Справа № 33
ц-1527/07        Категорія ЦП: 7
першій інстанції - Мусієнко Н.М. Доповідач - Каранфілова В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
грудня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області в складі:

Каранфілової
В.М.,  Троїцької Л.Л.,  Сидоренко І.П.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну
аліментів,  за касаційною скаргою
ОСОБА_2,  на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 07 червня 2006 року,

встановила:

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про зміну розміру стягнутих на її
користь аліментів.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2006 року,  яке залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 07 червня 2006 року,  позов задоволено та стягнуто з відповідача на
користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,  починаючи з 22 лютого 2006
року до її повноліття в розмірі 1/4
частини заробітку відповідача щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_2,  звернувся з касаційною скаргою,  в обґрунтування якої посилається на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення
процесуального права,  в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення,  яким в задоволені позову відмовити.

Заперечуючи проти касаційної скарги ОСОБА_1 вказує на те,  що рішення місцевого суду та ухвала
апеляційного суду,  на її думку,  є законними і обгрунтованими.

Колегія суддів дійшла висновку,  що
підстави для перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов,  суд першої
інстанції виходив з того,  що відповідно
до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути
меншим,  ніж 30 % прожиткового мінімуму
дитини відповідного віку,  що фактично
змінює розмір лише в частині мінімального стягнення і не змінює розмір
аліментів,  стягнутих рішенням суду від
09.04.02р. в ХА частині заробітку відповідача.

Апеляційний суд обгрунтовано погодився з висновком районного суду та
залишив рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України в редакції від 2004р. підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК
України,  суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено,  і це
вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та процесуального
права,  а також відсутні передбачені ч. 1
ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332,  336 ЦПК
України,  колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2,  відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2006 року,  залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.