Справа № 22ц-2019 2007 р.                                        Головуючий
Категорія           трудові                                                Грабовий
правовідносини                                                            Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21"   листопада
2007   р.   Колегія
суддів   судової   палати
в   цивільних   справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                Адаменко Л.В.

судців                            Трюхана Г.М.,
Сіренко Ю.В.

при
секретарі               Петренко С.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Представника
Державної адміністрації залізничного транспорту України («Укрзалізниця») на
рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2007 р. по справі
за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України
("Укрзалізниця"), треті особи - Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач", Генеральний директор «Укрзалізниці» про
стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу, затримки виконання рішення
суду, заробітної плати, затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,
пов'язаної із незаконним звільненням та з невиплатою грошових коштів, визнання
незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, видачу належним
чином оформленої трудової книжки.

за
зустрічним позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України
("Укрзалізниця") до ОСОБА_1, треті особи - Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач", ОСОБА_2 про визнання недійсним трудового
контракту

встановила:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Укрзалізниці. У ході розгляду справи позивач
уточнив свої вимоги та просить:

стягнути
з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11
листопада 2005 року по 19 липня 2005 року, середній заробіток за час затримки
виконання рішення суду про поновлення на роботі і за період з 20 липня 2006
року по 11 жовтня 2006 року; заробітну плату за період з 17 жовтня 2006 року по
11 листопада 2006 року, середній заробіток за період з 12 листопада 2006 року
по день винесення рішення суду у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 11
листопада 2005 року по 11 листопада 2006 року;

зобов'язати
Відповідача внести до трудової книжки запис про звільнення з посади
директора   Державного   підприємства   матеріально-технічного   забезпечення   залізничного

транспорту України
"Укрзалізничпостач" днем видачі йому трудової книжки, засвідчити
такий запис, видати належним чином оформлену трудову книжку;

зобов'язати
Відповідача видати наказ про звільнення позивача з роботи з посади Директора
Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного
транспорту України "Укрзалізничпостач" днем видачі йому належним
чином оформленої трудової книжки;

днем
звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства

матеріально-технічного
забезпечення         залізничного  транспорту України
"Укрзалізничпостач"
вважати     день     видачі
йому     належним     чином
оформленої трудової книжки.

стягнути
з Відповідача моральну шкоду, пов'язану з незаконним звільненням з посади
директора ДП "Укрзалізничпостач" у розмірі 100000грн., а також
моральну шкоду, пов'язану з невиплатою Відповідачем належних Позивачу грошових
коштів, у розмірі 100000 грн.;

визнати
незаконним та скасувати Наказ Генерального директорка Укрзалізниці № 981 /0с
від 17 жовтня 2006 року про відсторонення ОСОБА_1 як директора Державного
підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" з 17 жовтня 2006 року у зв'язку з не
проходженням перевірки знань з охорони праці;

визнати
поважною причину пропуску строку на звернення до суду з вимогами про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 листопада 2005 року
по 19 липня 2006 року, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання
судового рішення про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з незаконним звільненням, поновити цей строк.

Свої
вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Наказом Заступника Міністра транспорту то
зв'язку України - Генерального директора Укрзалізниці № 789/ос від 09 листопада
2005 року, на підставі поданої заяви від 08 листопада 2005 року, його, ОСОБА_1,
було призначено на посаду директора Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту з 11 листопада 2005
року на умовах контракту. Згідно цього ж Наказу № 789/ос від 09 листопада 2005
року ОСОБА_1 звільнено з посади радника генерального директора Державної
адміністрації залізничного транспорту України.

11
листопада 2005 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту
України в особі Заступника Міністра транспорту з одного боку та ОСОБА_1 - з
другого боку, було укладено контракт про призначення останнього на посаду директора
ДП «Укрзалізничпостач» на термін з 11 листопада 2005 року по 11 листопда 2006
року.

11
листопада 2005 року позивач фактично приступив до роботи на зазначеній посаді.
21 листопада 2005 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що 10 листопада 2005 року
його було звільнено з посади директора ДП «Укрзалізничпостач» відповідно до
Наказу Заступника Мністра транспорту та зв'язку України - генерального
директора Укрзалізниці ОСОБА_2 № 793/ос від 10 листопада 2005 року.

