Справа №22ц - 1878                                                                 Головуючий
33                                                                              Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 року
вересня місяця 18 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:    Бауль Н.М.
Суддів:        Гаркуші В.О.

Майданіка В.В.

при
секретарі  Жегуліній Л.М.

за участю      адвоката ОСОБА_1

роглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Каланчацької селищної ради Херсонської
області на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 08
червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,  Каланчацької селищної ради Херсонської
області (треті особи,  які не заявляють
самостійних вимог,  на стороні
відповідача - Каланчацька державна нотаріальна контора,  Каланчацький районний відділ земельних
ресурсів,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5) про визнання факту купівлі-продажу
земельної ділянки згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна,  припинення за особою права приватної
власності на земельну ділянку,  часткове
скасування державного акту на землю,
визнання права власності на земельну ділянку,  зобов"язання
видати державний акт на право приватної власності на землю,  а також апеляційною скаргою Каланчацької
селищної ради Херсонської області на окрему ухвалу Каланчацького районного суду
Херсонської області від 08 червня 2007 року у зазначеній вище справі,

ВСТАНОВИЛА:

23 серпня 2006
року ОСОБА_3  звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2,  Каланчацької селищної ради
(третя особа,  яка не заявляє самостійних
вимог,  на стороні відповідача -
Каланчацька державна нотаріальна контора) про припинення право приватної
власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 125, 7кв.м. ,  на якій знаходиться належне позивачеві
нерухоме майно в АДРЕСА_1,  визнання за
позивачем права власності на вказану земельну ділянку,  а також зобов"язання
Каланчацької селищної ради видати позивачеві державний акт на право приватної
власності на вказану земльну ділянку.

20.02.2007 року
позивач доповний свій позов вимогою скасувати державний акт на право власності
на земельну ділянку,  виданий ОСОБА_2

Ухвалою суду від
01.03.2007 року до участі у справі в якості третіх осіб,  які не заявляють самостійних вимог,  на стороні відповідача були залучені
Каланчацький районний відділ земельних ресурсів,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

22.03.2007 року
позивач доповний свій позов вимогою визнати договір купівлі-продажу нерухомого
майна від 15.11.2005 року між ним та ОСОБА_2 таким,  згідно якого відбувся факт купівлі-продажу
земельної ділянки,  на якій розташоване
продане (збудоване) нерухоме майно.

07.06.2007 року
позивач уточнив свої позовні вимоги,
просив:

·
визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від
15.11.2005 року між ним та ОСОБА_2 таким,  згідно якого відбувся факт купівлі-продажу
земельної ділянки,  на якій розташоване
продане (збудоване) нерухоме майно -магазин в АДРЕСА_1 в розмірі 192кв.м. ;

·
припинити право приватної власності ОСОБА_2 на земельну
ділянку розміром 192кв.м. ,  на якій знаходиться
магазин,  власником якого є ОСОБА_3  за вказаною вище адресою;

·
скасувати у вказаній частині державний акт на землю на
ім"я ОСОБА_2;

·
визнати за ОСОБА_3
право приватної власності на вказану земельну ділянку розміром 192кв.м.
;

·
зобов"язати Каланчацьку
селищну раду видати ОСОБА_3  державний
акт на право приватної власності на вказану земльну ділянку розміром 192кв.м.

В
обгрунтування позову позивач вказав,  що
згідно з договором купівлі-продажу від 15.11.2005 року він купив у ОСОБА_2
приміщення магазину літ. «А» площею 125, 7кв.м.
по вул. Леніна в смт. Каланчак. Домовленість з ОСОБА_2 була на придбання
магазину разом з землею під ним.  На
момент укладання угоди у ОСОБА_2 не було Державного акту на землю. Право
власності на землю він (тобто позивач) набув на підставі п.б та 7 договору. Сам
ОСОБА_2 не визнає його позов та вважає себе власником вказаної землі.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області
від 08 червня 2007 року позовні вимоги були частково задоволені:

·
за ОСОБА_2 було припинено право власності на земельну
ділянку під приміщеннями 1-1,  1-2,  1-3,
1-4,  1-5,  1-6,
1-7,  1-8 будівлі магазину під
літерою ""а" по АДРЕСА_1 і на земельну ділянку,  яка необхідна для обслуговування цього
магазину,  загальною площею 181кв.м. ;

·
за ОСОБА_3  було
визнано право власності на вказані земельні ділянки загальною площею 181кв.м. ;

·
було скасовано державний акт на право власності на
земельну ділянку в частині права власності ОСОБА_2 на вказані земельні ділянки
загальною площею 181кв.м. ;

·
Каланчацька селищна рада було зобов"язана видати
ОСОБА_3  державний акт на право власності
на вказані земельні ділянки загальною площею 181кв.м.

