Справа №2-931/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня
2007 року Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого
судді                       Катаєвої Е.В.

при
секретарі                                Юзефович
Ю.А.

розглянув
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  яка також діє в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  Суворовського районного відділу Одеського
міського управління внутрішніх справ України в Одеській області про визнання
такими,  що втратили право користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

11.10.2006
року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом у якому зазначив,  що він є основним наймачем квартири АДРЕСА_1.
В 1998 році у якості членів сім'ї наймача на зазначену площу були зареєстровані
ОСОБА_2.,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4.

Після
припинення шлюбних відносин відповідачка ОСОБА_2.,  забравши дітей добровільно покинула спірну
житлову площу та виїхала на інше місце проживання і тому позивач посилаючись на
статтю 107 ЖК України просив визнати відповідачку та її неповнолітніх дітей
такими,  що втратили право користування у
квартирі та зобов'язати Суворовський РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області   зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

Відповідач
ОСОБА_2. (у шлюбі ОСОБА_2),  яка за
законом є представником неповнолітніх дітей позов визнала частково та пояснила,  що вона дійсно виїхала із квартири після
припинення шлюбних відносин,  однак діти
зв'язку з батьком не втратили,
спілкувались з ним,  бажають по
досягненню повноліття проживати на житловій площі,  на якій зареєстровані,  так як іншого постійного місця проживання не
мають. Представник Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області у
судове засідання не з'явився,  був
повідомлений судом належним чином та своєчасно,
просив слухати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення
сторін,  учасників процесу,  допитавши свідків,  дослідивши та проаналізувавши надані
докази,  суд встановив,  що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1,  що підтверджується обмінним ордером на
житлове приміщення № 9010 серії БО (а.с.
11). 09.10.1998 року у якості членів сім'ї наймача на площу в зазначеній
квартирі зареєстровані дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2,  син ОСОБА_3,
1990 року народження,  ОСОБА_4,  1993 року народження (а.с.  12) Сторони припинили шлюбні відносини,  і 22.12.2005 року шлюб між ними був
розірваний,  що підтверджується копією
свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.  13)
Судом встановлено,  що у 1998 році
ОСОБА_2. сумісно з неповнолітніми дітьми переїхала проживати за адресою її
матері: АДРЕСА_2,  в подальшому
зареєструвала шлюб з ОСОБА_5,  знімала
квартири за різними адресами,  що
сторонами не оспорюється. Права та обов'язки між сторонами регулюються Житловим
Кодексом УРСР,  відповідно до статті 107
якого у разі вибуття члена сім'ї наймача на постійне місце мешкання в інше
житлове приміщення в тому ж населеному пункті,
вибулий член сім'ї втрачає право користування житловим приміщенням.  Суд вважає,
що ОСОБА_2. вибула із квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з переїздом в інше
місце проживання і тому вона втратила право на користування зазначеної житлової
площею,  а потому в цієї частині позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Разом с тим,  суд вважає,
що позовні вимоги в частині визнання такими,  що втратили право користування неповнолітніх
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. та зняття їх з реєстрації задоволенню не підлягають,  оскільки вони,  будучи зареєстрованими на спірній площі у
якості члена сім'ї наймача житла відповідно до частини 2 статті 65 ЖК
України,  мають право користуватись цим
житлом відповідно до закону,  однак у
зв'язку з тим,  що згідно частини 3
статті 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо,  своє

місце
проживання неповнолітні ОСОБА_4самостійно можуть визначити з 14 років,  до цього часу їх відсутність на спірній
житловій площі вважається судом поважною. Право вільно обирати собі місце проживання
у 14 років закріплене і частиною 2 статті 29 ЦК України.

Крім
того,  у судовому засіданні ОСОБА_1 не
відмовляючись від позовних вимог відносно неповнолітніх,  не заперечував проти їх права проживання та
реєстрації на його житлової площі,
мотивуючи любов'ю до своїх дітей,
не глядячи на його складні відносини з колишньою дружиною.

Крім
того,  що суд вважає,  що позивач не може вчиняти щодо житлової
площі будь-які дії,  які суперечать
закону,  зобов'язаний додержуватись
моральних засад суспільства,  і не може
використовувати право на шкоду правам та інтересам неповнолітніх дітей. Стаття
З частина 1,  стаття 4 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 року,  діючої
на Україні з 27.09.1991 року передбачає,
що першочергова увага держав-учасників приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Діюче
законодавство не ставить у залежність місця реєстрації неповнолітнього від
місця його проживання,  в силу статті б
Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні» дитина може бути зареєстрована за адресою одного із батьків. Факт
реєстрації шлюбу або відсутність цього не має суттєвого значення для реєстрації
неповнолітньої дитини.

Також
суд вважає,  що позовні вимоги у частині
зобов'язання Суворовського РВ зняти з реєстрації ОСОБА_2. заявлені зайво і не
підлягають задоволенню,  так як у зв'язку
із задоволенням позовних вимог та визнанням судом відповідачки такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням обов'язок зняття з реєстраційного обліку виникає у ВПР MP відповідно
до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» оскільки рішення суду про визнання особи є підставою для
Зняття її з реєстраційного обліку.

На
підставі викладеного та статей 107,  65
ЖК України,  частини 3 статті 160 СК
України,  статей б,  7 Закону України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в Україні»,
Стаття 3 частина 1,  стаття 4
Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року,
діючої на Україні з 27.09.1991 року,
керуючись статтями 10,  11,  60,
61,  212-215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2,  яка також діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  Суворовського районного
відділу Одеського міського управління внутрішніх справ України в Одеській області
про визнання такими,  що втратили право
користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати
ОСОБА_2 такою,  що втратила право
користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні
решти позовних вимог - відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської
області через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі у 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.