Рішенням
Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2006 року по справі №
2-571/2006 ОСОБА_1 був поновлений на роботі по посаді директора Державного
підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач», Наказ заступника Міністра транспорту та зв'язку
України - Генерального директора Укрзалізниці ОСОБА_2 від 10 листопада 2005
року № 793/ос визнаний незаконним.

Рішенням
апеляційного суду міста Києва від 12 травня 2006 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 про поновлення на роботі було відмовлено, а рішення Печерського
районного суду міста Києва від 13 лютого 2006 року про поновлення Позивача на
роботі залишено без змін.

Всупереч
вимог ст.ст. 43, 124 Конституції України, ст. 235 КЗпП України, ст.ст.14, 367
ЦПК України, Держана адміністрація залізничного транспорту України безпідставно
не виконувала вимоги закону про поновлення Позивача на роботі.

І лише
наказом Генерального директора Укрзалізниці від 17 жовтня 2006 року Позивач був
поновлений на роботі на посаді директора ДП МТЗЗТУ «Укразілничпостач».

В той же
час, одразу після поновлення на роботі Позивачу був оголошений Наказ
Генерального директора Укрзалізниці № 981/ос від 17 жовтня 2006 року про
відсторонення від роботи з 17 жовтня 2006 року у зв'язку з не проходженням
перевірки знань з охорони праці, на підставі ст. 46 КЗпП України.

Наказ №
981/ос від 17 жовтня 2006 року Позивач також вважає незаконним та таким, що в
черговий раз порушує його конституційне право на працю, у зв'язку з тим, що
видання такого наказу суперечить ст. 46 КЗпП України, яка містить виключний
перелік підстав для відсторонення від роботи. Як зазначив Позивач, він,
по-перше, не відмовлявся та не ухилявся від перевірки знань з охорони праці, а
по-друге, правової підстави для перевірки знань з охорони праці не існувало,
оскільки Позивач був поновлений на роботі на посаді директора ДП
«Укразілничпостач», яку обіймав раніше, а не призначений на цю посаду.

До
теперішнього часу Відповідач не провів розрахунку із Позивачем. Зокрема,
Відповідачем не сплачені на користь Позивача грошові кошти за час вимушеного
прогулу за період з 11 листопада 2005 року по 19 липня 2006 року, середній
заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за
період з 20 липня 2006 року по 16 жовтня 2006 року, заробітна плата за період з
17 жовтня 2006 року по 11 листопада 2006 року, середній заробіток за період з
12 листопада 2006 року по день винесення рішення суду у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, компенсація за невикористану щорічну відпустку за
період з 11 листопада 2005 року по 11 листопада 2006 року, які Позивач має
отримати на підставі ст.ст. 47, 83,116,117,235,236 КЗпП України.

Крім
того, у зв'язку із незаконним звільненням, Позивач зазнав моральних страждань.
Незаконне звільнення негативно позначилось на репутації Позивача як серед
колег, так і серед інших осіб, які обіймають високі посади, з якими ОСОБА_1
доводилось спілкуватись у зв'язку з виконання попередньої роботи, призвело до
порушення нормальних життєвих, професійних та ділових зв'язків , унеможливило
подальшу трудову діяльність в Укрзалізниці, хоча за період роботи в
Укрзалізниці він неодноразово заохочувався, відомості про що занесені до його
трудової книжки. Моральні переживання з приводу незаконного звільнення
негативно позначились на стані здоров'я Позивача, призвели до конфліктних
ситуацій з друзями та у родині Позивача. Моральну шкоду, пов'язану із
незаконним звільненням, Позивач оцінює в 100000 грн.

У
зв'язку з тим, що Відповідач не сплачує належні грошові кошти Позивачеві з 11
листопада 2005 року по теперішній час, останньому також завдана моральна шкода
розміром 100000 грн., яку він просить відшкодувати.

