Головуючий 1 інстанції Арабей Т.Г.
Справа № 22ц-5897-2007р.
Доповідач Курило В.П.
УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі: головуючого судді Курило В.П.
суддів Саніковой О.С., Шамрило Л.Г. при секретарі    Степаненко В.Б.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 21
травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до дочірньої компанії
«Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» , ОСОБА_2
про захист честі та гідності, ділової репутації і відшкодування моральної
шкоди.

ВСТАНОВИВ:

В апеляційний
суд Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1на рішення Калінінського
районного суду м. Донецька від 21 травня 2007 року, яким відмовлено в
задоволенні позову.

В апеляційній
скарзі ставиться питання про скасування рішення суду. Апелянт посилається на
те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Позивач вказує, що суд неповно встановив обставини, які
мають значення у справі, невірно дослідне докази, а також не допитав належних
свідків.

Судом першої
інстанції встановлено, що 14 квітня 2006 року в Управлінні магістральних газопроводів
«Донбастрансгаз», яка належить Дочірній компанії «Укртрансгаз» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз Україна», яка і є юридичною особою, було
проведено засідання балансової комісії з питань всебічного аналізу результатів
діяльності Макіївського ЛВУМГ за 2005 рік та складення заходів по покращенню
фінансово-господарської діяльності на 2006 рік, де були присутні директор
управління, його заступники, головний бухгалтер, начальники відділів, головний
енергетик, головний механік, начальник Макіївського ЛВУМГ. юрисконсульти, в
тому числі позивач ОСОБА_1 Під час виступу начальника юридичного відділуОСОБА_2., між ним і
позивачем ОСОБА_1. виникла словесна перепалка відносно поведінки працівників
підприємства в судах і невиконання вимог судді.

В протокол
засідання балансової комісії з питань аналізу діяльності Макіївською ЛПУМГ за 2005 рік №6
від 14 квітня 2006 року виступОСОБА_2.
та заперечений ОСОБА_1 внесені не були. Але судом не встановлено факту
розповсюдження відповідачем щодо позивача недостовірної інформації, яка б
принизила його честь і гідність. Тому підстав для задоволення його позовних
вимог судом не встановлено.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи
і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції повно, всебічно, об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку
і дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача не ґрунтуються на
законі.

Відповідно до
ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до
ст. 277 ЦК України,
фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про
неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування
цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є
недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка
поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова
особа при виконанні своїх посадових (службових) обов»язків, вважається юридична
особа, у якій вона працює.

Відмовляючи в
задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивачем не доведено факт розповсюдження інформації, яка є
недостовірною, а також принижує його честь та гідність, ділову репутацію як
людини і як юриста. Вказаний висновок є правильним, таким, що грунтується на
доказах, повно, всебічно перевірених в судовому засіданні.

Звертаючись в
суд з позовом про захист честі і гідності, ділової репутації і відшкодування
моральної шкоди, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2. 14 квітня 2006
року на нараді у присутності інших працівників підприємства сказав, що ОСОБА_1.
не вміє вести у суді, конфліктує з суддями. Суддя господарського суду Донецької
областіОСОБА_3. скаржилась на ненадання ОСОБА_1 затребуваної інформації та
документів. Вказані факти не відповідають дійсності і принижують його честь,
гідність і ділову репутацію, завдають моральних страждань.

Перевіряючи
доводи позивача, суд першої інстанції опитав свідків - працівників підприємства,
що були присутніми на вказаній нараді, дослідив надані письмові докази і
встановив, що відповідач під час свого виступу ніяких прізвищ, і зокрема,
прізвища позивача, не називав. Крім того, інформацію, що розповсюджена
відповідачем, не можна визнати неправдивою і такою, що принижує честь і
гідність і ділову репутацію позивача, навіть якби відповідач при цьому назвав
прізвище позивача. Дії відповідача і його інформацію можна визнати такими, що
направлені на покращення виконавчої дисципліни працівників підприємства і,
зокрема, працівників юридичного відділу підприємства при виконанні доручень
суддів, їх коректну поведінку в судах.

Більш того, сам
позивач визнав, що у його практиці був випадок, коли він не бажав надати
господарському суду певні докази, посилаючись на те, що вимоги судді не
відповідають законодавству. Цей факт підтверджений його письмовою заявою на
ім»я директора Управління «Донбастрансгаз» від 20 квітня 2006 року, де позивач
ОСОБА_1 підтвердив, що вимоги судді господарського суду про надання
розрахункового рахунку підприємства вважає такими, що не відповідають чинному
законодавству.

На цю заяву
першим керівником підприємства позивачу була надана відповідь, проект якої
готував ОСОБА_2. Із відповіді (а. с. 14) вбачається, що керівництвом звертається
увага позивача ОСОБА_1 на некоректну поведінку в судах і неправильне реагування
на критику.

Відповідно до
п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №и 7 «Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій» від 28 вересня 1990 року, суди повинні з»ясувати, чи поширені
відомості, про спростування яких пред»явлений позов, чи порочать вони честь,
гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Проте
повідомлення таких відомостей лише особі, якої вони стосуються, не може
визнаватись їх поширенням.

Відповідно до п.
17 вищевказаної Постанови, відповідач повинен довести, що поширені ним
відомості відповідають дійсності.

Із матеріалів
справи вбачається, що на засіданні балансової комісії поведінка ОСОБА_1 не
обговорювалась, в протокол засідання такі дані не внесені. Лист керівника
підприємства з критикою ОСОБА_1 був направлений на його особисту адресу.
Критика, або оціночні судження не є негативною інформацією і не підлягають
доведенню в суді.

На підставі
вказаного, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що
позивач не довів факту розповсюдження щодо нього відповідачем недостовірної
інформації і його позовні вимоги є необгрунтованими.

Доводи скарги
про те, що суд першої інстанції припустився порушень норм процесуального
законодавства, дав неправильну оцінку поясненням свідків, необгрунтованно не
задовольняв заявлені ним клопотання, безпідставні.

Рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального
закону, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.
308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.
304,307,308,314 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 21
травня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але вона може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ухвалою суду апеляційної інстанції законної сили.