Справа №22-1656 2007р.       Головуючий у 1-й інстанції:
Категорія:                               Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26
вересня 2007 року   Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в
складі:

Кривохижі
В.І.(головуюча),

Белінської І.М.,

Чорнобривець
О.С.,

при секретарі -
Задубняк В.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в М.Кіровограді справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на ухвалу Ленінського районного суду М.Кіровограда від 5 липня 2007 року
в цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного іноваційного банку
"УкрСиббанк" до нього про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Ленінського районного суду М.Кіровограда від 30 березня 2004 року задоволено
позов АКІБ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1. про стягнення боргу за кредитним
договором в сумі 8063, 38 доларів США, що еквівалентно 42715, 01 гривням, та
412, 25 гривень судових витрат.Також судом були вжиті заходи для забезпечення
позову.

2 квітня
2007 рокуОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну порядку і способу
виконання рішення суду. Зазначав, що визначений в рішенні суду порядок його
виконання утруднює реальне виконання та погашення боргу, призводить до
знецінення майна, яке на виконання рішення суду було передано ним позивачу для
реалізації з метою повернення боргу та призводить до збільшення боргу.

Просив
змінити порядок та спосіб виконання рішення суду шляхом передачі у власність
позивача майна, що знаходиться в заставі згідно із договором застави майна від
7.09.2004 року.

Ухвалою
Ленінського районного суду м.кіровограда від 5 липня 2007 року в задоволенні
заяви ОСОБА_1відмовлено.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду через
неправильне застосування норм матеріального права. Вказується на те, що
встановлений у рішенні суду від 30.03.2004 року порядок та спосіб його
виконання передбачений ст.30 Закону України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" і є позасудовим способом звернення
стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що виключає примусове
виконання судового рішення відповідно до Закону України "Про виконавче
провадження".

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1., заперечення представника АКІБ
"УкрСиббанку"ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів
вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню
без змін з таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що передача майна
боржника стягувану в рахунок погашення боргу може мати місце лише за згодою
останнього, яка в даному випадку відсутня.

Як
вбачається з рішення суду від 30 березня 2004 року одночасно з ухваленням
рішення були вжиті заходи по забезпеченню позову шляхом надання стягувачу права
продажу майна, що перебувало в заставі. Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення суду. Обраний судом спосіб забезпечення позову дійсно співпадає з одним
із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального
обяження, а саме із способом звернення стягнення, встановленим п.2ч.1ст. 26 ЗУ
"Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який передбачає
продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладання
договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Проте,
згідно із ст.24 цього Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального
обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому
законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання
позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження
не позбавляє права боржника, обтяжувана або третіх осіб звернутися до суду.

При
цьому, відповідно до положень ст.ст. 572, 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, заставодержатель має право, а не обов'язок, звернути стягнення на
предмет застави в порядку, передбаченому ст.590 ЦК України. Право заставодержателя задоволення своїх вимог в
разі невиконання заставодавцем своїх обов'язків за кредитним договором (а не
обов"язок) встановлено і договором застави майна, зокрема п. 1.4, 2.1,
4.1, 5.1.

Як видно
з матеріалів справи, стягувач вчинив дії, направлені на звернення судового
рішення до виконання в загальному порядку, передбаченому ст.368 ЦПК України, що
не суперечить закону та умовам договору застави майна.

За таких
обставин, а також, враховуючи, що стягувач (обтяжувач) заперечує проти
отримання    у свою            власність

заставного майна в рахунок
виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання, суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив ОСОБА_1у задоволенні його прохання щодо зміни порядку та
способу виконання рішення суду обраним ним шляхом.

Таким
чином, суд першої інстанції вирішив питання щодо зміни способу і порядку
виконання рішення суду з дотриманням вимог чинного законодавства, що є
підставою для залишення ухвали суду від 5.07.2007 року без змін.

Керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, п.1ч.1ст.312, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1. відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м.кіровограда
від 5 липня 2007 року -залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня її
проголошення.