Під час
розгляду справи Відповідач - Державна адміністрація залізничного транспорту
України («Укрзалізниця») звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_1, треті особи - ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач», ОСОБА_2 із вимогами про
визнання недійсним трудового контракту, украденого між Укрзалізницею та
ОСОБА_1, підписаного від імені Укрзалізниці Заступником Міністра транспорту та
зв'язку України -Генеральним директором Укрзалізниці ОСОБА_2 від 11 листопада
2005 року; визнання, що трудовий контракт Укрзалізниці з ОСОБА_1 від 11
листопада 2005 року не є підставою для виникнення трудових відносин між
Укрзалізницею та ОСОБА_1 як керівником ДП «Укрзалізничпостач».

Позивач за
зустрічним позовом Укрзалізниця обґрунтовує свої вимоги тим, що трудовий
контракт між Укрзалізницею та ОСОБА_1 є таким, що підписаний з порушенням вимог
чинного законодавства України. Сторони контракту, в порушення Постанови КМУ від
19 березня 1993 року № 203, підписали контракт без відповідного погодження   з
місцевою   державною   адміністрацією;    у
розділі    3 контракту "Умови

матеріального
забезпечення керівника" не встановлено розміру посадового окладу
керівника; до спірного контракту не додано "Показники ефективності
використання державного майна" та "Показники майнового стану
підприємства", які є його невід'ємною частиною; контракт не зареєстрований
в книзі реєстрації контрактів, що ведеться в Укрзалізниці, не проставлений його
порядковий номер; крім того, контракт від 11 листопада 2005          року підписаний від імені Укрзалізниці
Заступником Міністра транспорту та зв'язку України - Генеральним директором
Укрзалізниці ОСОБА_2 при тому, що 11 листопада 2005 року Президент України
видав Указ № 1571 "Про звільнення З.Афтаназіва з посади заступника
Міністра транспорту та зв'язку України - генерального директора Державної
адміністрації залізничного транспорту України".          У зв'язку з переліченими порушеннями, контракт не може
вважатися укладеним і на його підставі не можуть реально виникнути трудові
правовідносини.

Рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2006 року позов задоволено
частково.

Поновлено
ОСОБА_1 строк на звернення до суду із вимогами про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 листопада 2005 року по 19
липня 2006 року, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання
судового рішення про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з незаконним звільненням.

Позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто
з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11
листопада 2005 року по 19 липня 2006 року у розмірі 18717 грн. 80 коп.

Стягнуто
з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі за період з 20 липня 2006 року по 16 жовтня 2006 року у
розмірі 7233 грн. 60 коп.

Стягнуто
з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на
користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 17 жовтня 2006 року по 11 листопада
2006 року 2133 грн. 20 коп.

Стягнуто
з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 12 листопада 2006       року по 25 липня 2007 року у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні у розмірі 20882 грн. 70 коп.

Стягнуто
з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на
користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 2470
грн.

Днем
звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади директора Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" вважати день видачі йому належним чином
оформленої трудової книжки.

Зобов'язати
Державну адміністрацію залізничного транспорту України ж (Укрзалізниця) видати
наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади директора Державного
підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" днем видачі йому належно оформленої
трудової книжки.

Зобов'язати
Державну адміністрацію залізничного транспорту України внести до трудової книжки
ОСОБА_1 запис про звільнення з посади директора Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України днем видачі
йому трудової книжки, засвідчити даний запис, видати ОСОБА_1 належним чином
оформлену трудову книжку.

Визнати
незаконним Наказ Генерального директора Укрзалізниці № 981 /ос від 17 жовтня
2006 року про відсторонення ОСОБА_1 директора Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" від роботи з 17 жовтня 2006 року у зв'язку з не
проходженням перевірки знань з охорони праці, скасувавши його.

Стягнути
з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду, пов'язану з незаконним звільненням з посади
директора ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" та з невиплатою Відповідачем належних
грошових коштів, у розмірі 10 000 грн.

