РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
грудня 2007р.                                                                       м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                          Сокол овського В.М. ,

суддів:                                                     Ясеновенко
Л.В.,  Девляшевського В.А.,

секретаря                                                Юрків
І.П.,

з
участю:                                                 представника
апелянта ОСОБА_1,

позивача та представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ЗАТ
„Прикарпаттянафтопродукт" ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського
суду від 09 жовтня 2007 року,  -

встановила:

ОСОБА_2
і ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ЗАТ „Прикарпаттянафтопродукт" про
відшкодування матеріальної шкоди в сумі 15000 грн. збитків завданих порушенням
права на своєчасне одержання квартири,
5000 грн. моральної шкоди,  24152
грн. пені за порушення умов договору.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2007 року зазначені позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто із ЗАТ „Прикарпаттянафтопродукт" на
користь позивачів 24152 грн. 40 коп. пені за прострочення невиконаного
зобов"язання по наданню квартири,
1500 грн. моральної шкоди,  256
грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. В решті в позові відмовлено.

Не
погоджуючись з таким рішенням,
представник ЗАТ „Прикарпаттянафтопродукт" Вальнюк І.Р. подав
апеляційну скаргу,  зазначаючи,  що постановлене рішення підлягає
скасуванню,  поскільки судом неправильно
застосовано норми матеріального права. Вимоги

Справа
№22-ц-1431/2007р.                               Головуючий
у 1 інстанції Перегінець Л.В.

Категорія
16                                                         Доповідач
Соколовський В.М.

скарги мотивував тим,
що судом не було враховано те,  що
згідно п.11."в" Договору №19 від

2004
року „Про пайову участь у будівництві багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1",
укладеного між позивачами ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ЗАТ „Прикарпаттянафтопродукт",  підприємство зобов'язалось передати квартиру
позивачам до

2005
року. Відповідно,
прострочення виконання цього зобов"язання (початок перебігу
позовної давності) відповідача перед позивачами почалося з 02.09.2005 року.
Отже,  в річний термін до закінчення
строку позовної давності,  тобто до
02.09.2006 року,  позивачі могли заявити
вимогу про стягнення з підприємства - відповідача неустойки (пені),  однак,
не дотримались строку позовної давності,
передбаченого п.1 ч.2  ст. 258 ЦК
України та наслідків його спливу відповідно до вимог  ст. 267 ЦК України. Згідно частини 3  ст. 267 ЦК
України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі,  зробленою до винесення ним
рішення,  а відповідно до ч.4 цієї ж
статті сплив позовної давності,  про
застосування якої заявлено стороною у спорі,
є підставою для відмови у позові. Відповідач подав до міського суду
заяву №114/06 від 18.12.2006 року про застосування судом позовної давності щодо
вимоги позивачів стягнути з підприємства пеню в розмірі 24152 грн. 94
коп.,  однак судом не було застосовано
зазначені норми матеріального права. Щодо часткового задоволення судом моральної
шкоди в розмірі 1500 грн.,  то позивачами
не доведено факту її заподіяння,  тому
суд безпідставно стягнув моральну шкоду на користь позивачів.

Просить
скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову позивачам у позові в
повному об'ємі.

В
судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 підтримав вимоги
скарги з вище зазначених мотивів та просив її задовольнити .

Позивач-представник
позивачки ОСОБА_4  - ОСОБА_1 вимоги
апеляційної скарги не визнав,  просив її
відхилити,  а рішення суду першої
інстанції,  як законне і обгрунтоване,  залишити в силі.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Судом
встановлено,  що між позивачами та
відповідачем 12.11.2004 року було укладено Договір №19 про пайову участь в
будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1,  згідно якого пайовики-позивачі
зобов'язувались внести кошти на це будівництво,
оплатити вартість квартири у визначений договором термін,  прийняти квартиру з оформленим технічним
паспортом на неї протягом 10-ти днів. Відповідач ЗАТ
„Прикарпаттянафтопродукт",
виконавець за договором,

зобов'язався
збудувати на умовах дольової участі двохкімнатну квартиру №25,  загальною площею 68,  30 кв.м.
по АДРЕСА_1.

Позивачами,  пайовиками за договором,  було в повному обсязі та у встановлені
договором строки виконано всі обов"язки за зазначеним правочином,  що підтверджується квитанцією до прибуткового
касового ордеру №102 від 12.11.2004 року (а.с. 10) та що не заперечував
представник підприємства.

І
навпаки,  відповідачем,  який згідно п.4.1. Договору зобов'язувався
завершити будівництво та передати квартиру у власність позивачів в термін до
01.09.2005 року,  дане зобов"язання
не було виконано: будинок не було збудовано та введено в експлуатацію як на час
звернення з позовом до суду,  так і на
час розгляду справи в суді першої інстанції,
і відповідно,  не передано у
власність спірну квартиру,  чого не
заперечили в суді і сторони по справі.

Представник
підприємства-відповідача в судовому засіданні не навів об'єктивних причин
прострочення виконання зобов"язання щодо введення будинку в експлуатацію
та право на зміну терміну виконання робіт,
виключний перелік яких встановлений пунктом 4.3. Договору (а.с. 8-9).

