Справа №
РІШЕННЯ

Іменем    України

м.  Донецьк                                                                                              11
червня 2007 р.

Петровський
районний суд м.  Донецька в складі:
головуючий - суддя Бабаков В.П.,  при
секретарі Дівів'євої Я.О.,  за участю
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2,
третьої особи ОСОБА_3
представника третьої особи ОСОБА_4розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовною заявою відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Петровському районі м.
Донецька до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична
компанія» відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Трудівське» про збільшення
ступеню вини потерпілого в наслідок нещасного випадку на виробництві,

встановив:

Позивач
звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про збільшення ступеню вини
потерпілого в наслідок нещасного випадку на виробництві.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що 19.11.2006
року із ОСОБА_3  який перебуває у
трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Трудівське»
Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія»,  стався нещасний випадок. У відповідності до
п.3 Акту (спеціального) розслідування нещасного випадку від 22.11.2006
року,  по закінченні першої зміни
потерпілий сів на стрічковий конвеєр не придатний для перевезення людей по
західному магістральному транспортному квершлагу
гор 493м. ,  заснув і впав в скат-бункер
(висотою 5-6 метрів). Згідно до висновків комісії пункт 6 Акту,  нещасний випадок стався і ОСОБА_3. з вини
потерпілого,  який порушив п.4.6.6 Правил
безпеки у вугільних шахтах. Комісія з охорони праці ВП «Шахтоуправління
«Трудівське» згідно до виписки з протоколу від 01.03.2007 року,  та наказом по підприємству № 92 від
13.03.2007 року зменшує розмір одноразової допомоги ОСОБА_3 тільки на 30%. З
таким висновком позивач не може погодитись,
так як вважає,  що вина
потерпілого у нещасному випадку,  що
стався з ним 19.11.2006 року значно вище,
ніж 30 %.ОСОБА_3навмисно порушив статтю 14 Закону України «Про охорону
праці»,  та п.4.6.6 Правил безпеки у
вугільних шахтах. Тому позивач просить суд встановити ступень вини
потерпілогоОСОБА_3у нещасному випадку в розмірі 100%,  та внести відповідні зміни до протоколу
комісії з охорони праці та до наказу про встановлення ступеню вини.

У
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала,  та наполягала на його задоволенні.

Представник
відповідача ОСОБА_2 позов
не визнав суду пояснив,  що згідно пункту
6 Акту (спеціального) розслідування нещасного випадку від 22.11.2006 року,  який стався ОСОБА_3. 19.11.2006 року,  комісія дійшла висновку,  що нещасний випадок з Немченко стався з вини
потерпілого,  який сам порушив п.4.6.6
Правил безпеки в вугільних шахтах. Комісія з охорони праці ВП «Шахтоуправління
«Трудівське» розглянула матеріали регресного позову та прийшла до
висновку,  щоОСОБА_3порушив правила
техніки безпеки під час експлуатації транспортних засобів,  а саме це їзда на непридатному для
перевезення людей стрічковому конвеєрі,
Згідно виписки з протоколу засідання комісії з охорони праці ВП
«Шахтоуправління «Трудівське» від 01.03.2007 року та наказом № 92 від

13.03.2007
року потерпілому було встановлено ступень провини 30%. В частині 3 п.2  ст.  34
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання яке спричинило
втрату працездатності» вказано,  що
розмір пособія,  може бути зменшено,  не не більш ніж на 50%,  таким чином,
мінімальний розмір вини (%) потерпілого законодавством не
встановлено,  він визначається з
урахуванням всіх обставин по справі. Комісія з охорони праці при визначення
ступеню вини потерпілогоОСОБА_3врахувала всі обставини та встановила ступень
його провини у 30%,  крім того комісія
керувалася також сумісними рекомендаціями Мінпраці та профспілок про зміст
розділу «Охорона праці» у колективному договорі. Рішення комісії відповідає ч.3
п.2  ст.
34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання
яке спричинило втрату працездатності».