У
задоволенні позову Державної адміністрації залізничного транспорту України до
ОСОБА_1, треті особи - Державне підприємство матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач",
ОСОБА_2 про визнання недійсним трудового контракту, про визнання трудового
контракту Державної адміністрації залізничного транспоргу України з ОСОБА_1 від
11 листопада 2005 року таким, що не є підставою для виникнення трудових
відносно між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та
ОСОБА_1 як керівником Державного підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"
-відмовлено.

Стягнуто
з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) в
дохід держави 51 грн. та 8 грн.50 коп. судового збору, 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

В
апеляційній скарзі представник Державної адміністрації профкому України
(«Укрзалізниці») просить рішення суду скасувати і направити справу на розгляд
другому складу суду.

Держане
підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" приєдналось до апеляційної скарги.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги
та вимог, заявлених у суді 1-ої інстанції, судова палата вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 13 квітня 2005 року працював у відповідача,
та послідовно обіймав посади радника Генерального директора Укрзалізниці,
радника Генерального директора Головного управління організаційно-аналітичного
забезпечення діяльності заступника Міністра транспорту та зв'язку України -
Генерального директора Укрзалізниці, радника Генерального директора Головного
інформаційно-аналітичного управління. Згідно Наказу Заступника Міністра
транспорту та зв'язку України -Генерального директора Укрзалізниці № 789/ос від
09 листопада 2005 року, на підставі заяви від 08 листопада 2005 року, був
призначений на посаду директора Державного підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту з 11 листопада 2005 року на умовах
контракту.

11
листопада 2005 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту
України в особі Заступника Міністра транспорту та зв'язку України -
Генерального директора Укрзалізниці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про
призначення останнього на посаду директора ДП "Укрзалізничпостач" на
термін з 11 листопада 2005 року по 11 листопада 2006 року.

За час роботи у
відповідача, ОСОБА_1 заохочувався за особливі трудові заслуги. Так, 01 червня
2005 року позивач отримав подяку та грошову винагороду,01 листопада 2005 року
був нагороджений Почесною грамотою «УЗ» і грошовою винагородою, відповідні
записи внесені до трудової книжки позивача.

Відповідно
до Наказу Заступника Міністра транспорту та зв'язку України -Генерального
директора Укрзалізниці ОСОБА_2 № 793/ос від 10 листопада 2005 року, Наказ №
789/ос від 09 листопада 2005 року про призначення ОСОБА_1 директором ДП
"Укрзалізничпостач" - вважати таким, що не набрав чинності.

Отже,
Наказом Заступника Міністра транспорту та зв'язку України -Генерального
директора Укрзалізниці ОСОБА_2 № 793/ос від 10 листопада 2005 року ОСОБА_1 було
звільнено.

Рішенням
Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2006 року по справі №
2-571/2006 задоволено позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі на посаді
директора Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", визнано
незаконним наказ заступника Міністра транспорту та зв'язку України -
Генерального директора Укрзалізниці ОСОБА_2 інд і 0 листопада 2005 року №
793/ос.

Рішенням
апеляційного суду міста Києва від 12 травня 2006 року рішення Печерського
районного суду міста Києва скасовано, у задоволені позову ОСОБА_1 про
поновлення на роботі - відмовлено.

Ухвалою
Верховного Суду України від 19 липня 2006 року рішення Печерського районного
суду міста Києва від 13 лютого 2006 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі
залишено без змін.

Отже, 19
липня 2006 року Верховним Судом України прийняте остаточне рішення у справі,
звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним.

Постановою
державного виконавця Васільєвої О.В. Державної виконавчої служби у Печерському
районі м. Києва відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №
2-571, Державну адміністрацію залізничного транспорту України зобов'язано
негайно виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Відповідно
до ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб
та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

На
підставі ст. 235 КЗпП України, Відповідач зобов'язаний здійснити виплату
ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 листопада
2005 року по 19 липня 2006 року, тобто з моменту незаконного звільнення до
моменту поновлення ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду.

Відповідно
до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого
постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, цей Порядок обчислення середньої
заробітної плати застосовується, в тому числі, у випадках виплати працівникам
компенсації за невикористані відпустки, вимушеного прогулу, інших випадках,
коли згідно з чинним законодавством
виплати  провадятьсявиходячи із
середньої заробітної плати.

