АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-2389                                                       Головуючий
2007 рік                                                                            інстанції
Суддя доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого
судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В
.І.,  Новохатньої В .А.

при секретарі
Зеленській О.І.

за участю
представника позивачів ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в М. Полтава цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1,  представника за
довіреністю ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  на рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 23 листопада 2006 року в справі за позовом ОСОБА_3 в
своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_15,  ОСОБА_16,  ОСОБА_17,
ОСОБА_18,  ОСОБА_19,  ОСОБА_20 про відшкодування моральної шкоди.

Колегія
суддів,  заслухавши суддю доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
2001 року ОСОБА_3  звернулася до суду із вказаним позовом,  просила ухвалити рішення,  яким стягнути з відповідачів на її користь
200 000 грн.,  на користь неповнолітньої
ОСОБА_2  - 300 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

2

Заявлені
вимоги мотивовані тим,  що протягом
травня - липня 1999 року неповнолітні ОСОБА_6,
ОСОБА_9,  ОСОБА_12,  ОСОБА_15,
ОСОБА_18,  ОСОБА_20 вчиняли
злочинні дії відносно її неповнолітньої доньки.

Постановою
Комсомольського міського суду від 18 грудня 2000 року неповнолітні
ОСОБА_6,  ОСОБА_9,  ОСОБА_12,
ОСОБА_15,  ОСОБА_18,  ОСОБА_20 визнані винними у вчинені
злочину,  передбаченого ч.2  ст.
118 КК України,  і передані під
нагляд батькам.

Злочинними
діями відповідачів позивачці та її доньці завдана моральна шкода.

Ухвалою
Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 серпня 2006 року
ОСОБА_2 в зв'язку з досягненням повноліття залучена до участі у справі в якості
співпозивача.

Рішенням
Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 листопада 2006 року
позовні вимоги задоволені частково:

стягнуто
з ОСОБА_9,  ОСОБА_12,  ОСОБА_15,
ОСОБА_18,  ОСОБА_20 на користь
ОСОБА_2 по 2 000 грн. з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди,  а всього 10 000 грн.;

стягнуто
з ОСОБА_4,  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по
1 000 грн. з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди,  а всього 2 000 грн.;

відмовлено
у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  ОСОБА_8,  ОСОБА_10,
ОСОБА_11,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_16,  ОСОБА_17,  ОСОБА_19.

стягнуто
з ОСОБА_9,  ОСОБА_12,  ОСОБА_15,
ОСОБА_18,  ОСОБА_20 на користь
ОСОБА_3 по 1000 грн. з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди,  а всього 5 000 грн.;

стягнуто
з ОСОБА_4,  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по
500 грн. з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди,  а всього 1 000 грн.;

відмовлено
у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  ОСОБА_8,  ОСОБА_10,
ОСОБА_11,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_16,  ОСОБА_17,  ОСОБА_19.

3

Ухвалою
Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 січня 2007 року
виправлені описки в рішенні суду від 23 листопада 2006 року.

Не
погодившись з рішенням суду,  його
оскаржив ОСОБА_1,  представник за
довіреністю ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  та,
посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права,  просив рішення місцевого суду скасувати і
ухвалити нове рішення,  яким стягнути з
відповідачів на користь ОСОБА_2  343 475
грн.,  а на користь ОСОБА_3  - 95 800 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено,  що суд вирішив спір необ'єктивно і
упереджено.

Судом не
врахована глибина душевних страждань позивачок,
в зв'язку з чим необгрунтовано визначений розмір компенсації за завдану
моральну шкоду.

Окрім
того,  суд всупереч вимогам  ст. 1190 ЦК України не поклав на відповідачів обов'язок відшкодувати
завдану шкоду солідарно.

Колегія
суддів,  перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  заслухавши пояснення осіб,  які беруть участь в справі,  з урахуванням ч.3 cm. 303 ЦПК України
дійшла висновку,  що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно
до  ст. 307 ч.1 п.2),   ст. 309 ч.1 п.3),  п.4) ЦПК України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції
вправі скасувати рішення та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог в разі
невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм
матеріального права.

Судом
першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що протягом травня -липня 1999 року
неповнолітні ОСОБА_6,  ОСОБА_9,  ОСОБА_12,
ОСОБА_15,  ОСОБА_18,  ОСОБА_20 вчиняли відносно неповнолітньої ОСОБА_2  суспільно небезпечні діяння.

Постановою
Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 грудня 2000 року
неповнолітні ОСОБА_6,  ОСОБА_9,  ОСОБА_12,
ОСОБА_15,  ОСОБА_18,  ОСОБА_20 визнані винними у вчинені
злочину,  передбаченого ч.2  ст. 118 КК України,  і передані під нагляд їх батькам.

Місцевим
судом визнаний доведеним та не оспорювався учасниками розгляду справи факт
заподіяння протиправними діями неповнолітніх ОСОБА_6,  ОСОБА_9,
ОСОБА_12,  ОСОБА_15,  ОСОБА_18,
ОСОБА_20 моральної шкоди позивачкам ОСОБА_2 і ОСОБА_3

4

Встановивши
наведені обставини,  місцевий суд з
посиланням на п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України дійшов
висновку про необхідність вирішити спір відповідно до положень цього Кодексу.

