Справа №2-626 за 2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

07
червня 2007 року                                 Макарівський
районний суд Київської області в складі судді ДЗЮБИ Н.М. при секретарі Бабій
Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Макарів
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Новосілківської сільської ради
Макарівського району про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки
таким, що відбувся,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до Новосілківської сільської ради про визнання
договору купівлі-продажу земельної ділянки таким, що відбувся, посилаючись на
те, що 14.07.1998 року він купив за 1000 гривень земельну ділянку розміром
0,331 га в АДРЕСА_1 у
ОСОБА_4, про що свідчить її розписка. На вказаній земельній ділянці він
побудував жилий будинок. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до
ст.ст.47,153,24 ЦК України
в редакції 1963 р. коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він
вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за
законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо за законом
або за угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може
бути укладений як шляхом складання одного документу, підписаного сторонами, так
і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін. підписаними
стороною, яка їх надсилає, документами. Тому він звернувся до суду і просить
визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки 0,331 га , укладений між ним
та ОСОБА_4, таким, що відбувся.

Судом до
участі в справі в якості відповідачів притягнуті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав,
підтвердив викладені в позовній заяві обставини і додав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4
досягли згоди по всіх моментах даної угоди, хотіли посвідчити даний договір
нотаріально, їздили в нотаріальну контору, але ОСОБА_4 забула паспорт, тому
угода не була укладена. З 05.09.2000 р. по 05.09.2006 року ОСОБА_1 знаходився в
місцях позбавлення волі, а коли повернувся, то дізнався, що дану земельну ділянку
та побудований ним жилий будинок купив ОСОБА_2 ОСОБА_1 виконав свої
зобов'язання по угоді, сплативши гроші за землю ОСОБА_4, тому дану угоду
необхідно визнати такою, що відбулась.

Відповідачі
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали,
посилаючись на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_1та
ОСОБА_4 не посвідчений нотаріально, а тому він недійсний. Договір
купівлі-продажу даної земельної ділянки 0,331 га, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, 13.03.2002 року посвідчений нотаріально і не визнаний недійсним.

Крім
того, відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що земельну ділянку він купив у ОСОБА_4
для свого сина. Згідно державного акту земельна ділянка належала ОСОБА_4, вона
йому нічого не говорила про продаж землі ОСОБА_1, нічого не говорила про
розписку. Новосілківська сільська рада також підтвердила факт належності
земельної ділянки ОСОБА_4. Розписка ОСОБА_4 не посвідчена нотаріально і є
нікчемною, в ній відсутній підпис ОСОБА_4 В 2000 році він був у місцях позбавлення
волі у ОСОБА_1 і останній також йому нічого не казав про розписку. Ні жінка
ОСОБА_1, ні його син до нього ніяких претензій не мали. З моменту написання
такої «розписки» минуло майже 9 років і при бажанні договір купівлі-продажу
земельної ділянки міг бути посвідчений ще до позбавлення волі ОСОБА_1, він міг
дати комусь доручення в місцях позбавлення волі, коли ОСОБА_4 була ще жива, але
він цього не зробив.

Представник
відповідача - Новосілківської сільської ради - в судове засідання не прибув,
причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений
належним чином.

Вислухавши
пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.3ст.18 ЗК України 1991 р. , що діяв на час виникнення спірних
правовідносин, придбання земельних ділянок, що перебувають у приватній
власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується в
нотаріальному порядку.

Нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1відсутній. Крім того, на час видачі розписки 14.07.1998 р. спірна
земельна ділянка 0,331 га , не була власністю ОСОБА_4, так як державний акт на
право приватної власності на цю земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4 виданий  тільки 19.11.1998 року.

Ч.2
ст.47 ЦК України
в редакції 1963 року передбачає випадки, коли одна із сторін виконала угоду, що
потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від її
нотаріального оформлення. За таких обставин суд за вимогою сторони, що виконала
угоду, може визнати таку угоду дійсною.

2

Представник
позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_4 згодна була
нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між
нею та ОСОБА_1, і вони, навіть, їздили в нотаріальну контору, але договір так і
не посвідчили. Ні позивач, ні його представник не надали суду доказів того, що
ОСОБА_4 ухилялась від нотаріального посвідчення даного договору. Більше того, з
моменту видачі розписки 14.07.1998 року до 05.09.2000 року /позбавлення волі
ОСОБА_1/ пройшло більше двох років, а договір так і не був нотаріально
посвідчений. Будучи в місцях позбавлення волі, ОСОБА_1 також мав можливість
видати доручення для нотаріального посвідчення даного договору, але цього теж
не зробив. Відповідно до ст.71 ЦК
України в редакції 1963 року строк позовної давності встановлено три роки,
отже ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду. Більше того, повернувшись з
місць позбавлення волі 05.09.2006 року і довідавшись, що є інший власник
земельної ділянки - ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 при житті ОСОБА_4 позов до суду не
подав, а зробив це лише через два місяці після її смерті.

Свідок
ОСОБА_7 посвідчив суду, що він власноручно писав розписку від імені баби
ОСОБА_4, був присутній при передачі їй ОСОБА_11000 гривень. Баба і ОСОБА_1
їздили до нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки, але
його не посвідчили. Про розписку ОСОБА_8 він нічого не говорив.

Як
свідчать договори купівлі - продажу спірної земельної ділянки та жилого
будинку, посвідчені державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної
контори 13.03.2002 року за р.№№958,961, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив
земельну ділянку 0,331 га та жилий будинок в АДРЕСА_1. Дані договори не
скасовані і є чинними.

З
свідоцтва про смерть видно, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

За таких
обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На
підставі наведеного та керуючись ст.18ч.З ЗК України 1991р.,ст.ст.47,71 ЦК України в
редакції 1963 року, пост. Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р.№3 із
змінами «про судову практику в справах про визнання угод
недійсними»,ст.ст.10,11,58-60,209,215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1
в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Новосілківської сільської ради Макарівського
району про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки таким, що
відбувся, відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає чинності відповідно до ст.223 ЦПК України.