Справа №2-718/07
РІШЕННЯ

Іменем  УКРАЇНИ

„17" травня 2007 року

Малиновський районний суд
м. Одеси в складі:

Головуючого - судді
Погрібного CO.

за секретаря                  - Абергард І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 доОСОБА_2, КП „Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", Одеське міське
управління земельних ресурсів Одеської міської ради про поділ будинку в натурі,
поділ земельної ділянки, усунення перешкод в

оформленні
документів, -

встановив:

Позивачка
звернулась до суду із позовом про поділ будинку в натурі, поділ земельної
ділянки, усунення перешкод в оформленні документів, посилаючись на те, що між
нею, яка є власником 141/200 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, та
відповідачем ОСОБА_3 якому належала інша частина будинку, виникли спори про
порядок користування та володіння будинком, домовленості про поділ будинку в
натурі між сторонами не досягнуто.

Рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2003 року у справі за
позовом до ОСОБА_3, КП „ОМБТІ та РОН" ухвалено рішення, яким у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ зазначеного житлового будинку - відмовлено,
зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 провести перерахунок ідеальних
часток та оформленню документів, які є необхідними для отримання свідоцтва про
право власності у встановленому законом порядку. Визначений порядок
користування земельною ділянкою.

Це
рішення оскаржено в апеляційному порядку, ухвалою судової колегії Судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2003
року зазначене рішення від 17.03.2003 року в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
КП „ОМБТІ та РОН", про поділ будинку в натурі скасовано, справу в цій
частині вимог направлено на новий розгляд, в решті вимог рішення суду залишено
без змін.

30.04.2004
року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17
травня 2003 року, оскільки у судовому засіданні 30 березня 2004 року їй стало
відомо, що 13.11.2002 року відповідач ОСОБА_3подарував належну йому частину -
59/200 частин спірного житлового будинкуОСОБА_2.

Ухвалою
суду на місця від 28.04.2004 року проведено заміну відповідача ОСОБА_3 на
ОСОБА_2 (а.с. 148 зв.).

Ухвалою
судової колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської
області від 5 жовтня 2005 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з
нововиявленими рішення суду від 17.03.2003 року і ухвали судової колегії
Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 9
жовтня 2003 року в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою
направлено до Малиновського районного суду м. Одеси для розгляду по суті у
порядку ст. 363 ЦПК України.

Ухвалою
суду від 21 грудня 2006 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від
17 травня 2003 року у цивільній справі № 2-540/06 за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2,
КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості", Управління земельних ресурсів Одеської міської ради про
поділ будинку в натурі, поділ земельної ділянки, усунення перешкод в оформленні
документів скасовано, справу скеровано на новий розгляд. У зв'язку з цим ухвала
судової колегії Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської
області від 9 жовтня 2003 року через задоволення заяви про перегляд рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами втратила законну силу.

Під час
нового розгляду цивільної справи позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити повністю.

Відповідачка
у судове засідання не з'явилася неодноразово, про дату, час і місце повідомлена
належним чином шляхом оголошення об'яви ЗМІ, поважних причин неявки в судове
засідання суду не представила. Суд у зв'язку з її неявкою та неповідомлення про
поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК
України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачів, ухвалив
слухати справу у відсутності відповідача, яка не з'явилася, у порядку
проведення заочного розгляду справи.

Представники
КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості", Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської
міської ради під час судового розгляду цієї справи звертались до суду із
клопотаннями про її розгляд за їх відсутності.

Вислухавши
пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, висновок експерта, суд вважає
позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі
фактичні обставини на підставі пояснень позивача, представлених сторонами
доказів.

На
підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1 липня 1987 року
ОСОБА_1 належать 141/200 частки домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1, що
складалось з житлового кам'яного будинку житловою площею 38,7 кв.м., літньої
кухні, огородження, мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 900
кв.м.

Згідно
із випискою з рішення № 270 від 20.02.1992 року виконавчого комітету
Іллічівської районної ради народних депутатів за зверненням ОСОБА_1 їй
збережено з правом власності прибудови „а2", „аЗ", „а4",
„а5", „аб" (п'яти житлових кімнат площею 58,0 кв.м., 2-х кухонь
площею 19,4 кв.м., 2-х коридорів площею 14,7 кв.м., 2-х санвузлів площею 7,3 кв.м.,
2-х котелень площею 3,0 кв.м.), сараїв літ. „П", „И", „Н",
гаражу літ. „О", вбиральні літ. „К" в будинку по АДРЕСА_1.

