РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
листопада 2007р.                                                                             м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                                        Беркій
О.Ю.,

суддів:                                                                Соколовського
В.М. ,  Девляшевського В.А.,

секретаря                                                          Самуляк
О.М. ,

з участю
адвоката                                            ОСОБА_1
,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Прикарпатського
національного університету ім.  В.
Стефаника про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

з
участю: апелянта ОСОБА_2,  представника
Прикарпатського національного університету ім.
В. Стефаника - Комарницької О.М. ,
-

встановила:

В жовтні
2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом,  який обґрунтовував тим,  що з 1 жовтня 2003 року він працював у
відповідача на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи
Коломийського інституту,  який є
відокремленим структурним підрозділом університету. У зв'язку із скороченням
останньої посади 1 червня 2006р. директором університету було видано наказ про
виведення з 10 серпня 2006 року даної посади із штатного розпису та
погоджуючись із ухвалою вченої ради Коломийського інституту вирішено скоротити
посаду,  яку займає він. Оскільки він перебував
на лікарняному,  11 серпня 2006 року
директором було видано новий наказ №71-К,
яким слід його було звільнити в день виходу на роботу після
хвороби,  а тому його було звільнено з
роботи 11 вересня 2006 року. Вважає,  що
звільнення проведено із порушенням трудового законодавства,  позаяк він має переважне право на залишення
на посаді перед іншим

Справа
№22-ц-1336/2007р.                            Головуючий
у 1 інстанції Островський Л.Є.

Категорія
40                                                      Доповідач
Беркій О.Ю.

заступником ОСОБА_3 Крім того,  профспілковий комітет не дав згоду на його
звільнення з роботи.

Просив
визнати незаконними накази та поновити його на посаді заступника директора з
навчально-виховної роботи Коломийського інституту та стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 17 вересня 2007 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_2 посилається на те,  що судом неправильно встановлені обставини
справи та невірно дана їм оцінка.

Так,  судом не враховано,  що при його звільненні не були дотримані
вимоги  ст.  42 КЗпП України,  оскільки як встановлено судом станом на 11
вересня 2006р. стаж роботи у інституті у нього на шість місяців більший,  чим у ОСОБА_3,  стаж педагогічної роботи його складає 18
років 5 місяців,  що теж є більшим ніж у
ОСОБА_3 Крім того,  атестаційним листом
управління освіти і науки облдержадміністрації йому встановлено категорію
„спеціаліст вищої категорії",  а
ОСОБА_3 встановлено „спеціаліст І категорії". Крім того,  він пройшов фахове стажування,  розробив робочу програму з української
літератури для студентів,  закінчив
аспірантуру,  завершує підготовку
дисертаційної роботи,  має надруковано
велику кількість матеріалів і публікацій.

Судом не
дано оцінки тим фактам,  що рішення
Вченої ради прийнято без будь-якої мотивації.

Судом
врахований той факт,  що він притягався
до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та
невиконання посадових обов'язків,  однак
судом не взято до уваги,  що до початку
роботи його ніхто з правилами внутрішнього трудового розпорядку не
ознайомлював,  не було ознайомлено його і
з посадовою інструкцією.

Просить
рішення суду скасувати та постановити нове рішення,  яким задовільнити його позовні вимоги.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав по вищенаведених
мотивах.

Представник
Прикарпатського національного університету ім.
В. Стефаника апеляційну скаргу заперечила,  посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши письмові матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з
п.1  ст.
40 КЗпП України договір може бути розірваний власником
підприємства,  установи,  організації або уповноваженим ним органом у
разі змін в організації

виробництва і
праці,  в тому числі ліквідації,  реорганізації або перепрофілювання
підприємства,  установи,  організації,
скорочення чисельності або штату працівників.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того,
що його звільнення відбулося з дотриманням законодавства,  він належним чином був попереджений про
наступне звільнення та йому пропонувалася робота,  від якої він відмовився.

Однак,  такий висновок суду є передчасним.

Так,  відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від
6.11.1992р. (із послідуючим змінами від 25.05.98р.),  розглядаючи спори,  пов'язані зі звільненням за п. 1  ст.  40
КЗпП України,  суди зобов'язані
з'ясувати,  чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва і праці,
зокрема,  ліквідація,  реорганізація або перепрофілювання
підприємства,  установи,  організації,
скорочення чисельності або штату працівників,  чи додержано власником або уповноваженим ним
органом норм законодавства,  що регулюють
вивільнення працівника,  які є докази
щодо змін в організації виробництва і праці,
про те,  що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу,  чи не користувався вивільнюваний працівник
переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці
про наступне вивільнення.

З
матеріалів справи вбачається,  що позивач
з 1 жовтня 2003 року працював на посаді заступника директора з
навчально-виховної роботи Коломийського інституту відокремленого структурного
підрозділу Прикарпатського національного університету імені В. Стефаника.

1 червня
2006 року наказом ректора університету виведено із штатного розпису з
10.08.2006р. одну посаду заступника директора з навчально-виховної роботи
Коломийського інституту та погоджено з ухвалою Вченої ради інституту скорочення
посади,  яку займав ОСОБА_2

Скорочення
даної посади було зумовлено необхідністю більш ефективного використання коштів
в умовах зменшення контингенту студентів і недостатністю фінансування.

