів : Іващука В.А.,
Колоса С.С., при секретарі : Цехмістер О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 липня
2007 року,

установила:

Рішенням
Вінницького районного суду Вінницької області від 20 липня 2007 року
постановлено:

Позов частково задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15030
грн. 18 коп. матеріальної шкоди та 230 грн. вартості проведення авто
товарознавчого дослідження № 290 від 27 листопада 2002 року, 2000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, а всього - 17 260 грн. 18 коп.

У решті позову відмовити.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

З постанови
Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 Лютого 2007 року
вбачається, що 25 вересня 2002 року близько 8 год. 20 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-21011
реєстраційний НОМЕР_1, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України
„Перед початком руху, перестроюванням та іншою зміною напрямку руху водій
повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки
іншим учасникам руху", п. 13.1 цих Правил „Водій залежно від швидкості
руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану
транспортного засобу, повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного
інтервалу" та п. 14.2 "Перед початком обгону водій повинен
переконатись в безпечності та можливості виконуваного ним маневру",
рухаючись    на    218
км    +    100
м

Справа № 22 -
2642   2007 р.       Категорія: 19     Головуючий у суді першої інстанції Войтко
Ю.Б.

Доповідач:
Ковальчук О.В.    .

2

автодороги
Київ-Одеса перед перестроюванням
та іншою зміною напрямку руху не переконався у безпечності маневру і що не
створить перешкоди або небезпеки іншим
учасникам руху і що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним
і яким може бути створену перешкоду, почав виконувати маневр обгону, при цьому створивши перешкоду автомобілю „OPEL Kadett" транзитний НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_3, який виконував маневр обгону і рухався позаду автомобіля,
яким керував ОСОБА_2, по лівій смузі руху, в результаті чого автомобіль „OPEL Kadett"
виїхав на мокре узбіччя лівої смуги руху, втратив керування і зіткнувся з
мікроавтобусом "VOLKSWAGEN LT-31",
реєстраційний НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1, який рухався в попутному напрямку
по правій смузі руху.

Дані обставини
підтверджуються оглянутими в судовому засіданні матеріалами кримінальної справи
: висновком експерта № 18 від 22 січня 2003 року, згідно якого в зазначеній
дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-21011 реєстраційний НОМЕР_1 ОСОБА_2 не
виконав вимог пп. 10.1, 13.1, 14.2 Правил дорожнього руху України; показами
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, поясненнями потерпілого ОСОБА_5, які підтверджують
зазначені вище обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також поясненнями
самого ОСОБА_2, допитаного як обвинуваченого, який повністю визнав себе винним
за ч. 1 ст. 286 КК України та в судовому засіданні Уманського міськрайонного
суду 27 лютого 2007 року пояснив, що йому відомо про необхідність відшкодування
завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків та не заперечував проти цього.
Крім того, закриття даної кримінальної справи відбулося за нереабілітуючими
обставинами, проти чого не заперечував ОСОБА_2 Згідно пояснень відповідача
зазначена постанова суду не оскаржена та не скасована.

Оскільки розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до
реальної вартості втраченого майна або виконаних робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі, суд погодився з запереченнями відповідача та
вважав, що збитки завдані позивачу щодо відновлювального ремонту транспортного
засобу повинні складати суму у 15030 грн. 18 коп., тобто з урахуванням
експлуатаційного зношення деталей, що підлягають заміні. Щодо невизнання
відповідачем суми матеріальної шкоди, суд вважав зазначену суму доведеною,
оскільки вона підтверджена висновком авто товарознавчого дослідження № 290 від
27 листопада 2002 року. Відповідачем, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
не надано доказів на спростування розміру зазначеної матеріальної шкоди.

Внаслідок ДТП позивач переніс
стрес, був позбавлений звичайного способу життя та транспортного засобу на час
його ремонту, а тому суд визначив розмір відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди у 2000 грн.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду у частині задоволених вимог
позивача та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. Доводи апеляційної
скарги зводяться до невірної оцінки судом доказів у справі та неповного
з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої.

Суд оцінив
зібрані у справі докази відповідно до положень ст.212 ЦПК України та мотивував
у рішенні чому прийняв до уваги одні із них і відхилив

3

інші, а тому доводи скарги про невірну оцінку доказів як
такі, що висновків суду не спростовують, не можна визнати обгрунтованими.

Не можна визнати обґрунтованими також посилання на
неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки у
апеляційній скарзі не зазначено у чому конкретно полягає порушення судом
покладеного на нього ст. 10 ЦПК України обв'язку у сприянні особам, які беруть
участь у справі, всебічному і       |
повному з'ясуванню обставин справи.

Рішення ухвалено
з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Вінницького районного суду Вінницької області від 20 липня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Протягом двох
місяців з дня набрання законної сили ухвала може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України.