Справа № 22 -2626/ 2007
рік                        Головуючий в
1-й інстанції Чебикін В.П.
30                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12"
листопада 2007 року.                                                                м.
Дніпропетровськ

Колегія   суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного   суду Дніпропетровської
області   в складі:

головуючого   судді - Рудь В.В.

суддів                          - Осіяна О.М., Ремеза
В.А.,

при
секретарі              - Панченко Д.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2006 року за
позовом виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську
ради, КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, КВЖРЕП Індустріального
району м. Дніпропетровська, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України у
Дніпропетровській області про визнання права користування жилим приміщенням, -

встановила:

Рішенням
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2006 року
задоволено позов виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську
ради, КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська про виселення ОСОБА_1,
ОСОБА_2 і із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2. про визнання права
користування жилим приміщенням та зобов'язання провести реєстрацію в квартирі
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставлять питання про скасування вказаного
рішення та постановления нового рішення про задоволення їх позовних вимог,
оскільки суд дав неправильну оцінку доказам у справі, та не врахував про їх
проживання у спірній квартирі із 1997 року, ще за життя наймача квартири
ОСОБА_3

Перевіривши
матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати із наступних підстав.

Приймаючи
рішення суд першої інстанції виходив із того, що 06 вересня 1991 року ОСОБА_3
отримала у виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради в порядку обміну
ордер на житлове приміщення на право зайняття ізольованої однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 площею 19, 2 кв.м. і за цією адресою вона була прописана.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а тому на підставі актового запису про смерть
вона була виписана із спірної квартири 26 травня 2005 року.

29.06.2005
року комісія житлового органу склала акт про те, що у вхідні двері квартири був
врізаний новий замок, після чого двері були зачинені та опломбовані. 03.08.2005
року комісією житлового органу був складений акт про те, що ОСОБА_1 намагалися
вручити припис, але

вона після ознайомлення із ним відмовилася від підпису.

Оскільки
ОСОБА_1, ОСОБА_2 не зареєструвалися у спірній квартирі, до суду за захистом
своїх прав не звернулися, а тому права на користування жилою площею в цій
квартирі вони не набули у встановленому законом порядку. Тому суд виселив їх із
спірної кваріири.

Але із
висновками суду, щодо відсутності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2. права на користування
спірною квартирою, та необхідності їх виселення погодитись не можна.

Як
вбачається із матеріалів справи, а також встановлених у судовому засіданні
обставин ОСОБА_1. та ОСОБА_2 дійсно поселилися в квартиру АДРЕСА_1 більше
десяти років назад, ще за життя наймача ОСОБА_3 та за її згодою. В цій квартирі
вони проживали однією сім'єю, що підтвердили допитані свідки, та саме це було
встановлено у судовому засіданні. Тому безпідставним є твердження житлового
органу про самовільне зайняття спірної квартири сім'єю ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Таким
чином відповідно до вимог ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени
сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями,
що випливають із зазначеного договору.

Таким
чином, поселення у спірну квартиру ОСОБА_1, ОСОБА_2, як членів сім'ї наймача
ОСОБА_3 та за її згодою, є підставою для визнання за ними права користування
цією квартирою та зобов'язання органу внутрішніх справ провести реєстрацію їх у
вказаній квартирі.

Сама по
собі відсутність прописки чи реєстрації ОСОБА_1, ОСОБА_2 у вказаному приміщенні
не може бути підставою для висновку про те, що вони не набули права
користування цією квартирою, оскільки вони проживали як члени сім'ї наймача.
Короткочасна реєстрація ОСОБА_2. на протязі півтора місяця із 06 травня до 17
червня 2004 року за іншою адресою: АДРЕСА_2, де вона ніколи не проживала, не
може бути підставою для висновку про її інше місце проживання. Факт не
проживання її за цією адресою було встановлено і судом першої інстанції.

В
зв'язку із чим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, постановивши у справі нове рішення про відмову у
задоволенні позову виконавчого комітету Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради, , КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська про
виселення та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Керуючись ст.64
ЖК України, ст. ст. 307,
309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11  грудня
2006 року скасувати.

В
задоволенні позову виконавчого комітету Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради, КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Зустрічний позов
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та
зобов'язати Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Індустріального РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області зареєструвати
їх у вказаному жилому приміщенні.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту проголошення.