АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22а-2500                                                  Головуючий
2007 рік                                                                      інстанції
Суддя доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого
судді Лобова О.А.,

суддів Акопян
В.І.,  Петренка В.М.

при секретарі
Зеленській О.І.

за участю
позивачів ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2

відповідачів
ОСОБА_3

представників
відповідачів ОСОБА_4,  ОСОБА_5

адвокатів
ОСОБА_6,  ОСОБА_7

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2,  ОСОБА_1 на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2007 року в справі

за
позовом ОСОБА_1 до
Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради,  Октябрської районної у м. Полтаві ради,  ОСОБА_3 про визначення порядку користування
земельною ділянкою,

за
позовом ОСОБА_3 до виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради,  Полтавського міського управління земельних ресурсів
та земельного кадастру про визнання права на погодження меж земельної ділянки
без згоди суміжного користувача,

за
позовом ОСОБА_2 до Октябрської районної у м. Полтаві ради про визнання
недійсним рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради.

Колегія
суддів,  заслухавши суддю доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

2

У лютому 2006 року ОСОБА_1   звернувся до суду із вказаним
позовом,   просив ухвалити рішення,
яким визнати за ним право власності на садибу АДРЕСА_1,   визначити порядок користування земельною
ділянкою.

Заявлені
вимоги мотивовані тим,   що після смерті
батьків позивач фактично прийняв у спадщину їх будинок з надвірними будівлями
та продовжив користуватися спільно з ОСОБА_2 земельною ділянкою,   яка межує із садибою АДРЕСА_1,   належною останньому.

ОСОБА_2
приватизував частину спільної земельної ділянки та продав її разом з будинком
ОСОБА_3,   яка намагається позбавити
позивача права користуватися неприватизованою частиною спільної земельної
ділянки.

У травні
2006 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом,   просила ухвалити рішення,   яким визнати за нею право на здійснення
погодження меж земельної ділянки,   як складової
частини кадастрової зйомки при набутті права власності на земельну ділянку
площею 693 м.  кв. по АДРЕСА_1 без згоди
суміжного користувача ОСОБА_1

Заявлені
вимоги мотивовані тим,   що у серпні 2005
року позивачка придбала у ОСОБА_2 садибу АДРЕСА_1 і приватизовану земельну
ділянку площею 1326 м.  кв.

Рішенням
виконкому Октябрської районної у м.
Полтаві ради № 341 від 27 вересня 2005 року їй наданий дозвіл на
розробку проекту відведення зі складу земель міста земельної ділянки площею 693
м.  кв. для будівництва і обслуговування
житлового будинку. Щоб виготовити проект відведення,   необхідно здійснити узгодження меж земельної
ділянки,   але ОСОБА_1  ,   як
суміжний землекористувач,   відмовляється
погодити межі ділянок,   чим позбавляє її
права набути у власність вказану земельну ділянку.

У
вересні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом,   просив ухвалити рішення,   яким визнати недійсним рішення виконкому
Октябрської районної у м.  Полтаві ради
№346 від 14 вересня 2004 року,
мотивуючи заявлені вимоги тим,
що оспорюваним рішенням із садиби АДРЕСА_1 вилучена частина земельної
ділянки площею 693 м.  кв. та приєднана
до вільних земель житлової та громадської забудови міста.

ОСОБА_2 зазначав,   що у червні 2006 року він дізнався про
наявність вказаного рішення та йому стало відомо,   що воно прийняте на підставі його заяви про
відмову від частини земельної ділянки.

За
твердженням ОСОБА_2,   він будь-яких заяв не писав та
фактично спільно з ОСОБА_1   продовжує
користуватися земельною ділянкою площею 693 м.
кв.,   яка межувала з його
колишньою садибою.

Ухвалами суду від 02 червня 2006 року та від 06 грудня 2006 року вказані
позови об'єднані в одне провадження.

3

Ухвалою
суду від 26 червня 2007 року закрите провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1  про визнання за ним права власності на садибу АДРЕСА_1.

Рішенням
Октябрського районного суду м.  Полтави
від 06 серпня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволений: за нею визнане право на
погодження меж земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача ОСОБА_1

У задоволенні
позовів ОСОБА_1  і ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_1  в апеляційній скарзі,  посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права,  просить рішення місцевого суду
скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено,  що суд не звернув уваги на порушення
кримінальної справи за фактом підробки документів,  на підставі яких виконком Октябрської
районної у м. Полтаві ради вилучив земельну ділянку у ОСОБА_2

За
твердженням ОСОБА_1  суд не застосував для вирішення спору норми  ст. 119 ЗК України,  згідно якої у нього мається переважне право
на набуття спірної земельної ділянки.

ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі,  посилаючись на порушення норм
процесуального права,  просив скасувати
рішення місцевого суду,  ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено,  що суд після отримання відомостей про
порушення кримінальної справи за фактом використання завідомо підробленого
документу при прийнятті рішення про вилучення спірної земельної ділянки у
ОСОБА_2 був зобов'язаний зупинити провадження в справі та дочекатися результату
розслідування кримінальної справи. Вказана помилка суду призвела до невірного
вирішення спору.

Колегія
суддів,  вислухавши пояснення осіб,  які приймають участь в розгляді справи,  перевіривши матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги,  дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги з наступних підстав:

Відповідно
до п.1 ч.1  ст. 307,   ст. 308 ЦПК України апеляційний суд за
наслідками розгляду апеляційної скарги має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду,  якщо визнає,
що місцевий суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Місцевим судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що рішенням Октябрського районного суду м.
Полтави від 21 червня 2004 року

4

за ОСОБА_2 визнане право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями по вул. Луценка в м. Полтаві в
порядку спадкування після смерті його батька у 1983 році (т.1 а.с. 56).