Іншим
співвласником домоволодіння був ОСОБА_3, якому належали 59/100 частин
зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від
18 жовтня 1979 року. Також у відповідності із розпорядженням Іллічівської
районної адміністрації виконкому Одеської міської ради народних депутатів №
1006 від 28.12.2000 року за ОСОБА_3 збережено з право приватної власності сарай
літ. „З", літню кухню з погребом літ. „Ж" по АДРЕСА_1.

Через
відмову підписати відмову колишнього власника іншої частини спірного будинку
ОСОБА_3 здійснити перерахунок ідеальних часток співвласників та видача
правовстановлюючого документу стали неможливими згідно із відповіддю БТІ від
19.02.2002 року (а.с.14).

Під час
попереднього розгляду справи відповідач на підставі договору дарування,
посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою від 13.11.2002
року, подарував належні йому 59/200 частин житлового будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_1 ОСОБА_2

У
частині користування земельною ділянкою встановлено, її надано на підставі
рішення Одеського міськвиконкому № 641 від 28.06.1955 року площею в 900 кв.м.,
залишено у тимчасовому використанні додатково 55 кв.м., що відповідає фактичним
розмірам займаної земельної ділянки згідно із висновком судового експерта та
даними технічної інвентаризації.

Суд
дійшов висновку, що у повному обсязі не підлягає задоволенню вимога позивачки
про поділ земельної ділянки пропорційно до ідеальних часток у власності, а лише
суд має задовольнити цю вимогу частково з огляду на таке.

Судом
під час розгляду встановлено, що в 1979 році братами ОСОБА_4(чоловіком
позивачки) та ОСОБА_3, попередником відповідачки ОСОБА_2, було проведено поділ
спадкових частин будинку, а також визначений порядок користування земельною
ділянкою. Відповідно до цього порядку у користуванні ОСОБА_3 перебувала ділянка
площею 383 кв.м., в користуванніОСОБА_4- площею 572 кв.м.

При
цьому цей порядок користування за життяОСОБА_4ним не оспорювався, до суду чи до
інших органів він не звертався, не намагався його змінити. Враховуючи, що
позивачка є спадкоємицею свого чоловіка ОСОБА_4 отримала відповідну частину
спірного будинку від нього у порядку спадкування, цей порядок користування земельною
ділянкою є для неї також обов'язковим як для спадкоємця.

Суд
вважає, що додаткова забудова, проведена сторонами, не може слугувати підставою
для зміни такого порядку користування земельною ділянкою. Суд має врахувати
тривалий характер користування відповідними частинами будинку та прилеглими до
них частинами земельної ділянки,

усталеність
цих відносин, а також незвернення до суду співвласників під час та
безпосередньо після встановлення цього порядку з приводу його оскарження. Це
свідчить, що співвласники, встановлюючи цей порядок та після цього, фактично
погодились з ним, визнавши його обов'язковим для себе, що створило й обов'язки
для їх правонаступників.

При
цьому як встановлено в ухвалі судової колегії судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2003 року, ще в 1979
році між ОСОБА_3 та чоловіком позивачкиОСОБА_4за життя вирішено питання про
порядок користування земельною ділянкою, з таким порядком погоджувалась і
позивачка. Цей існуючий порядок користування землею дає можливість кожній
стороні мати окремі вхід та вихід на вулицю, земельна ділянка фактично поділена
на дві ізольовані самостійні частини, встановлений порядок не протирічить
земельному законодавству. При цьому збільшення частки позивачки не може слугувати
підставою для перегляду цього порядку.

З огляду
на такі обставини, суд має затвердити той порядок користування спільною
земельною ділянкою, що фактично склався між сторонами та зафіксований у додатку
№ 1 до висновку № 10145 судової будівельно-технічної експертизи від 4.12.2002
року, проведеної у справі, за яким у користуванні позивачки залишається ділянка
площею 572 кв.м., відповідачки - 383 кв.м.

Разом з
тим, суд має погодитись з вимогами ОСОБА_1 в частині поділу будинку в натурі,
виходячи з такого.

Відповідно
до ч. 1 ст. 364 ЦК
України співвласник має право на виділ у натурі частки зі
спільного майна, що є у спільній частковій власності.

Судом не
встановлено існування між сторонами спору з приводу переліку та кількості
приміщень, що перебувають в особистому користуванні сторін. Згідно із
висновками судової експертизи існуючий варіант розподілу та організації
спільної ділянки дозволив сторонам облаштувати окремі входи в ті частини
будинку, що перебувають в їх відособленому використанні, при цьому залишається
невирішеною доля споруд і будівель, які прийняті в експлуатацію, але стосовно
яких не було отримано належні правовстановлюючі документи.

