УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06
грудня 2007
року                                                                                                 м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області  в складі:

головуючого
-                                                      Панасенкова
В.О.

судців:                                                                    Парапана
В.Ф.,

Громіка Р.Д.,

при
секретарі:                                                        Бондаренко
Н.В.

за участю:
позивача ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від  20
вересня 2007 року

за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за
договором купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні житловим будинком і виселенні,

встановила:

20 вересня 2005 року
ОСОБА_1,  звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за договором
купівлі-продажу. В заяві позивач ОСОБА_1. зазначав,  що в липні 2002 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений
договір,  згідно якого відповідачка
продала йому житловий будинок АДРЕСА_1 за
10 600 грн.,  і він став проживати у цьому будинку. При
вселенні в будинок він передав відповідачці аванс в розмірі 4000 грн. та 328 дол. США,  що складало 1656,  40 грн. в
національної валюті. Залишок суми в розмірі 925 грн. він сплатив продавцю у грудні 2003 року. Однак
відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Посилаючись
на ці обставини та на  ст.
ст.  328,  334,
655 ЦК України,  позивач
ОСОБА_1. просив суд позов задовольнити.

Відповідачка
ОСОБА_2 проти позову заперечувала і у березні 2006 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і виселенні,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що їй на

Головуючий
у першій інстанції   Сивоконь Т.І.                                         Справа № 22ц - 5302/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                    Категорія ЦП:
12

праві
власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 березня 2003 року. Вона
прийняла спадщину в липні 2002
року і домовилася з відповідачем про продаж йому житлового будинку без
господарських споруд за 10
600 грн. Під час домовленості відповідач 25
липня 2002 року
сплатив їй аванс в розмірі 4
000 грн. та 328 дол.
США,  в всього 5 656,  40 грн. Залишок суми в розмірі 925 дол. США він
зобов'язався сплатити на протязі місяця,
а також зобов'язався компенсувати половину витрат на оформлення
правовстановлюючих документів на будинок та витрат,  пов'язаних з відчуженням будинку. Тому вона
дозволила йому посилитися у вказаному будинку. Однак до теперішнього часу
відповідач ОСОБА_1. не виконав свої зобов'язання і не виплатив залишок суми.

Посилаючись
на ці обставини,  та на  ст.
ст.  2,  4,
8,  48 Закону України
"Про власність",   ст.  155 ЖК України,  позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2
просила суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення
відповідача ОСОБА_1 з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення та
стягнути витрати з відповідача ОСОБА_1 на правову допомогу в розмірі 1 000 грн.
(а.с.  57-59).

Рішенням
суду першої інстанції у задоволенні первісного позову відмовлено,  зустрічний позов задоволено. Суд усунув
ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_1
шляхом його виселення з вказаного будинку без надання іншого житлового
приміщення. Суд стягнув з нього на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 51 грн.,  витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн.,  а також витрати на інформаційне-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 30
грн.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1. просить рішення суду першої інстанції
скасувати,  справу направити на новий
судовий розгляд,  мотивуючи тим,  що рішення суду першої інстанції є незаконним
і необгрунтованим.

Відповідачка
ОСОБА_2 в судове не з'явилася,  але про
розгляд справи сповіщена належним чином.
Відповідно до ч. 2
ст.
305 ЦПК
України її неявка в судове засідання не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної скарги
позивача ОСОБА_1,  пояснення на апеляцію
позивача ОСОБА_1,  перевіривши матеріали
справи,  законність і обґрунтованість
рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1
задоволенню не підлягає,  оскільки
рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального
права.

Відповідно
до  ст.
220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,  що підтверджується письмовими доказами,  і відбулося повне або часткове виконання
договору,  але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,  суд
може визнати такий договір дійсним.  У
цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Головуючий
у першій інстанції   Сивоконь Т.І.                                         Справа № 22ц - 5302/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                    Категорія ЦП:
12

Відповідно
до  ст.  328
ЦК України право власності набувається на підставах,  що не заборонені законом,  зокрема із правочинів.

Право
власності вважається набутим правомірно,
якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Як
вбачається з матеріалів справи,
відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 березня 2003
року (а.с.  23-24).

