СПРАВА № 2-507/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ        УКРАЇНИ

4.06.2007 р. Ленінський районний суд м. Луганська в складі головуючого:
Попової О.М., при секретарі: Шестакові В.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права власності на частину нежилою приміщення,
перевід прав та обов'язків покупця на другу половину спірного приміщення та про
визнання права власності, та по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання добросовісною набувачкою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на частину нежилою
приміщення, перевід прав та обов'язків покупця на другу половину спірного
приміщення та про визнання права власності. В позовні заяві позивачка вказала,
що з 3.09.1997 р. я, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є засновниками товариства з ограніченною
відповідальністю „Караи". 17.09.1997 р. ТОВ „Карат" було
зареєстровано Станічно-Луганською районною адміністрацією та 18.09.1997 р.
товариство було внесено в єдиний державний реєстр підприємств та організацій з
колективною формою власності. Загальними зборами засновників був обран
директором товариства ОСОБА_3 Таким чином ТОВ „Карат" придбало право
юридичної особи 18.09.1997 р.

5.11.1997 р. ТОВ „Карат" згідно договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення придбало нетложе приміщення загальною площею 48,7 кв.м, яке знаходиться
за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 3. Право власності на вищевказане
приміщення перешло
до ТОВ „Карат" з момента нотаріального посвідчення договору. У зв'язку
з тим, що учасник товариства ОСОБА_4 мала наміри виїхати на постійне місто
прожєивання в Ізраїль, оплату за придбане приміщення прозводили тільки
позивачка та ОСОБА_3, грошові кошти вносили кожний у розмірі 50% вартості
приміщення в касу товариства, а потім ТОВ „Карат" прозводило оплату за
приміщення - виконавчому комітету Луганської міської ради на понабюджетний
рахунок в Дирекції АК Укрсоцбанка.

30.10.1999 р. ОСОБА_4 написала заяву про вихід із складу учасників
ТОВ „Карат". Свою частку у розмірі 33,3% вона передала позивачці та
ОСОБА_3 в равних частках, які, як вважає позивачка стали співвласниками ТОВ
„Карат", по 50% в Статутному фонді.

Протягом 1997-2004 p.p. придбане приміщення використовувалось под офіс
товариства, там розташовувались кабинет директора та бухгалтерія товариства.
Позивачка займала в товаристві посаду заступника директора з момента реєстрації та до 2002 р. В 2001 р. позивачка окрім роботи в товаристві
займалась притною підприємницькою діяльністю, вона придбала будинок магазина в
с.м.т. Станічно-Луганське, де стала займатися торговою діяльністю, тому в 2002
р. позивачка звільнилась з посади заступника директора товариства „Карат".

18.08.2005 р. позивачці стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 без її відома
та згоди продав ОСОБА_2, надежное на праві колективної власності ТОВ
„Карат", вищенаведене нежитлове приміщення. Відчуження прозведено
30.07.2004 р. згідно договора купівлі-продажу нежитлового приміщення,
посвідченного приватним нотаріусом Луганського міського територіального округа
ОСОБА_5 за № 6757. Від нотаріуса позивачка узнала, що
з 16.04.2002 р. припинив сдавати звіт в податкову інспекцію
Станічно-Луганського району Луганської області та на цій підставі 15.09.2003 р.
Господарський суд Луганської області прийняв рішення, котрим відминів державну
реєстрацію ТОВ „Карат" та зобов"язал відповідача ОСОБА_3 здійснити ліквідацію
підприємства.

Про судове рішення відповідач ОСОБА_6, позивачці не повідомив. Ввів в оману
Господарський суд Луганської області своїм листом від 30.06.2004 p., де вказав, що позивачка ухиляється від участі в загальних зборах. В
дійсності ОСОБА_3 не питався провести загальні збори. 2.07.2004 р. він получив ухвалу суду про роз'яснення рішення по справі № 6/186 пн. Господарський суд
роз'яснив, що ОСОБА_3 виконуючи судове рішення має право прийняти

2

міри
по ліквідації ТОВ „Карат" як ліквідатор, в тому числі і по відчуженню
майна в
установленному законом порядку. Ніяких повноважень, які б
давали право ОСОБА_3 розпоряджатися загальним майном, позивачка не давала.

Відповідач ОСОБА_3 таємно від позивачки продал нежитлове приміщення
та привласнив кошти.

