Справа № 22ц-4421/2007р.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007
року                                                                                      м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого                           Косогор Г.О.

суддів                            Ткачук О.О. Ісаєвої
Н.В.

при секретарі                          Ісаєвої Ю.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.  Одесі
цивільну справу за апеляційною скаргою Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м.  Одеси від 06 серпня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської
ради,  Одеської міської ради про визнання
права користування житловим приміщенням,
зобов'язання укласти договір найму,
та за зустрічним позовом Суворовської районної адміністрації Одеської
міської ради (за участю у якості третьої особи на боці позивача Одеської
міської ради) до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

встановила:

У липні 2007
року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради,  Одеської міської
ради про визнання права користування житловим приміщенням,  зобов'язання укласти договір найму.

В обґрунтування
своїх позовних вимог позивачка посилалась на те,  що з лютого 2004 року вона постійно проживала
однією сім'єю з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1. Саме позивачка сплачувала
комунальні послуги,  організовувала і
вела домашнє господарство,  зробила у
серпні 2006 року ремонт у квартирі,
придбала побутову техніку. Через раптову смерть ОСОБА_2 вони не встигли
у встановленому порядку зареєструвати шлюб,
після чого зареєструватись за адресою чоловіка. Після смерті чоловіка
ОСОБА_1 залишилась проживати у квартирі,
де і мешкає по теперішній час.
Посилаючись на  ст.  ст.
61,  63,  64 ЖК України,  позивачка просила суд визнати за нею право користування
житловою площею у квартирі АДРЕСА_1,  та
зобов'язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з
нею договір найму.

У судовому
засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги.

Представник
Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради позов не визнав,  звернувся до суду з зустрічним позовом
ОСОБА_1 про виселення на підставі  ст. . 116 ЖК України без надання іншого
житлового приміщення,  обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим,  що у порушення  ст. .58 ЖК України,  ОСОБА_1

не має ордеру на право зайняття
спірного житлового приміщення. Крім того,
позивачка зареєстрована за іншою адресою,  що також свідчить,  що вона ніколи не проживала,  а також не була членом родини ОСОБА_2

Представник
Одеської міської ради проти позову ОСОБА_1 заперечував,  позовні вимоги Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради підтримав.

Рішенням
Суворовського районного суду м.  Одеси
від 06 серпня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі,  у задоволенні зустрічних позовних вимог
Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради -відмовлено.

На дане рішення
принесена апеляційна скарга Суворовською районною адміністрацією Одеської
міської ради,  в якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши
доповідача,  яка доповіла зміст
оскаржуваного рішення,  доводи
апеляційної скарги,  вивчивши матеріали
справи,  перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду,  судова
колегія вважає,  що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції без зміни,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Згідно  ст.  10
п.3 ЦПК України,  кожна сторона повинна
довести ті обставини,  на які вона
посилається,  як на підставу своїх вимог
та заперечень,  а суд згідно  ст.  11
п. 1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Згідно  ст. . 64 ч2 ЖК України,  членами сім'ї наймача можуть бути визнані і
інші особи (окрім чоловіка,  дітей і
батьків),  якщо вони постійно проживають
спільно з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно  ст. .64 ч.1 ЖК України,  вказані особи користуються нарівні з наймачем
усіма правами та несуть усі обов'язки,
які передбачені договором найму житлового приміщення.

Судом першої
інстанції було вірно встановлено,  що з
лютого 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (основний наймач спірної квартири)
проживали однією сім'єю,  вели спірне
господарство,  тобто між позивачкою та
ОСОБА_2 склались стійкі сімейні відносини.

Вищевказані
обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  які у судовому засіданні
суду першої інстанції підтвердили факт проживання ОСОБА_1 з лютого 2004 року в
якості члена сім'ї ОСОБА_2 у спірній квартирі та не проживання позивачки зі
вказаного часу за попереднім місцем проживання - у квартирі АДРЕСА_2 у м.  Одесі.

Крім того,  факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією
сім'єю підтверджується наступними доказами: розрахунковими книжками по оплаті
комунальних послуг; розрахунковою книжкою за користування газом,  з яких вбачається,  що оплату за комунальні послуги здійснювала
ОСОБА_1

Як вбачається з
матеріалів справи,  ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно  ст. . 106 ЖК України,  у разі смерті наймача будь-який член його
сім'ї вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором
найму житлового приміщення замість колишнього,
а при відмові наймодавця спір,
який виник,  повинен бути
вирішений у судовому порядку.

У судовому
засіданні суду першої інстанції представник Суворовської районної

адміністрації
Одеської міської ради не надав доказів щодо незаконності вселення

позивачки у
спірну квартиру,  а тому суд зробив
вірний висновок про те,  що після смерті

ОСОБА_2 єдиним
членом його сім'ї є ОСОБА_1,  і тому саме
з нею повинен бути

укладений
договір найму на спірне житлове приміщення.

Судова колегія
не бере до уваги посилання в апеляційної скарзі представника Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради стосовно реєстрації ОСОБА_1 за іншою
адресою,  оскільки питання реєстрації
особи регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року,  а між сторонами виникли правовідносини,  які регулюються нормам житлового
законодавства. Згідно  ст. . 33 Конституції України,  кожному,
хто перебуває в Україні на законних підставах,  гарантується свобода пересування та вільний
вибір місця проживання за винятком обмежень,
які встановлені законом.

Судом безспірно
встановлено,  що квартира АДРЕСА_1 у
місті Одесі з лютого 2004 року для ОСОБА_1 є місцем постійного проживання,  у яке вона поселилась та у якому проживає у
порядку,  визначеному  ст. . 65 ЖК України.

Суд перевірив
усі докази,  які навели позивачі у
підтвердження своїх вимог,  а відповідачі
- у підтвердження своїх заперечень,
навів у рішенні фактичні обставини,
які були встановлені судом при розгляді справи,  вірно застосував правові норми,  що регулюють ці правовідносини,  та зробив вірний висновок про відмову у
задоволенні позовних вимог Суворовської районної адміністрації Одеської міської
ради та задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Посилання в
апеляційній скарзі представника Суворовської районної адміністрації Одеської
міської ради на  ст. .58 ЖК України,  згідно якої єдиною підставою для зайняття
житлового приміщення є ордер,  який
відсутній у ОСОБА_1,  не береться судовою
колегією до уваги,  оскільки наведена
норма регулює адміністративно-правові відносини,  які виникають при вирішенні питання про
розподіл державного житлового фонду,
надання громадянину житла.

Інших
доводів,  маючих правове значення,  у апеляційній скарзі не наведено.

Таким
чином,  судова колегія дійшла до
висновку,  що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу,  дав належу оцінку наданим доказам,  постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
308,  313-315 ЦПК України,  судова колегія ,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради -відхилити.

Рішення
Суворовського районного суду м.  Одеси
від 06 серпня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двох
місяців з дня проголошення до Верховного Суду України.