Справа №2-296/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2007 року                                                                 м.Запоріжжя

Комунарський
районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді:                                                                   Амброскіна В.Л.,

при секретареві:                                                                                       Бурима В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_5 згідно довіреності -ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про визнання права власності на
квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з вищевказаними вимогами. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві
зазначила, що відповідач ОСОБА_5 придбала 30.06.2000 року у відповідача ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, яку потім за договором купівлі продажу від
19.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, продала
позивачу. Позивач ОСОБА_1
зареєструвала цей договір купівлі-продажу в ОП ЗМБТІ та таким чином оформила за
собою право власності на спірну квартиру.
Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03липня 2006 року, по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 зазначений договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було визнано недійсним, але цим же рішенням
ОСОБА_3 було відмовлено в визнанні за
нею права власності на спірну квартиру, аОСОБА_1 було визнано добросовісним
набувачем. В зв'язку із чим позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право
власності на спірну квартиру.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та пояснила, що вона придбала спірну квартиру за гроші та її було
визнано добросовісним набувачем, але на теперішній час відсутня
правова підстава придбання нею спірної квартири, тому вона має право ставити
вимоги про визнання за нею права власності на цю квартиру.

Представник
позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні позицію позивача підтримав повністю
та вважав, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3, у судовому засіданні, вимоги позивача не визнала в
повному обсязі та пояснила, що вона зараз проживає у
спірній квартирі, яку у неї було вилучено шахрайськими діями ОСОБА_8, в результаті чого вона оформила доручення на ім'я ОСОБА_9, який від її імені продав спірну квартиру ОСОБА_5.

Представник
відповідача ОСОБА_4, у судовому засіданні, повністю підтримав позицію свого
довірителя та вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Представник відповідача ОСОБА_6, у судовому засіданні, пояснила, що
особистої думки, щодо вирішення даного спору вона не має, а тому покладається
на рішення суду.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі та дослідивши інші
докази, що є у матеріалах справі, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

На підставі ч.З ст.61 ЦПК України, відповідно до рішення Комунарського
районного суду м.Запоріжжя від 03.07.2006 року, по
цивільної справі №2-161/06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, 3-ї особи: приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_13, ОСОБА_7 та ОСОБА_14, про визнання недійсними доручень та договорів
купівлі-продажу квартири і житлового будинку, а також визнання права власності
на квартиру, яке набрало законної сили 12.09.2006 року, встановлено, що:

20.06.2000 року, ОСОБА_3 було видано доручення на ім'я ОСОБА_10, на
право розпорядження квартирою АДРЕСА_1, яке було посвідчене приватним
нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 за   реєстраційним номером НОМЕР_1. Крім того,
20.06.2000 року, ОСОБА_3 також було видано доручення на  ім'я ОСОБА_10, на право покупки на її ім'я
житлового будинку в місті Запоріжжі, яке також було посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_13. за реєстраційним номером НОМЕР_2.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 30 червня 2000 року між
ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_3 на підставі доручення від 20.06.2000 року НОМЕР_1, та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13. за реєстраційним номером
НОМЕР_3, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 19 вересня 2000 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстраційним номером НОМЕР_4, ОСОБА_5
продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 01 серпня 2001 року між ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_3 на підставі доручення від
20.06.2000 року НОМЕР_2, та ОСОБА_11 і ОСОБА_12,
посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_14 за реєстраційним номером
НОМЕР_5, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 продали, а ОСОБА_3 купила житловий будинок
АДРЕСА_2.

Згідно листів Орендного підприємства Запорізького міжміського бюро
технічної інвентаризації від 18.05.2006 року НОМЕР_7 та від 15.02.2006 року
НОМЕР_6, всі вищевказані договори купівлі-продажу пройшли
реєстрацію у названій установі.

Згідно вироку
Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2004 року, який набрав законної сили 31.10.2004 року, стосовно ОСОБА_8, встановлено, що в червні 2000 року ОСОБА_8, маючи
намір на заволодіння майном ОСОБА_3, скоїв шахрайство, ввівши останню в оману,
в наслідок чого ОСОБА_3 20.06.200 року
підписала доручення на право розпорядження її квартирою АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_9. Після чого, ОСОБА_8, продовжуючи свої злочинні
дії, обіцяв придбати для ОСОБА_3 приватний будинок, але не виконав своїх обіцянок, та 30.06.2000 року продав через ОСОБА_9 належну ОСОБА_3 квартиру ОСОБА_5, а отримані гроші привласнив, чім
спричинив ОСОБА_3 значну шкоду на суму 15000 грн..

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.07.2006 року, по
цивільній справі №2-161/06 за позовом ОСОБА_3,
позовні вимоги останньої було задоволено частково та було: - визнано недійсним доручення видане ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_10 від
20.06.2000 року, на право розпорядження квартирою АДРЕСА_1; - визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений
30 червня 2000 року між ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_5; - та визнано недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 19 вересня 2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1. В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_3, в тому числі і в визнанні за нею права власності на квартиру
АДРЕСА_1 - було відмовлено. Крім того,
вказаним рішенням ОСОБА_1 було визнано добросовісним набувачем.

Судом також встановлено, що на теперішній час, відповідно до листа ОП ЗМБТІ
№17922 від 28.11.2006 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, від 19.09.2000 року за реєстровим НОМЕР_4. Згідно із
листа ОП ЗМБТІ №1400 від 15.02.2007 року, в період з 14.08.2003 року по 15.05.2004
року, за ОСОБА_3 було зареєстровано на праві власності житловий будинок
АДРЕСА_2, на підставі дублікату договору
купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_14, від 01.08.2001 року за реєстровим
НОМЕР_8.

Дані обставини підтверджуються
дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ч.1 ст.143 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року),
якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник
вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене
власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння
іншим шляхом поза їх волею. Аналогічні вимоги містяться і в ч.1 ст.388
Цивільного кодексу України.

Згідно із ст.330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до ст.388 Цивільного кодексу України
майно не може бути витребувано у нього.

Суд вважає, що спірну квартиру у ОСОБА_3 та її представника за дорученням
ОСОБА_9 не було
викрадено, оскільки вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від
15.10.2004 року, встановлено, що стосовно
спірної квартири, належної на праві власності ОСОБА_3 було скоєно шахрайство,
шляхом введення останньої в оману, що не є викраденням.

Суд вважає, що оскільки спірна квартира вибула з володіння відповідача ОСОБА_3
за її бажанням та волі, тому що вона добровільно видала доручення іншої особі
на продаж своєї квартири для придбання в подальшому іншого житлового будинку, тому
ОСОБА_3 повинна нести ризик вибору
контрагента, якому вона вирішила довірити своє майно. Суд вважає, що оскільки
ОСОБА_3 неналежним чином поставилася до вибору особи, яка б заслуговувала
довіри, тому вона позбавляється права вимагати повернення спірної квартири від
добросовісного набувача, але їй надається можливість вимагати відшкодування збитків
від особи, яка не виправдала її довіру за договором.

Таким чином суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а
відповідач ОСОБА_3 не має права витребувати
спірну квартиру, тому відповідно до ст.330 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1
набула право власності на спірну квартиру, а тому суд вважає доводи позивача обґрунтованими,
та такими, що підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.143 Цивільного кодексу Української
РСР (1963 року), ст.ст.330 і 388 Цивільного кодексу України а також ст.ст. 61,
208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, як за
добросовісним набувачем.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційний суд Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та
подання апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.