інстанції   Клепка Л.І.
Справа №   6553,   2007р.      Доповідач
УХВАЛА Іменем України

16 жовтня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів   Санікової
О.С., Біляєвої О.М.

при секретарі Таранець В.О., Степаненко B.C.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від
27 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційний
суд Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення
Димитрівського міського суду Донецької області від 27 червня 2007 року яким в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог. Він вважає, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і процесуального права. Суд не врахував, що
дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, який своєчасно не
повідомив його про зміну свого напрямку руху.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції встановив, що 28 січня 2006 року о 9.20 по вул.
Шосейній у місті Димитрове в одному напрямку рухалися попереду автомобіль ВАЗ
2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням його власника ОСОБА_2 і позаду
автомобіль ЗАЗ-ДЕО реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням власника ОСОБА_1.

Приближаючись до
перехрестя вказаної вулиці з вулицею 1 Травня в місті Димитрово , ОСОБА_1,
порушуючи п.14.6 а) Правил дорожнього руху почав виконувати обгін автомобіля
ОСОБА_2, не переконавшись в тому, що вказаний маневр буде безпечним і для нього
і для інших учасників дорожнього руху. В зазначений час автомобіль позивача
рухався із швидкістю 60 км. на годину, а автомобіль відповідача рухався
повільно, та наближаючись до перехрестя, зменшив швидкість до 5 км. на годину,
а потім зовсім зупинився. На той час автомобіль відповідача приготувався до
виконання лівого повороту, для чого зайняв крайнє ліве положення на проїжджій
частині дороги, увімкнув світлові сигнали. Щоб уникнути зіткнення транспортних
засобів, водій ОСОБА_1

2

.
повернув на ліве узбіччя, не справився з управлінням автомобілем і
наїхав на придорожній стовп, пошкодивши автомобіль.

Суд вважав, що
водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортну пригоду,
виконавши вимоги п.14.6 а) Правил дорожнього руху і порушенням ним вказаної
норми Правил знаходиться у причинному зв"язку з дорожньо-транспортною
пригодою. Порушень Правил дорожнього руху є боку водія ОСОБА_2 судом не
встановлено.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, експерта дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Звертаючись в
суд з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, позивач
посилався на те, що така шкода йому заподіяна пошкодженням автомобіля внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 січня 2006 року з вини
відповідача. ОСОБА_2 перед початком маневру - повороту вліво, не включив
світлові сигнали, виїхав на ліву смугу руху перед самим перехрестям, коли його
автомобіль знаходився у безпосередній близькості з автомобілем відповідача.
Тому щоб уникнути зіткнення транспортних засобів він вимушений був з"їхати
на ліве узбіччя, де в"їхав у стовп.

Заперечуючи
проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що він виконав
Правила дорожнього руху, намагаючись виконати лівий поворот, він своєчасно
включив відповідні світлові сигнали, обрав повільну швидкість, а перед
поворотом взагалі обрав швидкість 5 км. на годину, зайняв крайнє ліве положення
на проїжджій частині. Він вважав, що пригода сталась внаслідок порушення водієм
ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, який рухався з великою швидкість і, виконуючи
обгін його автомобіля, не переконався у
безпечності цього маневру.

Перевіряючи доводи
і заперечення сторін, суд першої інстанції опитав свідків, дослідив надані
сторонами докази і зробив правильний висновок про те, що в
дорожньо-транспортній пригоді винним є позивач по справі ОСОБА_1

Опитані свідки
підтвердили в суді, що відповідач на своєму автомобілі рухався повільно, перед
перехрестям знизив швидкість, включив світлові сигнали повороту, виїхав на
крайню ліву смугу дороги, зупинився, тобто виконав усі вимоги Правил дорожнього
руху.

Судом
встановлено, що контакту між транспортними засобами не було. Згідно висновку
спеціаліста - експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру
при УМВС України в Донецькій області № 556 від 18 травня 2006 року водій
автомобіля ДЕО-Сенс номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 повинен був діями у відповідності з
вимогами п. 10.1 і 14.6 (а) Правил дорожнього руху і він мав технічну
можливість уникнути пригоди, виконуючи вимоги п. п. 10.1, 14.6 (а) Правил
дорожнього руху.

Відповідно до
висновку 3258/18 судової автотехнічної експертизи від 30 січня 2007 року (а.с.48-50)
дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 14.6а) Правил дорожнього руху,
створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у
причинному зв"язку. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_3. мав технічну
можливість запобігти пригоду шляхом виконання нормативних вимог п. 14.6 а)
Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.
10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перебудуванням і любою зміною
руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод
або небезпечність іншим учасникам руху. Згідно п.14.6 (а) обгін заборонений на
перехресті.

Судом
встановлено, що позивач намагався вчинити обгін автомобіля відповідача на
перехресті двох доріг, виконуючи вказаний маневр, не переконався, що це буде
безпечним

3

і для нього і для інших учасників
дорожнього руху, не справився з керуванням і наїхав на дорожній стовп, тобто
сам заподіяв і матеріальну і моральну шкоду собі.

Відповідно до ч.
1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

За вказаних умов
суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність передбачених
законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Доводи позивача
про те, що винним в дорожній пригоді є відповідач безпідставні. Відповідно до
висновку спеціаліста - експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного
центру при УМВС України в Донецькій області № 556 від 18 травня 2006 року водій
ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути вказаної транспортної пригоди за
умови виконання ним вимог п. 10.1 і 14.6 (а) Правил дорожнього руху.

Відповідно до
висновку №285/18 від 30 січня 2007 року судової автотехнічної експертизи дії
водія автомобіля ВАЗ 2107 ОСОБА_2 не відповідають вимогам п.п.10.1, 10.4 Правил
дорожнього руху, створювали необхідні і достатні умови для настання пригоди і
перебували з ним у причинному зв"язку. В умовах даної пригоди і водій
ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти події шляхом виконання нормативних
вимог п.п. 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху.

Але суд першої
інстанції не прийняв до уваги висновок експерта в частині, що стосується оцінки
дій водія ОСОБА_2 Як пояснив в засіданні суду апеляційної інстанції експерт
Кондрашов А.В. - автор вказаного висновку, висновки експертизи щодо ОСОБА_2
грунтуються на параметрах і вихідних даних, вказаних судом в його ухвалі про
призначення експертизи від 27 грудня 2006 року.

Як видно з
вказаної ухвали (а.с. 39-40) питання суду про відповідність дій водія ОСОБА_2
Правилам дорожнього руху базувались на поясненнях позивача про те, що водій
ОСОБА_2 не включав світловий сигнал повороту, завчасно не готувався до повороту
і намагався виконати маневр несподівано для нього.

Але в процесі
розгляду справи, опитування свідків і дослідження інших доказів, суд встановив,
що водій ОСОБА_2 виконав вказані вимоги Правил дорожнього руху. Тому у суду не
було підстав вважати його винним у заподіянні шкоди позивачеві. Доводи позивача
про те, що пояснення свідків не об"єктивні, не відповідають дійсності
нічим не підтверджені.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства, що
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому рішення суду є законним і підстав для його
скасування не має.

Відповідно до
ст. 308 ЩІК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального законодавства.

Керуючись
ст.ст.04, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 27
червня 3007 року залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.