РІШЕННЯ                           Справа № 2-1241/07р.

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 липня
2007 року                                                      Лубенський
міськрайонний суд

Полтавської
області в складі: головуючого - судді В.М.Матвієнка, при секретарі -
О.А.Павличенко представник відповідачки - ОСОБА_6

розглянувши
у попередньому судовому засіданні м. Лубни цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1до ОСОБА_2, Лубенської міської ради Полтавської області про визнання
права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2., Лубенської
міської ради Полтавської області про визнання права власності на частину
домоволодіння за набувальною давністю.

У позові вказано, що у 1973 році вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3
побудували будинок, розташований по АДРЕСА_1, власником якого був
зареєстрований ОСОБА_3

14.12.1982 року її чоловік ОСОБА_3 подарував 27/100 частки даного
домоволодіння своєму батькові (свекру позивачки) ОСОБА_4

Дане домоволодіння знаходилось у спільній власності, без реального
виділення часток кожному власнику.

1989
року її чоловік ОСОБА_3 помер, після смерті якого
відкрилась спадщина у вигляді 73/100 частини житлового будинку розташованого в
АДРЕСА_1, яку він заповідав позивачці.

1990
року її свекор ОСОБА_4 склав заповіт за яким майно, що
складається з 27/100 часини даного домоволодіння заповів своїй онуці ОСОБА_2

25.03.1992 році ОСОБА_4 був знятий з реєстрації місця проживання в даному
будинку та виїхав на постійне місце проживання до Росії, дозволивши позивачці
безоплатно та безстроково користуватися його часткою будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер по місцю проживання в Росії, після смерті якого
відкрилась спадщина у вигляді 27/100 частини даного будинку, яку спадкоємиця за
заповітом ОСОБА_2 не прийняла у встановлений законом строк.

15.07.2004 року позивачка подарувала своєму синові ОСОБА_5 свою частку
73/100 даного домоволодіння, продовжуючи проживати в цьому будинку та
користуватися ним по теперішній час. її син ОСОБА_5 постійно проживає в м.
Таганрогі РФ, навідується
до неї, як матері рідко.

З часу смерті
свекра, тобто з 14.05.1996р. по теперішній час позивачка відкрито, постійно,
добросовісно володіє і користується часткою домоволодіння 27/100, яку
спадкоємці не прийняли, спадкодавець помер.

ОСОБА_2
з 1995р. не вчиняла ніяких дій, які б свідчили прийняття нею спадщини,
неодноразово наголошувала на тому, що їй ця спадщина не потрібна, оскільки вона
не збирається повертатися з Росії до м. Лубни на проживання .

Враховуючи
те що позивачка постійно добросовісно користується , безперервно володіє даним
домоволодінням більше 10 років, відсутність спадкоємців на це нерухоме майно
позивачка прохає суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на
27/100частини домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохаючи
їх задовольнити,

вважаючи за
можливе розглянути справу у попередньому судовому засіданні.

Представник
відповідачки ОСОБА_6 позов визнав, не заперечує проти задоволення

позовних вимог
так як ОСОБА_2 не
претендувала і не претендує на спадщину , що

складається з
27/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1вважаючи за

можливе
розглянути справу у попередньому судовому засіданні.

Третя особа
ОСОБА_5 не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1. та

прийняття
рішення на попередньому судовому засіданні.

Представник
Лубенської міської ради в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву

про розгляд
справи без своєї участі, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Лубенське МБТІ в судове засідання не з'явився,
повідомивши суд про можливість розгляду справи без участі своїх представників
при цьому не заперечуючи проти задоволення позову.

Враховуючи думку сторін, визнання позову відповідачами суд вважає за
можливе постановити рішення при проведенні попереднього судового засідання, що
передбачено ст. 130 ЦПК України.

Дослідивши
обставини, докази справи суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Встановлено, у 1973 році вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 побудували
будинок, розташований по АДРЕСА_1, власником якого був зареєстрований ОСОБА_3

14.12.1982 року її чоловік ОСОБА_3 подарував 27/100 частини даного
домоволодіння своєму батькові (свекру позивачки) ОСОБА_4

Дане домоволодіння знаходилось у спільній власності, без реального виділення
часток кожному власнику.

1989
року її чоловік ОСОБА_3 помер, після смерті якого
відкрилась спадщина у вигляді 73/100 частини житлового будинку розташованого в
АДРЕСА_1, яку він заповідав позивачці.

1990
року ОСОБА_4 ( свекор позивачки) склав заповіт за яким
майно, що складається з 27/100 часини даного домоволодіння заповів своїй онуці
ОСОБА_2, відповідачці
по справі.

25.03.1992 році ОСОБА_4 був знятий з реєстрації місця проживання в даному
будинку та виїхав на постійне місце проживання до Росії, дозволивши позивачці
безоплатно та безстроково користуватися його часткою будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер за місцем проживання в Росії, після смерті якого
відкрилась спадщина у вигляді 27/100 частини даного будинку, яку спадкоємиця за
заповітом ОСОБА_2
не прийняла у встановлений законом строк і не бажає цього робити, що
підтвердив в судовому засіданні її представник.

15.07.2004 року
позивачка подарувала своєму сину ОСОБА_1 свою частку 73/100 даного
домоволодіння, продовжуючи проживати в цьому будинку та користуватися ним по
теперішній час. Син позивачки ОСОБА_5 постійно проживає в м. Таганрогі РФ, навідується до
неї тільки як до матері, не заперечуючи проти визнання права власності на
27/100 частину будинку за позивачкою.

З часу смерті
свекра, тобто з 14.05.1996р. по теперішній час позивачка відкрито, постійно,
добросовісно володіє і користується часткою домоволодіння 27/100, що знайшло
своє підтвердження в судовому засіданні.

Встановлено,
що ОСОБА_2 з 1995
р. не вчиняла ніяких дій, які б свідчили прийняття нею спадщини, неодноразово
наголошувала на тому, що їй ця спадщина не потрібна, оскільки вона не
збирається повертатися з Росії до м. Лубни.

Згідно ст.. 344ч.1 ЦК України вказано,
що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років, набуває на нього
власності. Таке право власності набувається за рішенням суду. У відповідності
ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку
визначеного законом.

Згідно
ст. 328 ч.1 ЦК України
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Виходячи з того,
що позивачка добросовісно , відкрито, безперервно користується , володіє
вищевказаним домоволодінням більше 10 років, відсутність спадкоємців на цю
частину домоволодіння, відсутність спору, інтереси позивачки суд вважає за
можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1., визнавши за нею право власності за
набувальною давністю на 27/100 частини домоволодіння.

Керуючись ст. 41
Конституції України,

ст.ст.328 ч.1, 344 ЦК
України, ст.ст.60,130, 212-215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1до ОСОБА_2, Лубенської міської ради
Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю
задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1на 27/100 частини житлового будинку з
господарськими будівлями розташованими в АДРЕСА_1за набувальною давністю.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом двадцяти
днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом
десяти днів з дня оголошення рішення суду