Так,
згідно абз. 4 пункту 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців
працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат
за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не
відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється
відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

У абз. З
п. 4 Порядку, встановлено, що у випадках, коли нарахування проводиться виходячи
із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника,
розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі
тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Суд
дійшов висновку, що ОСОБА_1 не мав заробітку не з своєї вини, оскільки
обов'язок по нарахуванню та виплаті заробітної плати працівникам покладений на
роботодавця.

Враховуючи те,
що згідно п. 2 Контракту від 11 листопада 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та
Укрзалізницею, трудові відносини на підставі даного контракту

виникли між
позивачем і Укрзалізницею, то відповідно до чинного законодавства саме
Укрзалізниця повинна була нараховувати та сплачувати ОСОБА_1 заробітну плату,
тощо.

Згідно
Довідки № ЦТЗБ-8/177 від 10.05.2007 року, наданої Відповідачем, посадовий оклад
директора ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач» становив: з 11.11.2005 року до
01.01.2006 року -2100 грн.; з 01.01.2006 року до 28.02.2006 року - 2155 грн. ;
з 28.02.2006 року до 01.04.2006 року - 2150 грн.; з 01.04.2006 року до
11.11.2006 року - 2470 грн.

Враховуючи
те, що вимушений прогул ОСОБА_1 мав місце у період з 11 листопада 2005 року по
19 липня 2006 року, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток
за цей період загальним розміром 18717 грн. 80 коп.

Відповідно
до ст. 235 КЗпП України рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягало
негайному виконанню. В той же час, Відповідач, нехтуючи цією нормою закону,
поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді директора ДП «Укрзалізничпостач» лише 17
жовтня 2006 року, про що видав Наказ від 17 жовтня 2006 року.

У
зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі на
посадову особу - Генерального директора Укрзалізниці Козак В.В. (особа, яка
була зобов'язана виконати рішення суду) неодноразово накладався штраф державним
виконавцем.

Згідно
постанови державного виконавця Васильєвої О.В. Державної виконавчої служби у
Печерському районі міста Києва від 29 серпня 2006 року, за невиконання
виконавчого листа № 2-571 від 13 лютого 2006 року Печерського районного суду
міста Києва про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Укрзалізничпостач»,
на в. о. Генерального директора «Укрзалізниці» Козак В.В. накладено штраф у
розмірі 340 грн.

Постановою
державного виконавця Васильєвої О.В. Державної виконавчої служби у Печерському
районі міста Києва від 29 серпня 2006 року, за невиконання виконавчого листа №
2-571 від 13 лютого 2006 року Печерського районного суду міста Києва про поновлення
ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Укрзалізничпостач», на в. о. Генерального
директора «Укрзалізниці» Козак В.В. накладено штраф у розмірі 680 грн.

Зазначені
постанови не були оскаржені, а вказані штрафи сплачені 26 жовтня 2006 року.

Таким
чином, Відповідач затримав виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на
роботі, у зв'язку з чим вимога Позивача про стягнення середнього заробітку за
час затримки виконання судового рішення про його поновлення на роботі підлягає
задоволенню на підставі ст. 236 КЗпП України.

Враховуючи
тривалість затримки з боку Відповідача виконання рішення суду про поновлення на
роботі, стягненню підлягає 7233 грн. 60 коп.

Статтею
47 КЗпП України, встановлений обов'язок власника або уповноваженого ним органу
в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно
ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать
йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

11
листопада 2006 року закінчився строк трудового контракту від 11 листопада 2005
року, укладеного між Позивачем та Відповідачем.

13
листопада 2006 року Відповідач повинен був провести з Позивачем повний
розрахунок із заробіної плати за період з 17 жовтня 2006 року по 11 листопада
2006 року. Однак, Відповідач не провів повного розрахунку із Позивачем, як того
вимагає ст.ст. 47,116 КЗпП України.

Таким
чином, вимога позивача про стягнення заробітної плати за період з 17 жовтня 2006
року по 11 листопада 2006 року підлягає задоволенню, стягненню підлягає
заробітна плата у розмірі 2133грн.20коп.

