Справа № 22-ц-1526/2007 р.           Головуючий у 1 інстанції Островський
Категорія 40       Доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 грудня 2007
року  м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Соколовського В.М.,

суддів:  Фединяка В.Д.,
Девляшевського В.А.,

секретаря        Юрків І.П.,

з участю:      представника    Івано-Франківської центральної міської

клінічної
лікарні ОСОБА_4,

позивача          ОСОБА_1 та його

адвоката       ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника
міського голови міста Івано-Франківська ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 31 жовтня 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_1 13 вересня 2007 року звернувся в суд з позовом до
міського голови міста Івано-Франківська,
Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні,  Івано-Франківської міської поліклініки №1 про
поновлення на роботі,  стягнення
середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та завданої моральної
шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2007 року даний
позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря

Івано-Франківської
міської поліклініки №1. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування заподіяної
моральної шкоди - відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі допущено
до негайного виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням,  представник міського голови міста
Івано-Франківська ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу,
зазначаючи,  що судом неповно
досліджено зібрані докази і,  як
наслідок,  неповно встановлено обставини
по справі та при постановленні рішення неправильно застосовано норми
матеріального права,  тому дане рішення
підлягає скасуванню. Вимоги скарги мотивує тим,
що на день винесення розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади
головного лікаря міської поліклініки №1,
тобто на 21.08.2007 року,
міському голові міста Івано-Франківська не було відомо,  що ОСОБА_1 перебуває на лікарняному. Після
того,  як позивачем ОСОБА_1 були
представлені лікарняні листки непрацездатності,
міським головою було винесено розпорядження від 25.09.2007 року,  яким відмінено попереднє розпорядження про
звільнення позивача з роботи. Відповідно про це було зроблено і запис у
трудовій книжці ОСОБА_1 Отже,  на час
винесення рішення судом розпорядження про звільнення позивача з роботи було
відмінено і про це зроблено відповідний запис в його трудову книжку.
Представник апелянта вважає,  що
поновлення на роботі за рішенням суду мало б підстави при незаконному
звільненні з роботи,  а в даному випадку
позивача поновлено міським головою в межах його повноважень ще 25.09.2007
року,  тобто до постановления рішення судом.
Тому підстав для задоволення позову в суду не було.

Просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення,  яким відмовити позивачу в позові.

В судовому засіданні представник відповідача - Центральної міської
клінічної лікарні ОСОБА_4 вимоги скарги підтримала з наведених вище мотивів та
уточнила,  що ОСОБА_1 було поновлено на
роботі в зв'язку з тим,  що він перебував
на лікарняному. Тому просила скаргу задовольнити,  а рішення суду скасувати.

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги не
визнали,  вважають її безпідставною,  а рішення - законним і обґрунтованим,  яке просили залишити в силі,  відмовивши в задоволенні скарги.

Представники міського голови міста Івано-Франківська та міської поліклініки
№1 в судове засідання не прибули,  хоча
належно були повідомлені про розгляд справи.

Вислухавши доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних причин.

Судом встановлено,  що позивач ОСОБА_1 працював на посаді
головного лікаря Івано-Франківської міської поліклініки №1. 21.08.2007 року
його було звільнено з роботи розпорядженням міського голови за №29/1-с за
ст.41,  п.1 КЗпП України - за вчинення
одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником закладу охорони
здоров'я. Дане розпорядження знайшло своє відображення у наказах керівників
Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні за №224-мк від
21.08.2007 року та Івано-Франківської міської поліклініки №1 за №98-к від 21.08.2007
року.

Розпорядженням міського голови від 25.09.2007 року №36/1-с у зв'язку з
перебуванням ОСОБА_1 на час звільнення на лікарняному було відмінено попереднє
розпорядження про звільнення позивача з роботи.

Підставою для винесення розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з роботи
послужила довідка про результати комплексної перевірки
адміністративно-господарської діяльності Івано-Франківської міської поліклініки
№1 в березні 2007 року,  якою було
встановлено,  що головним лікарем міської
поліклініки №1 допускались неодноразові грубі порушення фінансової
дисципліни,  нормативних документів,  які регламентують управління закладом охорони
здоров'я,  кадрові порушення,  незаконне надання в оренду приміщень,  грубо порушувалися правила видачі медичних
довідок кандидатам у водії,  був
недостатній контроль за роботою структурних підрозділів.

Однак,  зазначена
довідка про результати перевірки повністю спростована Актом ревізії
контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області від 13.08.2007
року №04-21/14-17,  який не було взято до
уваги міським головою при звільненні ОСОБА_1 з роботи.

При таких обставинах,
суд першої інстанції,  на думку
колегії суддів,  прийшов до
обґрунтованого висновку,  що звільнення
позивача з роботи відбулось без дотримання норм трудового законодавства,  за неодноразове вчинення ОСОБА_1 грубих
порушень,  які носили тривалий,  а не разовий характер,  хоча норма ст.41,  п.1 КЗпП України передбачає вчинення
керівником одноразового грубого порушення трудових обов'язків,  і такі порушення не були доведені в судовому
засіданні,  оскільки,  спростовані проведеною перевіркою
контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області.

Поскільки розпорядження міського голови про звільнення ОСОБА_1 з роботи
було відмінено самим же міським головою тільки з підстав порушення процедури
його прийняття,  а не з мотивів
неправильного звільнення позивача з роботи,
то суд правильно прийшов до переконання про необхідність поновлення
позивача ОСОБА_1 на роботі.

При цьому суд також вірно прийшов
до висновку,  що не підлягають до
задоволення вимоги позивача стосовно стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

поскільки   ОСОБА_1
повністю   виплачені   зазначені
кошти   відповідачами    в добровільному порядку.

Що стосується моральної шкоди,  то і
в даному випадку суд першої інстанції правильно відмовив позивачу в задоволенні
такої позовної вимоги за недоведеністю факту заподіяння такої.

Заподіяння моральної шкоди пов'язувалось ОСОБА_1 з погіршенням стану його
здоров'я в зв'язку з незаконним звільненням з роботи. Однак,  позивач перебував на лікарняних ще з травня
2007 року,  тобто він хворів задовго до
свого звільнення з роботи 21.08.2007 року,
і характер його захворювань свідчить про те,  що такі хвороби не знаходяться в причинному зв'язку
із фактом звільнення з роботи.

Твердження представника апелянта про те,  що судом не враховано всіх обставин по
справі,  тому безпідставно поновлено
позивача на роботі,  не відповідають
дослідженим доказам по справі,  а тому не
можуть бути взяті до уваги колегією суддів.

Судом першої інстанції повно,
всебічно та об'єктивно встановлено обставини справи,  яким дана вірна юридична оцінка,  з дотриманням норм матеріального і
процесуального права,  тому доводи
апеляційної скарги не спростовують законності та обгрунтованості постановленого
судом рішення.

Враховуючи вище наведене,  керуючись ст. ст. 307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника міського голови міста Івано-Франківська
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення,  але може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.