Справа №22-8079/2007 р.                               Головуючий
- 21                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого
судді - Голубинського
A.M.,

суддів - Жданової B.C., Соломахи Л.І.

При секретарі - Бондаренко Н.М.

З участю
представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за

апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення

Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 14
травня 2007 року по
справі

за позовом
ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в

Червоногвардійському
районі міста Макіївки про відшкодування моральної шкоди та

стягнення
недоплаченої одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 14 травня 2007 року ОСОБА_2
відмовлено у задоволені позовних вимог до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України в Червоногвардійському районі міста Макіївки про
відшкодування моральної шкоди та стягнення недоплаченої одноразової допомоги.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі. Вважає, що судом
першої інстанції не в повному обсязі враховано обставини справи, характер та
розмір моральних страждань, а також судом порушені вимоги матеріального права
та суд неврахував вимоги статті 58
Конституції України.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач при виконанні трудових обов'язків 01 червня 1984 року отримав
трудове каліцтва, в наслідок якого висновком МСЕК від 07 липня 2003 року йому вперше
було встановлено 10% втрати
працездатності та 30% втрати
працездатності по професійному захворюванню, а всього 40% безстроково і
він був визнаний інвалідом третьої групи. Відповідач виплатив йому одноразову
допомогу у розмірі 10640
грн. , але виходячи з його
середньомісячної заробітної плати 759,
92  грн.
розмір одноразової допомоги повинен дорівнюватися 22797, 60  грн.
Крім того, позивач вважає, що отриманими ушкодженнями здоров"я на
виробництві йому заподіяна моральна шкода у відшкодування якої він просив
стягнути з відповідача 10000  грн. , а
також недоплачену одноразову допомогу у сумі 12157, 60  грн.

Заслухавши
суддю доповідача, представника відповідача, яка не підтримала доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення, з таких підстав.

2

Відповідно
до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права. За таких обставин, рішення суд першої інстанції не може залишатися без
змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2, в частині стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню, а в частині відмови у задоволенні позову про
стягненню недоплаченої суми одноразової допомоги в сумі 12157, 60  грн.  залишенню
без змін з таких підстав. Постановою відділення ВД ФССНВВтаПЗ України у
Червоногвардійському районі м. Макіївки № 563 від 28.07.2003 року позивачу
ОСОБА_2 були призначені виплати за травмою отриманою у 1984 році та призначені
виплати, в зв'язку з професійним захворюванням , а саме одноразова допомога в
розмірі 10640  грн.  та щомісячні суми відшкодування шкоди в
розмірі 303  грн.  97 коп.

Згідно
п.4 ст. 47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" страхові внески до Фонду
нараховуються в межах граничної суми заробітної плати (доходу), що
встановлюється Кабінетом Міністрів України, та є розрахунковою величиною при
обчисленні страхових виплат.

Враховуючи
наведене апеляційний суд вважає, що визначаючи розмір одноразової допомоги в
сумі 10640  грн. , відділення ВД
ФССНВВтаПЗ України у Червоногвардійському районі м. Макіївки обґрунтовано
виходило з чотирикратного розміру граничної суми, з якої справляються внески до
Фонду і яка станом на 28.06.2003 року становила 2660  грн.

Також,
судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач при виконанні трудових
обов'язків 01 червня 1984 року отримав трудове каліцтво, в наслідок якого
висновком МСЕК від 07 липня 2003 року йому вперше було встановлено 10% втрати
працездатності та 30% втрати працездатності по професійному захворюванню, а
всього 40% безстроково і він був визнаний інвалідом третьої групи.

Між тим,
суд дійшов до неправильного висновку про те, що позов в частині відшкодування
моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки 20.03.2007 року набрав
чинності Закон України №717
від 23.02.2007 року
„Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", яким було виключено дію положень
статей Закону, що регламентували порядок відшкодування потерпілим на
виробництві сум моральної шкоди.

Так,
статтею 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", в редакції яка діяла на час виникнення страхового
випадку, тобто встановленням висновком МСЕК від 07 липня 2003
року втрати працездатності позивачем в розмірі 40%, було передбачено
відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна умовами виробництва.

Апеляційний
суд вважає, що посилання суду першої інстанції на Закон України №717 від 23.02.2007 року „Про
внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", яким було виключено дію положень
статей Закону, що регламентували порядок відшкодування потерпілим на
виробництві сум моральної шкоди є безпідставним, оскільки він суперечить
вимогам Конституції України.

Відповідно
до вимог статті 58 Конституції
України , закони
та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

3

За таких обставин,
апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову ОСОБА_2 у
задоволені позову про відшкодування моральної шкоди є юридично неспроможним.

Апеляційний суд приходить до висновку, що моментом виникнення

правовідносин слід вважати час прийняття рішення МСЕК про встановлення
втрати

працездатності.

Враховуючи
наведене, апеляційний суд вважає, що з урахування всіх обставин справи,
характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_2, в зв"язку з
втратою професійної працездатності його позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з стягненням на користь позивача
з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000  грн. . В іншій частині рішення суду першої
інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.
ст. 307, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 14 травня 2007 року, в
частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди
скасувати, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково,
стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в
Червоногвардійському районі міста Макіївки на користь ОСОБА_2, в рахунок
відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень, в іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без змін. Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців після набрання
ним законної сили.