Справа № 22- 8460                            Головуючий в 1 інстанції Ткачов О.М.
Категорія 22                                                Доповідач Бондаренко Л.І.
УХВАЛА

Іменем України

2007р. листопада 27  дня. Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого Голубинського A.M.

суддів Бабенко П.М., Бондаренко
Л.І. при секретарі Карпушовій К.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Краснолиманського міського суду від 18 жовтня 2007р.

за скаргою ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Державної виконавчої служби в м.Красний Лиман

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Краснолиманського міського суду від 18 жовтня
2007р., якою в задоволенні його скарги на дії державного
виконавця Державної виконавчої служби в м.Красний Лиман
відмовлено.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про визнання дій державного виконавця незаконними та
звільнити майно із арешту, посилаючись на те, що суд
необгрунтовано застосував положення ст. 62 Закону України „Про виконавче провадження" та порушив норму процесуального права-
ст.168 ЦПК України - судом не була розглянута
заява про поновлення строку для подачі скарги до суду.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, ухвала-
без змін.

Судом першої
інстанції встановлено, що постановою Краснолиманського
міського суду від 25 грудня 2000р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнути аліменти на утримання його сина ОСОБА_3
в розмірі 1/ 4 частки його заробітку.

2

Постановою державного виконавця ОСОБА_4 від 27 лютого 2007р. накладено арешт на майно ОСОБА_1, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, який належить йому на праві приватної власності, та
оголошено заборону на його відчуження.

16 травня 2007р. державним виконавцем було описане та арештоване майно:
житловий будинок АДРЕСА_1, про що був складений акт.

Суд, перевіряючи доводи заявника, на підставі ст.50, 54-55 Закону України „ Про виконавче провадження", не знайшов їх
переконливими.

Суд дійшов до висновку про те, що опис і накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 було здійснено відповідно до
законодавства, діями старшого державного виконавця Державної
виконавчої служби в м.Красний Лиман ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1284-00 про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_3 не було порушено будь-яких прав заявника ОСОБА_1, підстав для звільнення
з-під арешту житлового будинку АДРЕСА_1 не має.

Доводи у скарзі про те, що суд необгрунтовано застосував положення ст. 62 Закону України „Про виконавче провадження",
якою передбачено звернення стягнення на будинок, не є переконливими.

Відповідно до ст.ст. 50, 54 - 55 Закону України „Про виконавче провадження" арешт на нерухоме майно боржника накладається
державним виконавцем шляхом винесення постанови та
проведення опису майна боржника.

Із справи вбачається, що ОСОБА_1 на час опису та арешту майна не працював
і не мав іншого майна крім арештованого будинку.

Відповідно до ст.ст. 383-385 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час
виконання судового рішення порушено їх права чи свободи - у десятиденний строк з дня , коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Суд, виходячи із цієї норми процесуального права, конкретних обставин по справі- пояснень самого заявника про те, що
йому стало відомо про порушення його прав 19 травня 2007 року , в своїй заяві
та в судовому засіданні не ставив питання про поновлення строку
на оскарження дій державного виконавця та не зазначив поважних причин пропуску строку на подання заяви, дійшов до
висновку про те, що ОСОБА_1 пропустив строк для
звернення до суду з даною скаргою.

Висновок суду відповідає обставинам по справі. Скарга до
суду подана    18 червня 2007 року.,
тобто з пропуском строку, передбаченого ст.385 ЦПК України.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснював, що йому стало відомо про
накладення арешту на жилий будинок 19 травня 2007р. Не звертався до суду, оскільки бажав працевлаштуватися на роботу та виплачувати
аліменти, вважаючи що арешт знімуть.

3

Доводи у скарзі про те, що суд порушив норму процесуального права- ст. 168 ЦПК України - судом не була розглянута заява про
поновлення строку подачі скарги, не є переконливими,
оскільки із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 питання про
поновлення строку не ставив.

Рішення суду
відповідає нормам матеріального, процесуального права, підстав
для скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303-308,315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У ХВАЛИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Краснолиманського міського суду від
18 жовтня 2007р. залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до
суду касаційної

інстанції протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного

суду-