Однак,  згідно представлених відповідачем кошторисів
Коломийського інституту на 2005-2006 роки вбачається,  що в 2006 році фінансування з державного
бюджету збільшилося,  в тому числі і на
заробітну плату.

Посилання
представника відповідача у зв'язку з цим на зменшення кількості студентів і
виведення двох спеціальностей само по суті не підтверджує необхідність
скорочення саме посади заступника директора з навчально-виховної роботи.

Крім
того,  з витягу з протоколу №6 від
15.09.2005 року Вченої ради Коломийського інституту вбачається,  що рада погодила залишення на посаді
заступника директора ОСОБА_3,  а позивачу
рекомендовано посаду асистента кафедри гуманітарних дисциплін.

При
цьому,  Вченою радою взагалі не
обговорювалось питання щодо його переважного права на залишенні на роботі перед
іншим заступником директора.

Згідно з
ч.1  ст.
42 КЗпП України при скороченні чисельності або штату працівників
переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом
встановлено,  що стаж роботи у
Коломийському інституті та педагогічний стаж у позивача є більшим ніж у
ОСОБА_33 атестаційного листа від 18.04.2005р. управління освіти і науки
Івано-Франківської облдержадміністрації вбачається,  що ОСОБА_2 було встановлено кваліфікаційну
категорію - спеціаліст вищої категорії. З трудової книжки ОСОБА_3 (а.с.  133-142) вбачається,  що йому встановлено кваліфікаційну категорію
-спеціаліст І категорії.

Таким
чином,  за кваліфікацією і продуктивністю
праці позивач переважає ОСОБА_3 на такій же посаді.

Висновок
суду першої інстанції про те,  що ОСОБА_2
в жовтні 2005 року притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення
трудової дисципліни та невиконання посадових обов'язків,  що свідчить про меншу продуктивність праці
нарівні з ОСОБА_3 не можна визнати обґрунтованим,  оскільки зазначене дисциплінарне стягнення
накладено особою,  неправомочною
застосовувати дисциплінарні стягнення.

Зокрема,  відповідно до п. 5.2 Положення про
Коломийський інститут Прикарпатського університету ім.  В. Стефаника (який затверджено ректором
університету та погоджено у виконавчому комітеті Коломийської міської ради)
директор інституту вносить на розгляд ректора Університету пропозиції щодо
заохочення та накладення стягнення на працівників Інституту.

Крім
того,  згідно  ст.
147і КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути застосовано
органом,  якому надано право прийняття на
роботу.

Як
вбачається з витягу наказу №86-к від 13.10.2003р. (а.с.  13) позивача прийнято на роботу на підставі
наказу ректора Університету.

Посилання
представника відповідача на доповідні записки працівників інституту щодо
невиконання позивачем посадових обов'язків не є обгрунтованими,  оскільки в матеріалах справи відсутні докази
про те,  що його було ознайомлено з
посадовою інструкцією та ознайомлено з правилами внутрішнього трудового
розпорядку. Посадова інструкція,  яка
міститься в матеріалах справи,  не
містить ні даних про дату її затвердження,
ні даних про ознайомлення з нею позивача.

За
наведених обставин,  колегія суддів
приходить до висновку,  що звільнення
ОСОБА_2 відбулося з порушенням норм трудового законодавства,  а тому рішення суду першої інстанції підлягає
до скасування з ухваленням нового рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним звільнення на роботі
та поновлення на роботі підлягають до задоволення.

У
зв'язку з цим відповідно до  ст.  235 КЗпП України з відповідача на користь
позивача слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за
період з 11.09.2006р. по 26.11.2007 року в сумі 19955 грн.,  виходячи з наступного.

Відповідно
до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого ІЖМ
8.02.1995р. №100 із змінами та доповненнями) середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи.

Згідно
довідки про середню заробітну плату ОСОБА_2 (а.с.  105) за період з січня по вересень 2006р. та
пояснень позивача про те,  що в період з
червня по вересень 2006р. в заробітну плату включені і виплати по листках
непрацездатності встановлено,  що
середньомісячна заробітна плата позивача (виходячи з виплат за квітень і
травень 2006р.) становить 1300 грн. 97 коп. Середньоденна заробітна плата
позивача становить 65 грн. З врахуванням п'ятиденного робочого тижня вимушений
прогул позивача становить 307 днів (307х65)=19955 грн.

Відповідно
до  ст.
88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 199 грн. 55
коп. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

На
підставі  ст.   ст.
40,  42,  492,
235 КЗпП України,  керуючись  ст.
ст.  307,  309,
313-314,  316,  317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовільнити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 17 вересня 2007 року скасувати та
постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2
задовільнити.

Визнати
незаконними наказ №81-к від 11.09.2006р. та наказ №49-к від 1.06.2006р.
Прикарпатського національного університету ім.
В. Стефаника про звільнення ОСОБА_2

Поновити
ОСОБА_2 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи
Коломийського інституту відокремленого структурного підрозділу Прикарпатського
національного університету імені Василя Стефаника.

Стягнути
з Прикарпатського національного університету ім.  В. Стефаника на користь ОСОБА_2 19955
(дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за період з 11 вересня 2006р. по 26 листопада 2007р.

Рішення
в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один
місяць в сумі 1300 грн. 97 коп. допустити до негайного виконання.

Стягнути
з Прикарпатського національного університету ім.  В. Стефаника в дохід держави 199 грн. 55 коп.
судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення
набирає чинності з часу проголошення,
однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання ним законної
сили.