Статтею 117 КЗпП
України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. В
разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних

звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

До
теперішнього часу Відповідач не провів розрахунку із ОСОБА_1, належного при
звільненні.

Отже, на
підставі ст. 117 КЗпП України, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача
середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тобто за період з 12
листопада 2006 року по день винесення рішення у справі, що становить 20882
грн.70 коп.

Підлягає
задоволенню вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з Відповідача компенсації за
невикористану щорічну відпустку за період з 11 листопада 2005 року по 11
листопада 2006 року у розмірі 2470 грн., оскільки обов'язок підприємства
сплатити працівникові компенсацію за невикористану відпуску встановлений у ст.
83 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про відпустки".

Відповідно
до ст. 47 КЗпП України, п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових, книжок
працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства
юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29
липня 1993 року N 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день
звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Пунктом
4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства
соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, передбачено,
що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його
трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При
затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа
працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем
звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день
звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника.
Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку,
передбаченому пунктом 2.10 цієї ж Інструкції.

Як
встановлено судом, 17 жовтня 2006 року при поновленні ОСОБА_1 на роботі
Відповідач під розпис видав останньому трудову книжку, що не передбачено чинним
в Україні трудовим законодавством, оскільки ОСОБА_1 продовжував перебувати у
трудових відносинах із Відповідачем.

Заслуговують
на вагу твердження ОСОБА_1 про те, що Відповідач (Укрзалізниця) відмовився
прийняти трудову книжку для належного оформлення після поновлення Позивача на
роботі, і такі пояснення Позивача приймаються судом як такі, що відповідають
дійсності, оскільки Відповідач не оформив трудову книжку ОСОБА_1 відповідно до
вимог закону та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,
затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Всупереч
вимог ст. 47 КЗпП України, до теперішнього часу Відповідач належним чином  не
оформив  трудову  книжку
ОСОБА_1,  не  вніс
запис  про  звільнення останнього.

Відмова
Відповідача належним чином оформити ОСОБА_1 трудову книжку, у свою чергу, є
перешкодою для працевлаштування Позивача , чим порушується право

Позивача на
працю.

Крім того, суд
вважає безпідставним твердження представників Укрзалізниці, що запис про
звільнення ОСОБА_1 з роботи має вчиняти ДП «Укрзалізничпостач», оскільки згідно
укладеного контракту від 11 листопада 2005 року трудові відносини виникли саме
між Укрзалізницею та ОСОБА_1, отже на Укрзалізницю як на сторону

трудового контракту покладений
обов'язок із належного ведення та заповнення трудової книжки ОСОБА_1

Враховуючи
викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги Позивача про
зобов'язання Відповідача належним чином оформити трудову книжку ОСОБА_1, внести
до неї запис про звільнення ОСОБА_1 з додержанням вимог Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників, тобто про звільнення днем видачі ОСОБА_1
трудової книжки, крім того про новий день звільнення Позивача Відповідач
зобов'язаний видати наказ.

Днем
звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач» слід
вважати день видачі позивачу належним чином оформленої трудової книжки.

17
жовтня 2006 року Відповідач виконав рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на
роботі на посаді директора ДП «Укрзалізничпостач».

Того ж
дня ОСОБА_1 було оголошено Наказ Генерального директора Укрзалізниці № 981/ос
від 17 жовтня 2006 року про відсторонення останнього від роботи з 17 жовтня
2006 року у зв'язку з не проходженням перевірки знань з охорони праці, на
підставі ст. 46 КЗпП України.

Суд
доходить висновку, що Наказ № 981/ос від 17 жовтня 2006 року є незаконним, та
підлягає скасуванню.