Зазначений
житловий будинок складається з жилої будівлі під літ. "А" загальною
жилою площею 38,  8 кв.м.  та господарських будівель: літньої кухні під
літ "В",  сараїв під літ.
"Б",  "Д",  гаражу під літ. "Г",  споруд 1-2,  розташований на земельної ділянці площею 5 582 кв.м.  (а.с.  26-27).

До
набуття права власності на вказаний будинок 25 липня 2002
року відповідачка ОСОБА_2 усно домовилася з позивачем ОСОБА_1 про продаж
йому жилої будівлі без господарських споруд та земельної ділянки за 10 600 грн.

25 липня 2002 року відповідач
ОСОБА_1. сплатив їй аванс в розмірі 4
000 грн. та 328 дол.
США,  а всього 5 656, 40 грн.

Залишок
суми в розмірі 925 дол. США
він зобов'язався сплатити на протязі місяця,
а також зобов'язався компенсувати половину витрат на оформлення
правовстановлюючих документів на будинок та затрат,  пов'язаних з відчуженням будинку (а.с.
2).

Тому
позивачка ОСОБА_2 дозволила йому поселитися у вказаному будинку.

Однак в
встановлений строк відповідач ОСОБА_1. не виконав свої зобов'язання і не
виплатив залишок суми.

Відповідно
до ч. 1  ст.  638 ЦК України договір
є укладеним,  якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними
умовами договору є умови про предмет договору,
умови,  що визначені законом як
істотні або є необхідними для договорів даного виду,  а також усі ті умови,  щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Суд
першої інстанції з достовірностю встановив,
що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору
купівлі-продажу спірного житлового будинку.

Відповідно
до ч. 1  ст.  11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно
до  ст.
60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються
сторонами та іншими особами,  які беруть
участь у справі.

Головуючий
у першій інстанції   Сивоконь Т.І.                                         Справа № 22ц - 5302/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                    Категорія ЦП:
12

Доказуванню
підлягають обставини,  які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі,  виникає спір. Доказування не може грунтуватися
на припущеннях.

Позивач
ОСОБА_1. не довів в судовому засіданні ні в суді першій інстанції,  ні в суді апеляційній інстанції
обставини,  на які посилався як на
підставу своїх вимог щодо укладення договору купівлі-продажу спірного житлового
будинку.

За таких
обставин,  вирішуючи спір,  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те,  що договір
купівлі-продажу спірного житлового будинку не відбувся і позивач ОСОБА_1. не
набув право власності на будинок.

Висновок
суду першої інстанції відповідає вимогам
ст.   ст.  220,  328,
638 ЦК України та фактичним обставинам справи,  які доведені у судовому засіданні.

Відповідно
до  ст.
15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення,  невизнання або оспорювання.

Кожна
особа має право на захист свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно
до ч. 1  ст.  16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно
до  ст.
391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм майном.

Суд
першої інстанції встановив,  що позивач
ОСОБА_1. користується спірним житловим будинком без правових підстав,  чим порушує право власності відповідачки
ОСОБА_2 на спірний житловий будинок

Задовольняючи
зустрічні вимоги,  суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того,  що
відповідачка ОСОБА_2 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею
права власності способом виселення позивача ОСОБА_1 з житлового будинку без
надання іншого житлового приміщення.

Цей
висновок суду першої інстанції відповідає вимогам  ст.
ст.  15,
16,  391 ЦК України та
фактичним обставинам справи,  які доведені
в суді першої інстанції.

Твердження
позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те,
що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону,  є неспроможними.

Наведені
в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав
для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права,  які привели до неправильного вирішення
справи.

Тому
законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції з направленням
справи на новий судовий розгляд немає.

Головуючий
у першій інстанції   Сивоконь Т.І.                                         Справа № 22ц - 5302/07

Доповідач
апеляційної інстанції Панасенков В.О.                                     Категорія
ЦП:   12

Керуючись
ст.
ст.  303,  307 ч. 1 п. 1,  308,
313,  315,  317,
319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  рішення
Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою.

Головуючий у
першій інстанції   Сивоконь Т.І.
Доповідач апеляційної інстанції
Панасенков В.О.

Справа № 22ц-5302/07 Категорія ЦП:
12