Позивачка просить суд визнати частково недійсним у 1/2 частині договір
купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Луганськ,
вул. Оборонна, 3 від 30.07.2004 р. між ТОВ "Карат" та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5. Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Луганськ,
вул. Оборонна, 3/50. Перевести на ОСОБА_1 права та обов'язки покупця ОСОБА_2 за
договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м.
Луганськ, вул. Оборонна, 3 від 30.07.2004 р. між ТОВ "Карат" та
ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_5. Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м.
Луганськ, вул. Оборонна, 3/50.

В подальшому ОСОБА_2 до суду був надан зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_1
про визнання добросовісною набувачкою, в якому послалась на те, що 30.07.2004
р. між ТОВ „Карат" і ОСОБА_2 був укладен договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна,
3, прим. 50. Від імені товариства договір підписан директором та ліквідатором
ТОВ „Карат" ОСОБА_3, який діяв на підставі Статуту, виписки з протоколу №
1 від 24.11.1994 p., рішення
Господарського суду Луганської області по справі № 6/186 пн. від 15.09.2003 р:,
рішення Господарського суду Луганської області по справі № 6/186пн від
2.07.2004 р. Оскільки ОСОБА_3 до укладання договору знайомив ОСОБА_2 з цими
документами вона не знала про те, що він нібито не мав права на укладання
договору. В термін з 30.07.2004 р. з моменту придбання нежитлового приміщення
ОСОБА_2 на підставі рішення Луганської міської ради від 13.12.2005 р. за №
37/40 уклала 23.03.2006 р. з Луганською міською радою строком на 49 років два
договори оренди землі, ОСОБА_2 надані дві земельні ділянки площею 0,0009 га і
0,0031 га під будівництво та розміщення пристройки з окремим зовнішнім входом у нежитловому
приміщенні за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 3/50. На підставі
розробленної та виробленної проектно-сметної документації ОСОБА_2 зробила
частку будівельних робіт пов'язаних з реконструкцією належного їй нежилого
приміщення за вказанною адресою. У весь цей час, як зазначає позивачка по
зустрічному позову, ОСОБА_1 не здійснювала ніяких дій. У зв'язку з
вищенаведенним ОСОБА_2 просить суд визнати її добросовісною набувачкою
нежитлового приміщення загальною площею 49,7 кв.м., розташованного за адресою
м. Луганськ, вул. Оборонна, 3/50, визнати за нею право власності на це
приміщення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, які
вона змінила в силу ст. 31 ЦПК України, в повному обсязі та пояснила, що
03.09.1997 року вона, відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали установчий договір
про створення ТОВ "Карат" , затвердили Статут підприємства.
Відповідач ОСОБА_3 став директором. По договору купівлі-продажу від 05.1
1.1997року ТОВ "Карат" придбало нежиле приміщення, яке знаходиться за
адресою: м .Луганськ, вул. Оборонна,б.3, (прим.50) . Кошти на придбання цього
приміщення були внесени на рахунок ТОВ нею та відповідачем ОСОБА_3 в рівних
частках. 30.10.1999 ОСОБА_4 свою частку їв розмірі 33,3% передала їй та
ОСОБА_3, з того часу вона та відповідач стали співвласниками ТОВ
"Карат", кожен з них мав по 50% майна. У лютому місяці 2002 року
позивачка звільнилася з посади заступника директора, тому що товариство на той
час підприємницькою діяльністю не займалося. 18 серпня 2005р. позивачці стало
відомо, що це приміщення продано. Пізніше відповідач ОСОБА_3 сказав, що він ще
30 липня 2004 року продал приміщення ОСОБА_2, оскільки він рішенням
господарського суду Луганської області від 15 вересня 2003 року був призначен
ліквідатором та його обовязали продати майно ТОВ"Карат". На підставі
цього рішення було скасовано державну реєстрацію ТОВ „ Карат" і на
відповідача було покладено обов'язок здійснити ліквідацію ТОВ, але тому що
підприємство не мало заборгованості та у нього не було кредиторів, у ОСОБА_3 не
було необхідності продавати майно. Після ліквідації підприємства усе майно ТОВ
"Карат" повинно бути передано їй та відповідачу ОСОБА_3, в рівних частках. Тому, що відповідач ОСОБА_3
без її відома та згоди продав її 1/2 частку спірного нежилого приміщення,
просить договір купівлі-продажу визнати