Так, згідно
ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або
уповноваженим ним органом допускається у разі : появи на роботі з нетверезому
стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння ; відмови або ухилення від
обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

У ст. 18
Закону України "Про охорону праці" зазначено, що працівники під час
прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця
інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги
потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 не відмовлявся та не ухилявся від проходженням
перевірки знань з охорони праці. Зокрема, доказів ухилення або відмови ОСОБА_1
від проходження перевірки знань з охорони праці відповідач не надав. Лише 17
жовтня 2006 року Позивач був поновлений на роботі, а відповідно, не мав об'єктивної
можливості пройти таке навчання.

Крім
того, суд враховує ту обставину, що Позивач 17 жовтня 2006 року був поновлений
на роботі, а не призначений на посаду директора ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач».

Таким
чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 46 КЗпП
України, для відсторонення ОСОБА_1 від роботи 17 жовтня 2006 року, про
незаконність Наказу Генерального директора Укрзалізниці № 981/ос від 17 жовтня
2006 року про відсторонення Позивача від роботи.

З
урахуванням наведеного, та встановлених обставин, суд дійшов висновку що у
зв'язку із незаконним звільненням, та несплатою Відповідачем грошових коштів,
належних Позивачу, останньому були завдані моральні страждання, та спричинена
моральна шкода.

Разом з тим,
суд, враховуючи конкретні обставини завдання моральної шкоди Позивачу, характер
незаконного звільнення, значимість посади, з якої було звільнено ОСОБА_1,
наявність у ОСОБА_1 заохочень за особливі трудові заслуги за період роботи в
Укрзалізниці, що свідчать про сумлінне ставлення ОСОБА_1 до роботи в
Укрзалізниці, а також значний час, протягом якого Відповідач заперечував
незаконність проведеного ним звільнення та ухилявся від виконання рішення суду
про поновлення Позивача на роботі, глибину фізичних та душевних страждань,
понесених Позивачем, які негативно позначились на його звичному житті,
викликали погіршення стану здоров'я останнього (що вбачається з відповідних
листків непрацездатності, наявних в матеріалах

справи),
тривалість бездіяльності Відповіідача по несплаті належних ОСОБА_1 грошових
коштів, строк, протягом якого Позивач вимушений був докладати додаткових зусиль
для організації свого життя, пошуку джерел матеріального забезпечення себе і
своєї родини, звертатись за допомогою до сторонніх людей, що у свою чергу було
принизливим для Позивача, прк.юдить висновку, що моральна шкода, завдана
ОСОБА_1 у зв'язку із незаконним звільненням останнього та невиплатою грошових
коштів підлягає відшкодуванню у розмірі 10000 грн.

Статтею
233 КЗпП України, встановлено, що працівник може звернутись з заявою про
вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно
ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.
233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

При
вирішенні питання щодо поновлення строку на звернення Позивача до суду із
вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період
з 11 листопада 2005 року по 19 липня 2006 року, стягнення середнього заробітку
за час затримки виконання судового рішення про поновлення Позивача на роботі,
та відшкодування моральної шкоди у зв'язку з незаконним звільненням Позивача,
суд приймає до уваги ті обставини, що остаточне рішення про поновлення ОСОБА_1
на роботі ухвалено Верховним Судом України 19 липня 2006 року, у період з 22
листопада 2005 року по 09 грудня 2006 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному
лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 6 з діагнозом "хронічний
бронхіт", у період з 13 квітня 2006 року по 21 квітня 2006 року -перебував
на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 6 з
діагнозом "гіпертонічна криза ІШС", з 09 червня 2006 року по 30
червня 2006 року -перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській
клінічній лікарні № 6 з діагнозом "гостре порушення мозкового
кровообігу", з 01 липня 2006 року по 10 серпня 2006 року тривало
амбулаторне лікування за тим же діагнозом (що підтверджується відповідними
листками непрацездатності).

Враховуючи
конкретні обставини пропуску строку, відносини, які склалися між сторонами, ту
обставину, що звернення ОСОБА_1 із позовом про стягнення моральної шкоди,
пов'язаної із незаконним звільненням, середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення до
моменту поновлення Позивача на роботі, дійсно могло вкрай ускладнити відносини
Позивача та Відповідача, та призвести до не виконання рішення суду про
поновлення Позивача на роботі, суд вважає, що причини пропуску строку на
звернення Позивача до суду із вказаними вимогами є поважними, а строк звернення
до суду підлягав поновленню.

