Справа № 22ц-2166/07                      Головуюча суду
12                                      Суддя - доповідач апеляційного суду
УХВАЛА

16 листопада
2007 року  колегія  суддів
судової палати  в  цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої -
Буренкової К.О.,

суддів: Шолох
З.Л.,  Базовкіної Т.М. ,

при секретарі
судового засідання - Негрун І.О.,
участю   відповідача ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на   рішення
Миколаївського   районного
суду   Миколаївської   області
від З липня 2007 року у справі за

позовомОСОБА_2    до
ОСОБА_3  та ОСОБА_1    про
визнання недійсним   договору
купівлі - продажу квартири

та зустрічним
позовом

ОСОБА_1
доОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі -продажу квартири,

встановила:

В червні
2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом доОСОБА_3 та ОСОБА_1. про
визнання недійсною угоди купівлі - продажу квартириАДРЕСА_1

Позивачка
вказувала,  що 17 липня 2002 року її брат
ОСОБА_3продав вказану квартиру ОСОБА_1,
оформивши про це письмовий договір на універсальній біржі
„Південь".

Вказана
трикімнатна квартира належала їй та її матері -ОСОБА_4в рівних частинах на
підставі свідоцтва про право власності на житло,  видане органом приватизації 16 січня 1995
року.

Позивачка
зазначала,  що оспорювану угоду
ОСОБА_3вчинив на підставі доручень,
виданих нею таОСОБА_4 12 липня 2002 року та 26 грудня 2000 року,  відповідно,
у Веснянській сільській   раді.

ОСОБА_2
також вказувала,  що на час видачі нею
доручення брат був її піклувальником,
вона була неповнолітньою і не могла видавати такі доручення. Брат діяв
всупереч її інтересів,  без згоди органу
опіки та піклування. До того ж,  вона
вважала,  що квартиру він здав в
оренду,  а не продав.

Крім
того,  строк дії доручення від матері
закінчився у день її смерті -14 серпня 2001 року,  тому угода вчинена після її смерті суперечить
вимогам закону та нотаріально не оформлена. До того ж,  мати була психічно хворою,  інвалідом 2 групи,  не розуміла значення своїх дій.

Посилаючись
на  ст. 48 ЦК України 1963 року про невідповідність оспорюваної угоди
вимогам закону,  позивачка просила
визнати таку угоду недійсною та повернути сторони у попередній стан,  поновити строк позовної давності.

В грудні
2006 року ОСОБА_1звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3про визнання дійсною угоди купівлі - продажу спірної квартири,  укладеної на біржі.

Позивач
посилався на те,  що він є добросовісним
набувачем,  повністю сплатив обумовлену
угодою суму,  виконав всі умови за
письмовим договором,  але не мав
можливості оформити угоду в нотаріальній формі,
оскільки ОСОБА_3разом з позивачкою виїхали в Росію.

Посилаючись
на вимоги ч. 2  ст.  47 ЦК
України 1963 року просив задовольнити його вимоги.

Рішенням
Миколаївського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі- продажу
спірної квартири,  сторони повернуто у
попередній стан. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права,  просив рішення
суду скасувати та справу направити на новий розгляд.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення
сторін,  перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Вирішуючи
спір по суті у відсутності ОСОБА_1.,  місцевий суд виходив з того,  що він належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи.

Між
тим,  з таким висновком суду погодитися
не можна,  оскільки він суперечить
наявним у справі доказам щодо цього.

Статтею
158 ЦПК України передбачено,  що розгляд
судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим
повідомленням осіб,  які беруть участь у
справі.

Відповідно
до  ст. 76 ЦПК України судові
повістки,  адресовані фізичним
особам,  вручаються їм під розписку.

Так,  із матеріалів справи вбачається,  що у справі проведено більше десяти судових
засідань,  в судове засідання 27 лютого
2007 року ОСОБА_1не з'явився,  в заяві від
26 лютого 2007 року (а.с.  66) просив
провести судове засідання у його відсутності призначене тільки на цю дату.

Проте,  після 27 лютого 2007 року суд продовжував
слухати справу,  провівши шість судових
засідань,  однак про жодне із них,  в тому числі і на З липня 2007 року,    відповідач не повідомлявся.

Отже,  заслуговують на увагу доводи апелянта про
те,  що районний суд,  постановивши рішення,  яке зачіпає його права і обов'язки,  не дотримався вищезазначених норм
процесуального законодавства,  що
відповідно до п.3 ч. 1  ст.  311 ЦПК України є безумовною підставою для
скасування рішення суду першої інстанції і направлення справи на новий розгляд.

Крім
того,  при вирішенні спору суд не звернув
уваги на те,  що розмір сплаченого
судового збору за первісним позовом не відповідає вимогам  ст.  80
ЦПК України,  а також  не
вирішив    питання про можливість

(або неможливість)
поновлення строку позовної давності,
хоча ця вимога заявлена у первісному позові.

Резолютивна
частина рішення місцевого суду в частині,
що стосується повернення сторін за угодою у попередній стан,  унеможливила б його виконання,  оскільки не містить висновку про те,  що саме та кому повертається за наслідком
недійсності угоди.

До того ж,  при новому розгляді
справи,  суду необхідно уточнити
конкретну підставу для визнання угоди недійсною,  більш повно з'ясувати права та обов'язки
сторін за угодою,  надати належну оцінку
доказам по справі у їх сукупності,
з'ясувавши наслідки укладення спірної угоди.

Уточнити чи суперечили дії піклувальника інтересам неповнолітньої на момент
укладення такої угоди і якими доказами це підтверджується. Які саме права неповнолітньої
були порушені,  враховуючи обсяг її
дієздатності на момент укладення спірної угоди,
а також чи дотримані органом опіки та піклування,    який
надавав   згоду      на
укладення   такої   угоди, права неповнолітньої.

Також
підлягає з'ясуванню наявність права у позивачки на всю спірну квартиру,  коло спадкоємців та докази щодо прийняття
ними спадщини після смертіОСОБА_4. В залежності від встановленого,  прийняти обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  311,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Миколаївського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2007 року
скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.