Відповідно
до  ст.
ст.  526,  530 ЦК України,  зобов'язання має виконуватися належним
чином,  відповідно до умов договору,  цього Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,  що звичайно ставляться,  а також,
якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,  то воно підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Статтею
611 ЦК України визначено,  що у разі
порушення зобов"язання настають правові наслідки,  встановлені договором або законом,  зокрема: 1) припинення зобов"язання
внаслідок односторонньої відмови від зобов"язання,  якщо це встановлено договором або
законом,  або розірвання договору; 2)
зміна умов зобов"язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та
моральної шкоди.

За таких
обставин,  враховуючи,  що п.4.1 Договору встановлено обов'язок
виконання передати у власність пайовиків квартиру в термін до 01.09.2005 року,  то суд прийшов до висновку,  що фактично відповідачем-виконавцем з цього
часу було порушено умови договору пайової участі у будівництві,  а будинок не введено в експлуатацію і на час
звернення з позовом до суду,  тобто
станом на 07.12.2006 року. Оскільки,  за
п.5.4 Договору,  у випадку несвоєчасної*
передачі виконавцем-відповідачем квартири пайовикам-позивачам,  то відповідно до п.4.1 „в" виконавець
сплачує пеню в розмірі 0, 05% від суми внесеної пайовиком за кожен день
прострочення.

Таким чином суд,  з огляду на законодавче обмеження строку звернення до
суду про стягнення пені та
те,  що на час подачі позову в суд зобов"язання виконане
не було,  стягнув з відповідача на
користь позивачів пеню за рік в сумі 24152 грн. 40 коп.

В
задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальних збитків в
сумі 15000 грн. внаслідок понесення витрат на винаймання житла за час,  з якого підлягало передачі спірне житло,  суд відмовив за недоведеністю таких
вимог,  оскільки відсутні докази про
фактичне понесення витрат позивачами.

Встановивши
факт порушення прав позивачів внаслідок несвоєчасного виконання
зобов"язання щодо передачі у власність квартири,  суд,
на думку колегії суддів,
правомірно частково задоволив позовну вимогу про стягнення моральної
шкоди з відповідача,  правильно
визначивши її розмір в сумі 1500 грн. та вірно врахувавши характер
правопорушення,  глибину фізичних і
душевних страждань позивачів. Тому твердження представника апелянта,  про недоведеність заподіяння моральної шкоди,  є безпідставними і не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Що
стосується посилання представника апелянта пропуск позивачами річного строку на
звернення до суду з позовною вимогою щодо стягнення пені з відповідача за
несвоєчасну передачу квартири у власність,
з огляду на те,  що представником
відповідача подавалась відповідна заява до суду про застосування строку
позовної давності до такої вимоги,  то
воно є підставним і підлягає в цій частині до задоволення.

Стягуючи
на користь позивачів із відповідача пеню в сумі 24152 грн. 40 коп.3а
прострочення виконання зобов"язання,
суд першої інстанції не врахував,
що до таких видів вимог,
відповідно  ст. 258 ЦК України
встановлена скорочена позовна давність в один рік.

Згідно
ч.5  ст. 261 зазначеного Кодексу,  за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як
визначено п.4.1 Договору (а.с. 8-9) відповідач зобов'язувався завершити
будівництво та передати квартиру у власність позивачів в термін до 01.09.2005
року,  чого не дотримався. Пунктом 5.4
Договору відповідач зобов'язувався сплачувати пеню в розмірі 0, 05% від суми
внесеної позивачами за кожен день прострочення при несвоєчасній передачі у
власність квартири.

Як
вбачається із позовної заяви (а.с. 2-4),
вимога про стягнення пені заявлена до суду 07.12.2006 року,  тобто з пропуском строку позовної давності і
такий строк представник відповідача просив застосувати,  подавши до суду відповідну заяву під час
розгляду справи (а.с. 19).

Відповідно
до частини 3 і 4  ст. 267 ЦК України,  позовна давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі,  зробленою до
винесення ним рішення. Сплив

позовної
давності,  про застосування якої заявлено
стороною у спорі,  є підставою для
відмови у позові.

Даних
обставин суд першої інстанції не врахував та безпідставно не застосував в цій
частині позову строку позовної давності за заявою сторони у спорі,  задоволивши необгрунтовано такі вимоги
позивачів.

Тому
колегія суддів вважає,  що в частині
стягнення з відповідача пені на суму 24152грн. 94 коп.3а несвоєчасне виконання
зобов"язання по передачі у власність квартири позивачам слід відмовити за
спливом строку позовної давності та за відсутності поважних причин у
відповідачів для його поновлення . В решті рішення слід залишити без змін.

Розподіл судових
витрат між сторонами вирішити в порядку
ст. 88 ЦПК України.

На
підставі  ст.   ст.
258,  ч.5  ст. 261,
ч.ч.3,  4  ст. 267 ЦК
України,  керуючись  ст.
ст.  88,  307,
309,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника ЗАТ „Прикарпаттянафтопродукт" ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2007 року скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ЗАТ
„Прикарпаттянафтопродукт" про стягнення пені в сумі 24152 грн. 40 коп.3а
прострочення виконання зобов"язання та в стягненні 241 грн. 53 коп.
судового збору і 22 грн. 50 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи.

Відмовити
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в задоволенні позову про стягнення із ЗАТ
„Прикарпаттянафтопродукт" на їх користь пені в сумі 24152 грн. 94 коп.3а
прострочення виконання зобов"язання по передачі квартири у приватну
власність та в стягненні судового збору на суму 241 грн. 53 коп. і стягненні 22
грн. 50 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.