Третя
особаОСОБА_3позов не визнав,  суду
пояснив,  що він згоден з тим,  що йому встановлено 30% провини у нещасному
випадку,  та вважає що встановлення йому
більшого відсотку провини є невірним та таким,
що не відповідає дійсності. В тому,
що він порушив правила - вина самого підприємства,  тому що,
згідно Гірничого Закону роботодавець зобов'язаний забезпечити робочих
засобами механічної доставки до робочого місця та назад,  якщо відстань становить більш ніж один
кілометр. В його випадку відстань від місця роботи до штреку складала більш ніж
2, 5 кілометри. Керуючись Гірничим Законом комісія має право на встановлення
максимального ступеню провини потерпілого у тому випадку,  якщо подібні факти порушень вже були,  а у нього зауважень по техніці безпеки не
було. Крім того,  те що він заснув на
стрічковому конвеєрі,  було визвано
тим,  що він втомився після робочої зміни
та підземними умовами - нехваткою кисню.

Представник
третьої особи ОСОБА_4. позов не визнав,
суду пояснив,  що дійсно
роботодавець зобов'язаний забезпечити робочих засобами механічної доставки до
робочого місця та назад,  якщо відстань
становить більш ніж один кілометр. У випадку ОСОБА_3. відстань від місця роботи
до штреку складала більш ніж 2, 5 кілометри. Тому винаОСОБА_3мінімальна.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд вважає,  що позов не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом
встановлено,  щоОСОБА_3перебував у
трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Трудівське»
Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія»,  працював гірничим робітником очисного вибою.
19.11.2006 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний
випадок,  в наслідок якого йому заподіяно
закриту черепно-мозкову травму,  струс
головного мозку,  забій шийного та поперекового
відділів хребта,  перелом тіла грудини.

Рішенням
комісії з охорони праці від 01.03.2007 року на наказом директора по
підприємству від 13.03.2007 року визначено 30 % вини потерпілогоОСОБА_3у
нещасному випадку. Потерпілий визначену ступень вини не оскаржив.

Вказані
обставини підтверджені актами розслідування нещасного випадку та про нещасний
випадок пов'язаний з виробництвом по формі Н-1,
випискою з протоколу засідання комісії з охорони праці підприємства та
наказом по підприємству про визначення ступеню вини у нещасному випадку.

Згідно
акту по формі Н-1 нещасний випадок стався при обставинах,  коли потерпілий сів на стрічковий конвеєр не
придатний для перевезення людей,  заснув
і впав в скат-бункер висотою 5-6метрів. В акті зазначено що причиною нещасного
випадку є те,  що потерпілий їхав на
непридатному для перевезення людей стрічковому конвеєрі.

З
протоколу засідання комісії з охорони праці та наказу по підприємству видно що
30% ступеню вини потерпілого визначено саме з урахуванням вказаних в акті по
формі Н-1 обставин і причини нещасного випадку.

Доводи
позивача про те,  що ступень вини
потерпілого становить 100%,  суд вважає
необгрунтованими. Вказані доводи мотивовані тим,  що в акті по формі Н-1 не зазначена вина
підприємства . Але у вказаному акті зазначені обставини,  при яких стався нещасний

випадок,  вказано,
що потерпілий їхав на непридатному для перевезення людей конвеєрі. Судом
встановлено,  що це відповідає фактичним
обставинам,  оскільки згідно паспорту
конвеєра його призначення є перевезення вантажу.

Свідок
ОСОБА_5- машиніст конвеєру,  суду
пояснив,  що конвеєр,  на якому їхав потерпілий,  перевозив також інших людей,  мав попереджувальні написи,  фактично був вантажно-пасажирським.  Те,  що
зазначений конвеєр перевозив також людей підтвердили суду і свідки ОСОБА_6 та  ОСОБА_7 Тобто з пояснень свідків видно,  що конвеєр,
на якому їхав потерпілий,
використовується для перевезення людей.

При
зазначених обставинах суд вважає,  що
підстав для визначення 100% вини потерпілогоОСОБА_3немає.

Керуючись  ст.  34
Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",   ст.  ст.
213-215 ЦПК,  суд

вирішив:

В
задоволенні позову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Петровському районі м.  Донецька
відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до місцевого суду
протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна
скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.