Що
стосується зустрічного позову Державної адміністрації залізничного транспорту
України (Укрзалізниця), то у задоволенні цього позову слід відмовити.

Як
встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2006
року, залишеного без змін ухвалою Верховного Суду України від 19 липня 2006
року, ОСОБА_1 був незаконно звільнений з посади директора ДП МГЗЗТУ
"Укрзалізничпостач". Дана обставина підтверджує факт перебування
ОСОБА_1 у трудових відносинах із Укрзалізницею, які виникли на підставі Наказу
Заступника Міністра транспорту та зв'язку України - Генерального директора
Укрзалізниці № 789/ос від 09 листопада 2005 року та Контракту від 11 листопада
2005 року, підписаного від імені Укрзалізниці 09 листопада 2005 року.

Статтею
24 КЗпП України встановлено, що фактичний допуск до роботи вважається
укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу
належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома
власника або уповнов. кеного ним оріану.

Згідно ст. 61
ЦПК України, обставина щодо перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із
Укрзалізницею не потребує доведення, оскільки встановлена судовим рішенням чо
іншій справі.

Крім
того, Державна адміністрація залізничного транспорту України, звертаючись із
позовом про визнання недійсним трудового контракту від 11 листопада 2005 року
не зазначила , у чому саме полягає порушення її прав наявністю такого
контракту, як того вимагає ст.3 ЦПК України, та юридичні підстави звернення із
вказаними вимогами.

При
вирішенні зустрічного позову суд враховує той факт, що усі підстави, наведені у
зустрічному позові, виникли саме у зв'язку з порушеннями, допущеними з боку
Державної адміністрації залізничного транспорту. Так, обов'язок з погодження
контракту з місцевою державною адміністрацією, обов'язок реєстрації контракту,
надання "Показників використання державного майна" та "Показників
майнового стану підприємства", які є невід'ємною частиною покладений саме
на Державну адміністрацію залізничного транспорту України, а не на ОСОБА_1

Відсутність
у розділі 3 контракту від 11 листопада 2005 року розміру посадового окладу
керівника не може бути підставою для визнання контракту недійсним, оскільки
такої підстави не передбачено чинним трудовим законодавством. Крім того, розмір
посадового окладу керівника визначений у статуті підприємства та встановлюється
у штатному розкладі.

Суд
також приймає до уваги наявність запису у трудовій книжці ОСОБА_1 про
призначення його на посаду директора ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач» на умовах
контракту від 11 листопада 2005 року за переведенням з Державної адміністрації
залізничного транспорту України на підставі Наказу № 789/ос від 09 листопада
2005 року.

Крім
того, суд дійшов висновку, що контракт із ОСОБА_1 підписаний від імені
Укрзалізниці повноважною особою, враховуючи те, що останнім днем роботи ОСОБА_2
є 11 листопада 2005 року, Наказ про призначення ОСОБА_1 був виданий 09
листопада 2005 року, а контракт з ОСОБА_1 був підписаний 11 листопада 2005
року.

Суд
також приймає до уваги наявність запису у трудовій книжці ОСОБА_1 про
призначення його на посаду директора ДП МТЗЗТУ "Укрзалізничпостач" на
умовах контракту від 11 листопада 2005 року за переведенням з Державної
адміністрації залізничного транспорту України на підставі Наказу № 789/ос від
09 листопада 2005 року.

Крім
того, суд дійшов висновку, що контракт із ОСОБА_1 підписаний від імені
Укрзалізниці повноважною особою, враховуючи те, що останнім днем роботи ОСОБА_2
є 11 листопада 2005 року, Наказ про призначення ОСОБА_1 був виданий 09
листопада 2005 року, а контракт з ОСОБА_1 був підписаний 11 листопада 2005
року.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 304 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника Державної адміністрації залізничного транспорту України
(«Укрзалізниці») відхилити.

Рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала може бути
оскаржена протягом 2-х місяців до суду касаційної інстанції