В задоволенні
позовних вимог щодо визнання факту купівлі-продажу земельної ділянки згідно
договору купівлі-продажу нерухомого майна було відмовлено.

Крім того,  08.06.2007 року Каланчацьким районним судом
Херсонської області була постановлена окрема ухвала,  яка направлена Каланчацькій районній
державній адміністрації і Каланчацькій селищній раді для вжиття заходів щодо
недопущення вказаних порушень законодавства,
а також прокурору Каланчацького району для вжиття заходів прокурорського
реагування.

В апеляційних
скаргах на рішення суду ОСОБА_2 та Каланчацька селищна  рада просять вказане рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення,  посилаючись на
порушення норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній
скарзі на окрему ухвалу суду Каланчацька селищна рада просить вказану ухвалу
суду скасувати.

Заперечень на
апеляційні скарги не надходило.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційні скарги на рішення суду
підлягають частковому задоволенню,  а
апеляційна скарга на окрему ухвалу суду підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Задовольняючи
частково позовні вимоги,  суд першої
інстанції виходив з того,  що оскільки
позивач придбав у відповідача за договором купівлі-продажу від 15.11.2005 року
приміщення магазину по АДРЕСА_1,  то
відповідно до ч.1  ст. 377 ЦК України він
набув право власності на земельну ділянку,
яка зайнята цим магазином,  та на
частину земельної ділянка,  яка необхідна
для його обслуговування. При цьому згідно висновку суду першої інстанції  ст. 120 ЗК України не передбачає
обов'язкового укладання сторонами окремої угоди щодо землі,  а лише вказує на таку можливість.

Проте з таким
висновком суду погодитися не можна,
оскільки до нього суд дійшов при його невідповідності обставинам
справи,  не з"ясувавши належним
чином обставини справи та неправильно застосувавши норми матеріального
права,  що згідно з п.п. 1,  3 та 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

З матеріалів
справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії договору купі влі-продажу від 02.10.2001 року
Каланчацька селищна рада продала,  а
ОСОБА_2 купив належну раді земельну ділянку площе. 388кв.м. ,  що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 8). Вказаний договір був нотаріально посвідчений і
зареєстрований в Каланчацькому районному відділі земельних ресурсів.

Згідно з копією
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.11.2005 року ОСОБА_2
продав,  а ОСОБА_3  купив належні продавцю приміщення
"1-1,  1-2,  1-3,
1-4,  1-5,  1-6,
1-7,  1-8" із будівлі
магазина літ."а" по АДРЕСА_1,
площею 125, 7кв.м.  (а.с. б).
Відповідно до довідки органом БТІ прийнято рішення 25.11.2005 року про
реєстрацію за ОСОБА_3  права власності на
вказане нерухоме майно (а.с.
7).

Відповідно до
копії державноію акту на право власності на земельну ділянку від 03.08.2006
року приватний підприємець ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею
388кв.м.  по АДРЕСА_1,  цільове призначенні земельної ділянки - для
розміщення магазину-кафе
(а.с20).

Згідно з
п.п."г" п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004
року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» - при переході права власності
на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами,   укладеними до 1 січня 2002 p.,
згідно з
положеннями чинної до цієї
дати   ст.   ЗО  ЗК
( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності
або право користування  земельною
ділянкою,   на якій розташовані
будівлі  та  споруди,
якщо  інше не передбачалось  у
договорі відчуження; після ж 31 грудня 2001 р. право власності на
земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до  ст.
120 ЗК на підставі  цивільно-правових
угод,   а право користування - на
підставі договору оренди,   укладеного
відповідно відчужувачем або набувачем.