Вказана
садиба була розташована на земельній ділянці площею 2 019 м. кв. (т.1 а.с. 55,
59).

Рішенням
Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2006 року за ОСОБА_1  визнане право власності на садибу АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті батька у 2002 році (т.2 а.с. 64).

Вказана
садиба розташована на земельній ділянці площею 600 м. кв. та межує із земельною
ділянкою,  на якій розташована садиба
АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12, 16-19, 105; т.2 а.с. 90-91, 97).

Рішенням
виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради № 346 від 14 вересня 2004 року
на підставі заяви ОСОБА_2 із земель садиби АДРЕСА_1 вилучена земельна ділянка
площею 693 м. кв. і приєднана до вільних земель житлової та громадської
забудови міста (т.1 а.с. 99-101).

Рішенням
виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради № 413 від

26 жовтня 2004 року ОСОБА_2 передана у
приватну власність

земельна ділянка площею 1 326 м. кв. по АДРЕСА_1 для обслуговування

житлового будинку,  господарських
будівель і ведення особистого

селянського господарства (т.1 а.с. 54, 62).

На
підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2005 року,  посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального округу,
ОСОБА_2 передав
у власність,  а ОСОБА_3 прийняла у
власність садибу АДРЕСА_1 і приватизовану земельну ділянку площею 1 326м.
кв.(т.1 а.с. 53).

Рішенням
виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради № 341 від

27 вересня 2005 року ОСОБА_3 наданий
дозвіл на розробку проекту

відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста

земельної ділянки площею 693 м. кв. по АДРЕСА_1,  яка

раніше була вилучена із користування ОСОБА_2 (т.1 а.с. 61).

ОСОБА_1 ,  як суміжний землекористувач,  відмовився погодити межі земельної
ділянки,  яка передається ОСОБА_3 (т. 1
а.с. 58).

Встановивши*
наведені фактичні обставини,  місцевий
суд з дотриманням вимог процесуального закону дійшов вірного висновку про
відмову у задоволенні позовів ОСОБА_1  і ОСОБА_2 та про задоволення позову ОСОБА_3

При цьому місцевий суд обґрунтовано виходив з того,  що сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1,  як близькі родичі,  за домовленістю спільно користувалися
земельними ділянками,  що були відведені
їм у користування для обслуговування належних їм садиб,  проте у встановленому законом

5

порядку розміри та
конфігурація земелышх ділянок,  суб'єктний склад землекористувачів не
змінювалися.

Відповідно
до ч.3  ст. 10,  ч.1
ст. 60 ЦПК України кожна із сторін має довести ті обставини,  на які вона посилається,  як на підставу своїх вимог.

Місцевий
суд обґрунтовано критично віднісся до доводів ОСОБА_2 про незаконність рішення
виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради № 346 від 14 вересня 2004
року,  оскільки останній пояснював,  що давав доручення іншій особі на
представництво його інтересів при вирішенні питань,  які стосуються земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Окрім
того,  твердження ОСОБА_2 про відсутність
його заяви щодо відмови від частини земельної ділянки спростовуються іншими
належними письмовими доказами (т. 1 а.с.
101; т.2 а.с. 22).

Твердження
в апеляційних скаргах про порушення судом вимог п.4 ч.1  ст. 201 ЦПК України є безпідставним.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що 13 липня 2007 року за результатами
перевірки заяв ОСОБА_2 прокурором Октябрського району м. Полтави порушена
кримінальна справа за фактом використання завідомо підробленого документу (т.2
а.с. 149).

Згідно
п.4 ч.1  ст. 201 ЦПК України суд
зобов'язаний зупинити провадження в справі у випадку неможливості розгляду цієї
справи до вирішення іншої справи,  яка
розглядається в порядку конституційного,
цивільного,  господарського,  кримінального чи адміністративного
судочинства.

Відповідно
до п.3 ч.1  ст. 203 ЦПК України
провадження у справі зупиняється у випадку,
передбаченому п.4 ч.1  ст. 201
цього Кодексу - до набрання законної сили судового рішення,  від якого залежить вирішення справи.

Таким
чином,  процесуальний закон не передбачає
можливості або обов'язку зупинити провадження у цивільній справі до закінчення
розслідування кримінальної справи,
порушеної за фактом вчинення злочину.

Отже,  за відсутності вироку у кримінальній
справі,  що не набрав законної сили та
яким встановлені певні суттєві для вирішення цивільної справи обставини і
факти,  у місцевого суду не було правових
підстав зупиняти провадження у справі.

Обґрунтовуючи
вимоги апеляційної скарги,  ОСОБА_1  послався на порушення судом норм матеріального
права,  а саме незастосування до спірних
відносин норм  ст.  119 ЗК України.

Відповідно
до Прикінцевих положень ЗК України він набирає чинності з 01 січня 2002 року.

ЗК України в редакції 1990 року не містив норми про набуття права власності
на земельну ділянку за давністю користування.

6

Оскільки
у чинному ЗК України відсутня вказівка про поширення дії статті 119 на
правовідносини,  які виникли до набуття
ним чинності,  то за загальним правилом
строк набувальної давності має обчислюватися з 01 січня 2002 року.

З огляду
на наведене,  колегія суддів дійшла
висновку,  що доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду,  рішення
місцевого суду є законним і обґрунтованим,
підстави для його зміни чи скасування відсутні

Керуючись  ст.
303,  п.1 ч.1  ст. 307,
ст.  308,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2,  ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Октябрського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.