3

частково
недійсним,та визнати за нею право власністі на 1/2 частку цього приміщення.
Також позивачка пояснила, що приміщення-це було спільною частковою власністю її
та відповідача ОСОБА_3, воно не було розділене,то вона має переважне право
купівлі частки у праві спільної часткової власності. Відповідач ОСОБА_3 порушил
переважне право купівлі: письмово не повідомив її про намір продати свою частку
за відповідною ціною та про інші умови продажу, . вона як співвласник
пред'явила також позов про переведення на неї прав та обов'язків покупця, та
просила визнати за нею право власністі на цю частку. Зустрічний позов до неї
позивачка ОСОБА_1 не признала та пояснила,що відповідачка ОСОБА_2 не може бути
визнана добросовісною набувачкою, тому що вона не платила грошей за спірне
приміщення. В п.5 довору купівлі-продажу від ЗО липня 2004 року вказано,що
покупець (ОСОБА_2) внес готівкою у касу Продавця повністю усю суму ,але гроші
на рахунок підприємства не надійшли,що стверджується довідкой (л.д.
249)..Наявність розписки не може бути доказом про сплату грошей продавцю, тобто
ТОВ „ Карат",тому що гроши були передані відповідачу ОСОБА_3 Крім того
відповідач ОСОБА_3 при укладенні угоди-цього договору надав статут, який був
недісний на той час.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, свій позов підтримав у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, був повідомлений
неодноразово належним чином за адресою проживання та оголошенням у газету.

Вислухав пояснення позивачки, її представника, представника відповідача
ОСОБА_2, суд вважає ,що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання
частково-недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення,визнання права
власності на 14 частку, та переведення прав та обов'язків покупця стосовно
договору купівлі-продажу, укладеного 30 липня 2004 року та визнання права
власності на другу половину приміщення підлягає задоволенню в повному обсязі. У
зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання добросовісною
набувачкою слід відмовити за наступними обставинами.

Судом встановлено, що позивачка разом з відповідачем ОСОБА_6 та ОСОБА_4 03
вересня 1997 року заснували ТОВ „Карат" ,яке було внесено до єдиного
державного реєстру і з 18 вересня набуло прав юридичної особи. Відповідач
ОСОБА_3 був обраний директором ,позивачка була призначена заступником директора.

05 листопада 1997 року ТОВ "Карат" на підставі договору
купівлі-продажу у виконкому Луганської міської ради придбало нежиле приміщення
загальною площею 48,7 кв.м. розташоване за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна,
б.3 (прим.50),яке складається з коридору 1 площею 9,4 кв.м. комори 2 площею 1,6
кв.м.,комори 3 площею 2,8 кв.м., кабінету 4 площею 6,6 кв.м., кабінету 5 площею
9,0 кв.м. ,кабінету 7 площею 13,1 кв.м., коридору 6 площею 6,2 кв.м. Вартість
даного приміщення складала 9940 грн. Кошти на придбання цього приміщення були
внесени на рахунок ТОВ"Карат" позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 в
рівних частках ,протягом двох місяців ,що стверджеється копіями квитанцій та
прибуткових касових ордерів. Це приміщення ТОВ"Карат" використовувало
для службових цілей у період його діяльності.

30 жовтня 1999 року ОСОБА_4 подала заяву про вихід з числа засновників
ТОВ„Карат" та передачу своєї частки в розмірі 33,3 % позивачці та
відповідачу ОСОБА_6 ,тому кожен з них мав половину від всього майна .

Рішенням господарського суду Луганської області від 15 вересня 2003 було
скасовано державну реєстацію ТОВ „Карат" і на відповідача ОСОБА_6 поладено
обов'язок здійснити ліквідацію товариства. Ухвалою цього же суду від 02 липня
2004 року було роз'яснено, що він як ліквідаторе та директор,один з засновників
товариства ,має право здійснити дії по відчуженню майна товариства у
встановленому законом порядку.

Судом встановленого 30 липня 2005 року ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу продав без відома та згоди позивачки вказане приміщення
відповідачці ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду Луганської області від 25.05.2006 року
роз'яснено, що ріщенням цього суду від 15 вересня 2003 року ліквідатор майна
ОСОБА_6 не зобов'язувався відчужувати майно, що належало ТОВ "Карат".
Він не наділявся повноваженнями вищого органу управління товариством .При
відчуженні майна ОСОБА_6 повинен був дотримуватися вимог діючого законодавства.

