УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
грудня 2007 року                                                                   м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого:                                                                  Кукурудза
Б.І.

суддів:                                                                              Беркій
О.Ю.,  Мелінишин Г.П.,

секретаря:                                                                        Пожар
Р.В.,

з участю
адвоката:                                                          ОСОБА_1,

за
участю сторін:                                                             апелянта,  позивачки,

представника
позивачки,  представника зацікавленої
особи,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від 04 жовтня 2007 року, -

встановила:

10
травня 2007 року ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та залишення з нею неповнолітнього сина ОСОБА_4,  який на даний час проживає з відповідачем.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 04 жовтня 2007 року позов задоволено.
Шлюб,  зареєстрований між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1,  розірвано. Визначено місце
проживання малолітнього ОСОБА_4 з позивачкою,
ОСОБА_3 та зобов'язано ОСОБА_2 передати сина матері.

Справа №
22-ц-1420/2007р.                                 Головуючий
у 1 інстанції Шалаута Г.І.

Категорія   35                                                        Доповідач
Кукурудз Б.І.

На дане
рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,
в якій зазначив,  що рішення суду
є незаконним,  прийнятим з істотними
порушеннями норм процесуального та матеріального права. Просив оскаржуване
рішення скасувати.

Заслухавши
доповідача,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів   приходить до висновку,  що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої інстанції правильно встановив правовідносини між
сторонами та прийшов до вірних висновків,
що відповідають обставинам справи.

Як
слідує з матеріалів справи,  23 квітня
1998 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народився
син - ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення шлюбних відносин між
сторонами,  неповнолітній ОСОБА_4
проживав з ОСОБА_3,  яка не чинила
перешкод у спілкуванні відповідача з сином,
та приймати йому участь у вихованні сина.

13.04.2007
року забираючи сина з дитсадка,  ОСОБА_2
без погодження з ОСОБА_3 змінив його місце проживання.

Згідно  ст.
160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини,  яка не досягла десяти років,  визначається за згодою батьків. Якщо між
матір'ю та батьком виник спір щодо того,
з ким із них буде проживати малолітня дитина,  то такий спір вирішується судом.  Суд при вирішенні спору про місце проживання
дитини враховує те,  хто із батьків
виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї,  особисті якості батьків,  можливість створення належних умов до
виховання дитини. Важливе значення для справедливого вирішення справи по
зазначеному спору має висновок органу опіки та піклування.

В
судовому засіданні встановлено,  що
ОСОБА_3 має кращі житлово - побутові умови для проживання дитини,  а саме малолітньому ОСОБА_4 виділено окрему
кімнату для занять та відпочинку. Крім того,
середньомісячний дохід позивачки є вищим ніж апелянта.

У
висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано - Франківської
міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 від
21.06.2007 року зазначено,  що дитину
доцільно залишити на проживання з матір'ю.

Оцінивши
в сукупності всі докази по справі,  суд
першої інстанції правильно встановив,  що
визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір'ю забезпечить йому належний
психологічний та фізичний розвиток.

Твердження
апелянта про прихильність до нього малолітнього сина не береться судом до
уваги,  оскільки Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998 року "Про застосування судами
деяких норм КпШС" п. 24,  вирішуючи
спори між батьками,  які

проживають
окремо,  про те,  з ким із них залишається дитина,  суд повинен постановити рішення,  яке відповідало б інтересам дитини.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
справа судом розглянута повно та об'єктивно,
а рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно
до змісту  ст.   ст.
10,  11,  58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи
на засадах змагальності сторін,  в межах
заявлених вимог і на підставі доказів,
наданих сторонами та їх представниками,
оскільки апелянт інших доказів,
які б дали підстави задоволити його позовні вимоги,  не представив,  то суд першої інстанції прийшов до вірного
висновку.

При
таких обставинах,  оцінивши та повно і
всебічно дослідивши докази по справі,
колегія суддів вважає,  що рішення
суду першої інстанції є обгрунтованим та ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,  а
доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обгрунтованості.

На підставі
наведеного,  керуючись п.24 Постанови
Пленуму ВСУ "Про застосування судами деяких норм КпШС",   ст.
ст.  303, 307,  308,
313-315 ЦПК України колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 04 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно,  однак може
бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з часу
проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.