Відповідно
до  ст. 3 ЗК України (регулювання
земельних відносин) та  ст.  ст. 4 і 9 ЦК України (акти цивільного
законодавства і застосування ЦК України до врегулювання інших відносин),  з урахуванням наявності колізії між  ст. 377 ЦК України та  ст. 120 ЗК України (до внесення змін згідно з
законом від 27.04.2007 року) колегія суддів вважає,  що на правовідносини,  які склалися між позивачем і відповідачем
ОСОБА_2,  необхідно застосовувати  ст. 120 ЗК України (до внесення змін згідно з
законом від 27.04.2007 року),  в якій
закріплено самостійний правовий режим земельної власності і власності на
розташовані на земельній ділянці об"єкти нерухомості. Відтак перехід права
власності на нерухомість до набувача вказаного майна згідно зі  ст. 120 ЗК

України (до
внесення змін згідно з законом від 27.04.2007 року) не тягне за собою
автоматичного переходу права власності на земельну ділянку,  на якій розташований об"єкт нерухомості;
у вказаному випадку перехід права власності на землю вимагає окремого
договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових
угод між власником земельної ділянки і набувачем нерухомого майна.

Судом першої
інстанції зазначене не враховано,  не
застосовано матеріальний закон,  який
підлягав застосуванню як такий,  що
регулює спірні правовідносини,  не
звернув увагу на передбачені  ст. 140 ЗК
України підстави припинення права власності на земельну ділянку.

Виходячи з
викладеного,  суд першої інстанції
безпідставно дійшов висновку про те,
що,  придбавши у ОСОБА_2 за
договором купівлі-продажу від 15.11.2005 року приміщення магазину,  позивач набув право власності на земельну
ділянку,  яка зайнята цим магазином,  та на частину земельної ділянка,  яка необхідна для його обслуговування,  загальною площею 181кв.м.

За таких обставин рішення суду в частині задоволення позовних вимог
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення,  яким в задоволенні зазначених позовних вимог
слід відмовити.

Що стосується
оскаржуваної окремої ухвали суду,  то
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п.3.1.
Інструкції про порядок складання,
видачі,  реєстрації і зберігання
державних актів на право приватної власності на землю ...,  затвердженої наказом Державного комітету
України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року,  зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 04.06.1999 року за №354/3647 (в редакції наказу від 02.07.2003 року)
-державні акти на право власності на земельну ділянку,  на право
постійного користування  земельною
ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру
при Держкомземі України.

Відповідно до
п.3.2. зазначеної Інструкції державна реєстрація вказаних державних актів
здійснюється вказаними структурними підрозділами Центру державного земельного
кадастру при Держкомземі України.

Таким
чином,  враховуючи безпідставність
позовних вимог позивача,  а також
те,  що суд  зобов"язав
раду виконати дії,  вчинення яких віднесено
до компетенції,  в тому числі і інших
органів,  колегія суддів вважає,  що окрема ухвала суду підлягає скасуванню.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309 ЦПК України,   ст.  ст. 120 і 140 ЗК України,  п.п.3.1. і 3.2. Інструкції про порядок
складання,  видачі,  реєстрації і зберігання державних актів на
право приватної власності на землю ...,
затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах
№43 від 04.05.1999 року,  зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647 (в редакції наказу
від 02.07.2003 року),  колегія
суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2 та Каланчацької селищної ради Херсонської області на рішення
Каланчацького районного суду Херсонської області від 08 червня 2007 року -
задовольнити частково.

Апеляційну
скаргу Каланчацької селищної ради Херсонської області на окрему ухвалу
Каланчацького районного суду Херсонської області від 08 червня 2007 року -
задовольнити.

Рішення
Каланчацького районного суду  Херсонської
області від 08 червня 2007 року в частині задоволення позовних вимог
скасувати,  постановити нове рішення.

У задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,  Каланчацької
селищної ради Херсонської області (треті особи,
які не заявляють самостійних вимог,
на стороні відповідача -Каланчацька державна нотаріальна контора,  Каланчацький районний відділ земельних
ресурсів,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5) про припинення за особою права
приватної власності на земельну ділянку,
часткове скасування державного акту на землю,  визнання права власності на земельну
ділянку,  зобов"язання видати державний акт на право приватної власності
на землю - відмовити.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Окрему ухвалу
Каланчацького районного суду Херсонської області від 08 червня 2007 року
скасувати.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення,
на  нього може бути подана
касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців
з дня набрання ним законної сили.