Судом встановлено ,що на момент ліквідації підприємства, воно не мало
заборгованості та не мало вимог кредиторів, отож не було необхідності продавати
приміщення. Стосовно ст.111 ЦК України майно юридичної особи, що залишилося
після задоволення вимог кредиторів, передається його учасникам, якщо інше не встановлено установчими
документами юридичної особи або

4

законом. Таким чином ,після відміни державної реєстрації та ліквідації товариства ,спірне нежиле
приміщення повинне належати позивачці та відповідачу ОСОБА_6 в рівних частках, як засновникам ТОВ „Карат".

Згідно ст.319 ЦК України усім власникам забезпечується рівні умови
здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України ніхто не може бути противоправно
позбавленний права власності чи обмежений у його
здійсненні.

Продаж нежилого приміщення, яке належало ТОВ „Карат", не було
узгоджено з другим засновником товариства - позивачкою ОСОБА_1, тобто її частка
майна вибуло з її володіння без її згоди.

Спірне приміщення є спільною частковою власностю, учасник спільної
часткової власності може вчинити продаж своєї частки у праві спільної часткової
власності з дотриманням правил ст.362 ЦК України про переважне право
співвласників перед іншими(сторонніми)особами на купівлю цієї частки .Згідно
ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з
порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов
про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Судом встановлено ,що
відповідач ОСОБА_6 не повідомляв письмово позивачку про намір продати свою
частку ,не вказав ціну та інші умови, на яких він її продає, таким чином
відповідач ОСОБА_6 продав свою частку спірного приміщення з порушення
переважного права купівлі.

Судом встановлено, що згідно п.5 договору купівлі-продажу від 30.07.2004 р.
покупець (відповідачка ОСОБА_2) внесла готівкою у касу Продавця (в даному
випадку ТОВ „ Карат") повністю до підписання цього договору. Але доказів
внесення грошей на рахунок ТОВ „ Карат" вона не має. Крім того, як
встановлено в судовому засіданні, гроші на рахунок ТОВ "Карат" за
відчужене нежитлове приміщення не надходили.

Отже, ОСОБА_2 не може бути визнана добросовісною набувачкою. Ті обставини,
що ОСОБА_2 на підставі розробленої проєктно-кошторисної документації зробила
частку будівельних робіт, пов'язаних з реконструкцією спірного нежилого
приміщення, можуть бути підставою для можливого звернення відповідачкою з
відповідним позовом до особи, якої буде повернено спірне приміщення.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 продав спірне нежиле
приміщення відповідачці ОСОБА_2 без відома та згоди позивачки, з порушенням
переважного права купівлі співвласника, також відповідачі не представили
доказів, що гроші, які ОСОБА_2 передала ОСОБА_3,.були внесені на рахунок ТОВ „
Карат" , тому право власності на спірне нежиле приміщення повинно бути
визнано за позивачкою ОСОБА_1

Отже, первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного
позову належить відмовити.

На підставі ст.ст. 111, 203, 215, 216, 236, 319, 321, 362 ЦК України,
ст.ст. 48, 55 Закону України "Про власність", керуючись ст.ст. 10,
11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права власності на частину нежилою приміщення,
перевід прав та обов'язків покупця на другу половину спірного приміщення та про
визнання права власності, задовольнити.

Визнати частково недійсним у 1/2 частині договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна,
3 від 30.07.2004 р. між ТОВ "Карат" та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення,
що розташоване за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 3/50.

Перевести на ОСОБА_1 права та обов'язки покупця ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Луганськ,
вул. Оборонна, 3 від 30.07.2004 р. між ТОВ "Карат" та ОСОБА_2,
посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_5. Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Луганськ,
вул. Оборонна, 3/50.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,   ОСОБА_3
про   визнання   добросовісним   набувачем

5

нежитлового
приміщення, що розташоване за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 3/50,
відмовити через необґрунтованість.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана до апеляційного
суду Луганській області через Ленінський місцевий суд м. Луганську протягом
десяти днів від дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, рішення набирає законної сили після закінчення
цього строку.