Головуючий 1 інстанції  Бухтіярова
Справа № 6145,2007 р.
Доповідач Курило В.П.
УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П.

суддів   Санікової О.С.,   Шамрило Л.Г.

при секретарі
Степаненко В.Б.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 1
червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів
дарування квартир недійсними,

ВСТАНОВИВ:

До апеляційного
суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Ворошиловського районного
суду міста Донецька від 1 червня 2007 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені. Визнані недійсними укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір
дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений 25 грудня 2001 року нотаріусом першої
Державної нотаріальної контори за реєстром № 3-4682 і договір дарування
квартири АДРЕСА_2, посвідчений 13 вересня 2001 року нотаріусом першої Донецької
державної нотаріальної контори, номер за реєстром 3 -3283.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 51 грн., на користь держави судовий
збір 124.59 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в суді першої інстанції в сумі 30 грн.

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Суд не врахував, що на
час укладення договорів позивачка не мала психічних розладів. Суд дав
неправильну оцінку наданим доказам, зокрема медичній картці позивачки, висновку
судово-психічної експертизи і не мав підстав для задоволення позовних вимог.
Суд припустився порушень процесуального законодавства.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені
договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений 25 грудня 2001 року нотаріусом
першої Державної нотаріальної контори за реєстром № 3-4682 і договір дарування
квартири АДРЕСА_2, посвідчений 13 вересня 2001 року нотаріусом першої Донецької
державної нотаріальної контори, номер за реєстром 3-3283. За вказаними
договорами позивачка подарувала, а відповідачка прийняла у дар зазначені вище
квартири. Між тим на час укладення обох договорів позивачка знаходилась у
тимчасовому розладі психічної діяльності, тривалому реактивному психозі,
депресивний синдром і на цей час не усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними. Відповідно до ст. 225 ЦК України суд визнав такі угоди недійсними.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідачки, представника
позивачки, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до
ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи.

Звертаючись в
суд з позовом про визнання угод недійсними, позивачка посилалась на те, що на
час укладення договорів не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними
через те, що знаходилась у тимчасовому розладі психічного стану.

Для перевірки
доводів позивачки і заперечень відповідачки, суд відповідно до ст. ст. 143, 145
ЦПК України призначив судову психіатричну експертизу. Відповідно до висновку
цієї експертизи ОСОБА_1 в період укладання угоди - договору дарування квартири
від 13 вересня 2001 року та від 25 грудня 2005 року виявляла тимчасовий розлад
психіатричної діяльності - реактивний психоз, що затягнувся, депресивний
синдром ( тяжкий депресивний епізод - в редакції МКБ-10). За своїм психічним
станом на вказаний час не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати
ними (а.с. 71-81).

За таких умов
суд зробив правильний висновок про те, що обидві угоди, що укладені між,
сторонами відповідно до ст. 225 ЦК
України мають бути визнані недійсними.

Доводи скарги
про те, що висновки експертизи є необ"єктивними, а матеріали медичної
картки сфальсифікованими безпідставні. Суд опитував свідків, лікаря, що лікував
позивачку у зв"язку з психічним розладом, і встановив, що на час укладення
договорів позивачка дійсно знаходилась у хворому стані і тільки з 2004 року
стан її здоров"я поліпшився. Тому вона пропустила строк для звернення у
суд з вказаним позовом з поважних причин.

Суд першої
інстанції повно, всебічно і об"єктивно перевірив доводи і заперечення
сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і правильно
вирішив спір.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законів, що
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду є
законним і підстав для його скасування не має.

Доводи скарги
про те, що суд першої інстанції щодо договору купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1
порушив правила про підсудність не можуть бути підставою для скасування рішення
суду. Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Розглядаючи
справу, суд правильно застосував норми матеріального права, правильно вирішив
спір, законних прав і інтересів осіб, що брали участь у справі, не порушив.
Крім того, одна з квартир, що є предметом спору, розташована у Ворошиловському
районі міста Донецька , тому місцевий суд прийняв позовну заяву ОСОБА_1 і
розглянув її по суті.

Тому факт
розгляду позову про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 разом з
позовом про визнання договору дарування квартириАДРЕСА_1Ворошиловським районним
судом міста Донецька у даному випадку є формальним, таким, що не впливає на
права і обов'язків сторін за договором дарування і відповідно до ч. 2 ст. 308
ЦПК України не може бути підставою для скасування правильного по суті і
справедливого рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст.
304, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 1
червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України
протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.