Проте з
таким висновком суду погодитися не можна,
оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Відповідно
до загального правила ( ст. 5 ЦК
України) акти цивільного законодавства регулюють відносини,  які виникли з дня набрання ними чинності.

Абзацом
2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено,
що положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків у
цивільних правовідносинах,  що виникли
або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Наведена
норма закону не надає положенням ЦК
України зворотної дії у часі відносно тих правовідносин,  що передбачають здійснення разових дій і не
передбачають розвитку прав і обов'язків між суб'єктами цих відносин після
введення в дію ЦК України.

Так,  зокрема положення абзацу 2 пункту 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не може бути застосоване щодо
прав і обов'язків,  які охоплюються
поняттям цивільно-правової відповідальності,
включаючи тієї,  яка обумовлена
деліктними діями.

Як
слідує з матеріалів справи,  ОСОБА_3  у 2001 році звернулася до суду з позовом про
відшкодування моральної шкоди,  завданої
суспільно-небезпечними діяннями,  які
мали місце у 1999 році

За таких
обставин виниклий спір слід вирішувати відповідно до вимог ЦК України в
редакції 1963 року.

За
станом на час вчинення злочину тільки ОСОБА_12 досяг 15-річного віку,  решта відповідачів,  ОСОБА_6,
ОСОБА_9,  ОСОБА_15,
ОСОБА_18,  ОСОБА_20,  були неповнолітніми,
що не досягли вказаного віку.

Згідно  ст. 446 ЦК
України в редакції 1963 року за шкоду,
заподіяну неповнолітнім,  який не
досяг п'ятнадцяти років,  відповідають
його батьки. Відповідно до змісту цієї норми закону батьки несуть майнову
відповідальність за шкоду,  завдану їх
неповнолітніми дітьми,  оскільки завдана
шкода є результатом винної поведінки саме батьків,  яка виявилася у нездійснені або у неналежному
здійснені контролю за поведінкою дітей. Отже,
досягнення дитиною повноліття на час ухвалення рішення у справі не може
бути підставою для звільнення батьків від майнової відповідальності.

За
шкоду,  завдану декількома неповнолітніми
дітьми,  батьки несуть дольову
відповідальність.

Відповідно
до  ст.
447 ЦК України
в редакції 1963 року неповнолітній у віці від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років
відповідає за завдану шкоду на загальних
підставах.    Встановлена    законом
субсидіарна    (додаткова)

5

відповідальність
батьків за завдану неповнолітнім шкоду припиняється в разі досягнення останнім
повноліття.

Враховуючи
наведене,  колегія судців вважає,  що рішення місцевого суду слід скасувати та
ухвалити нове про часткове задоволення позову шляхом покладення майнової
відповідальності у рівних частках на батьків неповнолітніх ОСОБА_6,  ОСОБА_9,
ОСОБА_15,  ОСОБА_18,
ОСОБА_20

Оскільки
ОСОБА_12 був старшим за віком серед усіх неповнолітніх він має нести більш
сувору майнову відповідальність на користь ОСОБА_2

Висновки
місцевого суду щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди не
відповідають встановленим обставинам.

Так,  суд,
зокрема,  не в достатній мірі
врахував характер суспільно-небезпечного діяння,  вчиненого відносно неповнолітньої
ОСОБА_2  та глибину його сприйняття
неповнолітньою ОСОБА_2  і її матір'ю
ОСОБА_3 ,  яка достатньо повно та
об'єктивно визначена у висновках експертів.

Суд не
дав належної оцінки наслідкам,  які
настали у житті позивачок внаслідок вчинення злочину,  зокрема самогубство батька ОСОБА_2,  вимушений переїзд ОСОБА_2  в інше місто,
погіршення фізичного та психічного здоров'я обох позивачок,  що також встановлено у висновках експертів.

На
переконання колегії судців достатньою і справедливою для ОСОБА_2 є грошова
компенсація в розмірі 32 000 грн.,  а для
ОСОБА_3  - в розмірі 15 000 грн.

Відповідно
до ч.3  ст. 88 ЦПК України,  якщо позивач,
на користь якого ухвалене рішення,
звільнений від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід держави.

Таким
чином,  з батьків неповнолітніх
ОСОБА_6,  ОСОБА_9,  ОСОБА_15,  ОСОБА_18,  ОСОБА_20 та з ОСОБА_12 слід стягнути державне мито у
дохід держави.

Керуючись  ст. 3ОЗ,
ст. 307 ч.1 п.2),   ст. 309 ч.1
п.3), п.4),   ст. 316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  представника за
довіреністю ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  задовольнити частково.

Рішення
Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 листопада 2006 року
скасувати.

6

Ухвалити
нове рішення,  яким позовні вимоги
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 задовольнити
частково,  а саме:

Стягнути
з ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_16,  ОСОБА_17,  ОСОБА_19 по 3 000 грн. з кожного,  а з ОСОБА_12 - 5 000 грн. на користь
ОСОБА_2,  всього 32 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_16,  ОСОБА_17,  ОСОБА_19,
ОСОБА_12 на користь ОСОБА_3 по 1 500 грн. з кожного,  а всього 15 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

У
задоволенні позову ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до
ОСОБА_6,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10,
ОСОБА_11,  ОСОБА_15,  ОСОБА_18,
ОСОБА_20 відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_16,  ОСОБА_17,  ОСОБА_19,
ОСОБА_12 по 0, 85 грн. державного мита з кожного на користь держави.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене
протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.