Справа № 5736
Головуючий у 1 інстанції Дундар І.О.
Доповідач Лук'янова С.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня   2007 року       Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого
судді Зубової Л.М. суддів Лук'янової С.В., Барсукової О.І.

при секретарі
Алексєєвій Г.Є.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою відповідача Державного підприємства „Донецька залізниця" на
рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 11 травня 2007 року у
справі за позовомОСОБА_1до Державного підприємства „Донецька залізниця"
про визнання наказу частково незаконним, стягнення суми і відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки і представника
відповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд

встановив:

27 листопада
2006 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, в обгрунтування
якого вказала, що з 20 листопада 2002 року працює у відповідача старшим
оглядачем вагонів по збереженню 5 розряду технічного забезпечення вагонів
станції Горлівка. 16 серпня 2006 року проведена перевірка збереження вантажних
вагонів і виконання засобів збереження цих вагонів. За результатами перевірки
був виданий наказ від 19 серпня 2006 року №529, в п.2 якого вона визнана винною
в порушенні посадової інструкції і позбавлена премії за серпень 2006 року. Вона
не згодна з цим наказом, оскільки не допускала зазначених в наказі порушень.
Тому просила визнати п.2 вказаного наказу незаконним, стягнути з відповідача на
її користь належну їй за серпень 2006 року премію у розмірі 150 грн. 15 коп., а
також 10 тисяч гривень у відшкодування їй моральної шкоди, оскільки протягом
кількох місяців вона змушена доводити, що не допускала порушень посадової
інструкції; це порушило звичний спосіб її життя і вимагало від неї додаткових
зусиль для організації життя. Вона вважає, що не пропустила строк для
оскарження вказаного наказу (а.с.1).

Рішення
Калінінського районного суду міста Донецька від 11 травня 2007 року позов
задоволений частково: позивачці поновлений строк для звернення до суду із
зазначеним позовом; скасований п.2 наказу відповідача від 19 серпня 2006 року
№529; з відповідача на користь позивачки стягнута премія за серпень 2006 року в
сумі 150 грн. 15 коп.; у
відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивачки стягнуто
500 грн.; на користь держави з відповідача стягнутий судовий збір в сумі 59
грн. 50 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи -
30 грн.

Цим рішенням
встановлено, що з 20 листопада 2002 року позивачка працює у відповідача і
перебуває з ним у трудових відносинах. Питання преміювання визначені Положениям про преміювання, яке
є додатком до колективного договору і визначає підстави для позбавлення
працівника премії.

Наказом від 26
січня 2006 року №51 на позивачку покладений обов'язок приймати участь у
розслідуванні випадків пошкодження вагонів на залізниці і промислових
підприємствах, складати відповідні документи на ввіреній дільниці.

З 1 по 31 серпня
2006 року був оголошений місячник з питань збереження вантажних вагонів. Під
час проведення місячника проводилася перевірка, за результатами якої складений
акт від 16 серпня 2006 року. В п.п.6, 7 цього акту вказано, що на момент
перевірки на ПТО Горлівка документи про проведення місячника надані не у
повному обсязі, не надані акти перевірки начальником депо; не у повному обсязі
виконуються положення доповнення до технологічного процесу роботи ПТО -
повідомлення форми ВУ-23 на вагони зі старими пошкодженнями не видаються, форма
ВУ-25 не складається. Викладені в акті порушення розглянуті на оперативних
нарадах відповідача.

Наказом від 19
серпня 2006 року №529 позивачка позбавлена премії за серпень 2006 року за те,
що документи про проведення місячника надала не у повному обсязі, не надала
акти перевірок начальником депо; не надала звіт про результати перевірки
місячника по збереженню вантажних вагонів; все це свідчить про порушення
позивачкою п.1.3 посадової інструкції старшого оглядача вагонів і п.5.5 ЦВ 0043
Інструкції оглядача вагонів. Цим наказом позивачка позбавлена премії у розмірі
150 грн. 15 коп.

У серпні 2006
року було проведено шість перевірок підприємств по збереженню вагонного парку і
за кожним фактом перевірки складені відповідні акти за участю позивачки. Судом
першої інстанції встановлено, що під час перевірки 16 серпня 2006 року акти
перевірок збереження вагонного парку були в наявності, але була відсутня окрема
папка, в якій вони повинні зберігатися. Відповідач не надав доказів того, що
акти перевірок начальника депо повинні зберігатися у позивачки. Тому суд
прийшов до висновку про відсутність підстав для позбавлення позивачки премії за
серпень 2006року.

Суд встановив
факт неправомірних дій відповідача відносно позивачки, якими останній була
спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір суми у відшкодування цієї шкоди,
суд врахував характер немайнових втрат, а саме можливість їх відновлення, і
тому прийшов до висновку про стягнення у відшкодування моральної шкоди 500 грн.
(а.с.139-142).

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення Калінінського
районного суду міста Донецька від 11 травня 2007 року і ухвалення у справі
нового рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом норм
матеріального і процесуального права. Оглядач по збереженню вагонного парку
зобов'язаний постійно контролювати виконання технічних вимог по забезпеченню збереження
вагонів при завантаженні і розвантаженні вагонів (п.5.5.3 Інструкції). Суд
з'ясував, що єдиним порушенням позивачки є ненадання актів перевірки
промислових підприємств, хоча порушенням є не лише це, але і не складання
позивачкою актів за формою ВУ-25 і ВУ-23. Наказ від 19 серпня 2006 року №529
виданий у відповідності до вимог законодавства. Позивачка не надала доказів у
підтвердження спричинення їй моральної шкоди. У позивачки немає поважної
причини для поновлення строку для звернення із позовом до суду (а.с.149-152).

В судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача повністю підтримав доводи
апеляційної скарги; позивачка не визнала апеляційну скаргу і просила залишити
без змін рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду
першої інстанції від 11 травня 2007 року - зміні в частині суми, стягнутої у
відшкодування моральної шкоди, в іншій частині - підлягає залишенню без змін
через наступне.

Згідно п.3 ч.1
ст.309 ЦПК України підставою для зміни рішення суду першої інстанції є
невідповідність висновків суду обставинам
справи.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін в частині вимог про скасування п.2 наказу відповідача від 19
серпня 2006 року №529 і стягнення на користь позивачка суми премії за серпень
2006 року. В цій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального
і процесуального права і тому відсутні підстави для скасування рішення суду
першої інстанції від 11 травня 2007 року в цій частині.

Довід
апеляційної скарги про те, що позивачкою порушені вимоги розділу 5.5 Інструкції
ЦВ 0043 і п.5.5.3. цієї ж Інструкції, спростовується наданими відповідачем
актами перевірки за серпень 2006 року, складеними за участю позивачки.
Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не надані
докази про обов'язок позивачки зберігати акти перевірок, складені начальником
депо. У підтвердження цього обов'язку позивачки не надані представником
відповідача докази і в судове засідання апеляційного суду.

Не заслуговує на
увагу і довід апеляційної скарги про те, що позивачка позбавлена премії також
за не складання нею актів перевірок за формою ВУ-23 і ВУ-25 через наступне.

Згідно п.5.5.2
Інструкції оглядача вагонів оглядачі, що здають і приймають зміну, разом
перевіряють запис у книзі форми ВУ-15 про непрвернуті на станцію залізниці
вагони і розписуються про здачу і прийом вагонів; на пошкоджені вагони у
встановленому порядку складають акти форми ВУ-25 і повідомлення форми ВУ-23М
(а.с.55). В наказі від 19 серпня 2006 року (а.с.2) зазначено, що позивачка
порушила п.5.5 зазначеної Інструкції, але не зазначено коли саме під час прийму
- передачі зміни саме позивачка не перевірила записи у книзі форми ВУ-15 і не
склала акти за формою ВУ-25 і повідомлення за формою ВУ-23.

Посилання в
наказі від 19 серпня 2006 року №529 на порушення позивачкою вимог п.1.3
посадової інструкції (а.с.47-50) не є підставою для позбавлення позивачки
премії за серпень 2006 року, оскільки цей пункт посадової інструкції позивачки
передбачає обов'язок останньої (крім здійснення контрою за забезпеченням
збереження вагонного парку, що згідно наданим актам позивачка виконувала) в
своїй роботі керуватися певними нормативними документами. Але докази того, коли
і які саме порушення, як підстави для позбавлення позивачки премії, були
допущені позивачкою, відповідачем не надані.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої
інстанції в частині скасування п.2 зазначеного наказу і стягнення премії за
серпень 2006 року в сумі 150 грн. 15 коп.

Апеляційний суд
вважає, що правильним є висновок суду і в частині поновлення позивачці строку
для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки позивачка пропустила строк
з поважної причини. У відповідності до вимог ст.233 КЗпП України останнім днем
для звернення позивачки до суду із зазначеним позовом було 20 листопада 2006
року. З аналогічним позовом, але в адміністративному порядку, в інтересах
позивачки в суд звертався прокурор і 20 листопада за позовом останнього було
відкрито провадження у справі, яке у наступному це провадження було закрито на
підставі ст.157 КАС України, оскільки справа підлягає розгляду за нормами
цивільного судочинства (а.с.23). Тому позивачка пропустила строк для звернення
до суду із вказаним позовом з поважної причини.

Висновки суду в
тій частині, що неправомірні дії відповідача спричинили позивачці моральну
шкоду, відповідають вимогам ст.237-1 КЗпП України. Визначаючи розмір суми у
відшкодування позивачці моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер
немайнових втрат позивачки, а саме можливість їх відновлення. Але апеляційний
суд вважає, що визначаючи розмір суми у відшкодування позивачці моральної
шкоди, суд не врахував конкретні обставини справи у повному обсязі, а також
принципи розумності, виваженості і справедливості, у відповідності до вимог
яких апеляційний суд вважає за можливе змінити розмір стягнутої суми і стягнути
з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди сто гривень,
оскільки саме ця сума відповідає конкретним обставинам справи і зазначеним
принципам.

Враховуючи
викладене в сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку про зміну розміру
суми, стягнутої з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної
шкоди і зміну рішення суду першої інстанції в цій частині. В іншій частині
рішення суду першої інстанції від 11 травня 2007 року підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст.
303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, 313, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відповідача Державного підприємства „Донецька залізниця" частково
задовольнити.

Рішення
Калінінського районного суду міста Донецька від 11 травня 2007 року змінити в
частині суми, стягнутої у відшкодування моральної шкоди, і стягнути з
Державного підприємства „Донецька залізниця" на користьОСОБА_1у
відшкодування моральної шкоди сто гривень;

в іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному
порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення.