УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
листопада 2007р.                                                                    м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг

Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Вакарук В.М.
,  Бідочко Н.П.,  Павлишиної А.Т.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до Новобарівської сільської
ради,  третьої особи ОСОБА_3 про визнання
недійсними рішення сільської ради та Державного акту про право власності на
землю,  за касаційною скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 05 листопада 2003 року та
ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2004 року,  -

встановила:

У липні
2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом в суд до Новобарівської
сільської ради,  третьої особи ОСОБА_3
про визнання недійсними рішення сільської ради та Державного акту про право при
ватної власності на землю.

Рішенням
Тячівського районного суду від 05.11.2003 року позов задоволено частково,  визнано недійсним та скасовано п.1 рішення
Новобарівської сільської ради № 9 від 29.12.2001 року про відміну рішення
сьомої сесії 12 скликання цієї ради від 14.03.1997 року в частині передачі
земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_4 В задоволенні позову в частині
передачі у приватну власність земельної ділянки пл.ДОб га по вул. .Рущака с.
Новобарово та Державного акту про право приватної власності на землю
гр..ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 29.01.2004 року дане рішення
залишено без змін.

Справа №
33-ц-584кс/07р.                                   Головуючий
у 1 інстанції Розман М. М.

Категорія
33                                                                    Доповідач
Вакарук В.М.

В
обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на порушення
судами норм матеріального та процесуального права,  а також невідповідність висновків судів
фактичним обставинам справи,  у
зв"язку з чим просили постановлені по справі рішення скасувати,  а справу направити на новий судовий розгляд.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на спадщину по заповіту після
смерті ОСОБА_4 став власником будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки -
площею 0, 30 га,  на якій знаходиться
даний будинок. На день смерті ОСОБА_4,
користувалась також іншою земельною ділянкою в розмірі 0, 06 га,  що знаходилася поза межами її присадибної
ділянки,  однак відповідно до вимог
діючого на той час Земельного кодексу України /в ред. 1992 p./
їй,  крім рішення Новобарівської
сільської ради від 14.03.1997 року про передачу цієї землі у власність,  не видавався Державний акт про право
власності на землю. За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про
те,  що ОСОБА_1,  за відсутності правовстановлюючих документів
про право приватної власності на землю у спадкодавця,  не міг стати спадкоємцем також і спірної
земельної ділянки,  яку в подальшому було
надано у встановленому законом порядку гр.ОСОБА_3 та видлано їй Державний акт
про право власності на землю.

Не
відповідають обставинам справи і доводи касаційної скарги щодо порушення судом
вимог  ст. . 172 ЦПК України в /ред.. 1963 p./,
оскільки позивачі були присутні в судовому засіданні
16.09.2003 року,  давали свої пояснення
по суті справи,  а після оголошення
перерви у них були відібрані розписки про виклик на 02.10.2003 року та
05.11.2003 року,  що підтверджується
зібраними по справі доказами. Тому при постановленні рішення судом не було
порушено зазначених вимог закону.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з таким рішенням суду,  залишаючи його без змін.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги,  виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції
не може встановлювати або вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи,  що
судові рішення постановлені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч.1  ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати в цивільних справах
по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 відхилити. Рішення     Тячівського районного  суду
від  05  листопада 2003  року та ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 29 січня  2004
року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.