Істотним
для вирішення справи у цій частині є те, що відповідними розпорядженнями та
рішеннями виконкому Іллічівської районної ради та Іллічівської районної
адміністрації за позивачкою та ОСОБА_3 збережено зведені ними на окремих
частинах ділянки споруди та будівлі.

При
цьому суд має врахувати, що вимога про поділ спільного майна є правом кожного
співвласника, тому відмовлено у задоволенні цієї вимоги може бути лише в тому
випадку, якщо суд встановить неможливість цього. Окрім того, відмовляючи у
розділі в натурі спірного будинку, суд першої інстанції при попередньому
розгляду цієї справи, на думку колегії суддів апеляційної інстанції в ухвалі
від 9 жовтня 2003 року (а.с. 112), порушив норми матеріального права, оскільки
і за попереднім законодавством (ст. 115 ЦК УРСР 1963 року), і за чинним (ст.
364 ЦК України 2003 року) позивачка мала таке право та воно є обгрунтованим.

Згідно
ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,
а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 375, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 61, 174, 212-215, 224-226
Цивільного процесуального кодексу України, ст. 42 ЗК України 1990 року (в
редакції 1992 року), п. 19 постанови Пленум Верховного Суду України 16.04.2004
року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ", СУД -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 доОСОБА_2, КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості", Управління земельних ресурсів Одеської
міської ради про поділ будинку в натурі, поділ земельної ділянки, усунення
перешкод в оформленні документів - задовольнити частково.

Визначити
порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, залишивши в
користуванні ОСОБА_1 ділянку площею 572 кв.м., залишивши в користуванніОСОБА_2
ділянку площею 383 кв.м., з межами та розташуванням відповідно до додатка № 1
до висновку № 10145 судової будівельно-технічної експертизи від 4.12.2002 року.

Здійснити
поділ в натурі спільного майна - жилого будинку під АДРЕСА_1 в м. Одесі - між його співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виділити
у власність ОСОБА_1, визнавши за нею право власності, в самостійне житловий
будинок АДРЕСА_1
в м. Одесі, що складається з таких приміщень в житловому
будинку під літ. „А" з прибудовами „а2", „аЗ", „а4",
„а5", „аб" (п'яти житлових кімнат площею 58,0 кв.м., 2-х кухонь
площею 19,4 кв.м., 2-х коридорів площею 14,7 кв.м., 2-х санвузлів площею 7,3
кв.м., 2-х котелень площею 3,0 кв.м.), що складається з таких приміщень - 2-1
житлова площею 16,0 кв.м., 2-2 коридор - площею 8,6 кв.м., 2-3 санвузол площею
13,6 кв.м., котельня 2-4 площею 1,7 кв.м., 2-6 житлова 12,0 кв.м.; 3-1 житлова
площею 11,5 кв.м., 3-2 житлова площею 11,9 кв.м., житлова 3-3 площею 11,1
кв.м., житлова 3-4 площею 15,5 кв.м., 3-5 коридор площею 6,1 кв.м., 3-6
котельня площею 1,3 кв.м., 3-7 житлова площею 7,9 кв.м., 3-8 санвузол площею
3,7 кв.м., 3-9 кухня площею 9,6 кв.м., загальною площею 130,3 кв.м., житловою
85,9 кв.м., підсобною 44,4 кв.м., а також надвірні споруди - сараїв літ.
„П", „И", „Н", гаражу літ. „О", вбиральні літ. „К",
ІІ-ІП мостіння, що розташовані на земельній ділянці площею 572 кв.м.

Виділити
у власністьОСОБА_2, визнавши не нею право власності, в самостійне житловий
будинок АДРЕСА_1
в м. Одесі, що складається з таких приміщень - в
житловому будинку під літ. „А" - 1-1 коридор площею 4,2 кв.м., 1-2 житлова
площею 11,4 кв.м., 1-І -коридор площею 4,1 кв.м., загальною площею 19,7 кв.м.,
житловою 11,4 кв.м., підсобною 4,2 кв.м.; сарай літ. „З", літню кухню з
погребом літ. „Ж", І мостіння, що розташовані на земельні ділянці площею
383 кв.м.

Судове
рішення з набранням ним законної сили є підставою для реєстрації за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 права власності на два самостійні будинки, отримані в результаті поділу
спільного майна, за адресою будинку АДРЕСА_1 в м. Одесі - в установі КП „ОМБТІ та РОН".

Рішення
може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення
та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦІЖ України.

Рішення
може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача
шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з
дня отримання його копії.