Справа № 2-22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 липня
2007 року                                                                              місто
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області в складі: головуючого - судді Поповича С. С з участю
секретаря Черкес У.О.

сторін
та представників сторін : позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки ОСОБА_2,
представників відповідачів : Івано-Франківської обласної державної
адміністрації Рога Андрія Васильовича,
головного управління будівництва,
архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської
обласної державної адміністрації Жирун Романа Миколайовича

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної
адміністрації та головного управління будівництва,  архітектури та житлово-комунального
господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації ( надалі
ГУБАЖКГ ОДА) згідно з яким позивачка просить постановити рішення котрим визнати
її звільнення з роботи незаконним,
скасувати наказ по УКБ Івано-Франківської ОДА № 4-к від 13 лютого 2002
року „Про звільнення",  поновити її
на роботі в ГУ БАЖКГ ОДА (
правонаступник УКБ ОДА ) на посаду спеціаліста,
зобов'язати правонаступника УКБ ОДА - ГУ БАЖКГ ОДА або власника УКБ ОДА - облдержадміністрацію,  виплатити їй заробітну плату за весь час
вимушеного прогулу у сумі визначеній розрахунком станом на 17 липня 2007 року в
загальній сумі 69793 гривні 38 коп.,  відшкодувати
у солідарному порядку з ГУ
БАЖКГ ОДА та ОДА моральну шкоду заподіяну незаконним звільненням в сумі
276417 гривень 60 коп.,  відшкодувати у
солідарному порядку з ГУ
БАЖКГ ОДА та ОДА матеріальну шкоду та матеріальні збитки,  заподіяні незаконним звільненням в сумі 29759
гривень 39 коп.,  зобов"язати ГУ БАЖКГ ОДА видати
їй дублікат трудової книжки з внесенням до неї законних записів щодо її роботи
в УКБ ОДА та УКБ ОВК у відповідності до займаних посад,  що зазначені у штатних розписах які вона
обіймала,  які зберігалися за нею під час
її перебування у декретній відпустці та відпустці по догляду за дитиною без
незаконних записів пов"язаних з незаконним звільненням та з внесенням
записів про звільнення з УКБ ОДА по переводу в ГУ БАЖКГ ОДА та запису про прийом на роботу в ГУ БАЖКГ ОДА,  визнати незаконними записи у її трудовій книжці
: запис за № 22 від 05 січня 1996 року Прийнята на роботу на посаду касира (
УКБ ОДА ),  запис № 23 від 29 серпня 2001
року Покладено виконання обов'язків спеціаліста відділу обліку та звітності із
збереженням її 13 рангу державного службовця ( УКБ ОДА ),  запис № 24 від 14 лютого 2002 року Звільнити
з посади спеціаліста обліку та звітності згідно з п. 1  ст.  30
Закону України „Про державну службу" у зв'язку з порушенням умов
реалізації права на державну службу ( УКБ ОДА ),  зобов'язати ГУ БАЖКГ ОДА внести записи до трудової книжки : запис № 21
Присвоїти 13 ранг державного службовця касиру-спеціалісту ОСОБА_1.  ( УКБ ОВК ),
запис № 23 ( замість запису № 22 ) від 05 січня 1996 року Прийняти на
роботу на посаду касира-спеціаліста ( УКБ ОДА ),  запис № 24 від 14 лютого 2002 року Звільнити
з посади спеціаліста обліку та звітності згідно з п. 1  ст.  30
Закону України „Про державну службу" у зв'язку з порушенням умов реалізації

права на державну службу ( УКБ ОДА ),  запис № 25 від 16 квітня 2003 року „Поновлена
на роботі на посаді спеціаліста відділу обліку і звітності управління
капітального будівництва облдержадміністрації,
запис № 26 від 02 липня 2003 року „Наказ від 16 квітня 2003 року № 5
„Про ОСОБА_1" про поновлення на роботі на посаді спеціаліста відділу
обліку і звітності управління капітального будівництва облдержадміністрації
скасований" мотивуючи свою позицію по суті тим,  що звільнення її з роботи проведено з
порушенням вимог чинного законодавства,
що потягло за собою і вимоги про стягнення матеріальної і моральної
шкоди,  необхідність вирішення і інших із
заявлених вимог ,  -

установив:

Представники
відповідачів заявлених позовних вимог не визнали та по суті спору
вважають,  що звільнення позивачки
проведено з дотриманням вимог чинного законодавства,  а всі інші вимоги теж по тих чи інших
причинах не підлягають до задоволення,  в
тому числі за пропуском строку на звернення з ними до суду.

Вислухавши
сторін та їх представників,  вивчивши
матеріали справи суд вважає,  що позовні
вимоги ОСОБА_1.  слід задовольнити
частково виходячи з наступного.

Відповідно
до змісту  ст.  ст.
10, 11, 58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах
змагальності сторін,  в межах заявлених
вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками,  докази повинні подаватись належні,  тобто містити інформацію щодо предмета
доказування,  кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень,  доказуванню підлягають
обставини,  які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі,  виникає спір,
доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

1.
Вирішуючи вимоги про визнання звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади спеціаліста
відділу обліку та звітності управління капітального будівництва
Івано-Франківської обласної державної адміністрації незаконним та про визнання
незаконним та скасування наказу по управлінню капітального будівництва
Івано-Франківської обласної* державної адміністрації № 4-к від 13 лютого 2002
року „Про звільнення" згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста
відділу обліку та звітності згідно з п. 1
ст.  30 Закону України „Про державну
службу" у зв'язку з порушенням умов реалізації права на державну службу
суд враховує таке.

Копія
наказу по УКБ виконкому Івано-Франківської обласної Ради № 9-к від 10 березня
1995 року підтверджує,  що позивачка була
прийнята у вказане управління на роботу касиром (том 1,  а.с.  6
).

Аналогічне
підтверджується і записом у трудовій книжці позивачки (том 2,  а.с.
140).

В
особовій справі позивачки мається копія наказу № 45 від 18 жовтня 1995 року з
якого вбачається,  що позивачці як касиру
надається відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років
(том 2,  а.с.  68 ).

В
особовій справі є також копії наказів від 05 січня 1996 року № 22-к та № 1-к. З
тексту цих наказів вбачається,  що всіх
інших працівників УКБ облвиконкому прийнято по переводу на ті чи інші посади,  а позивачку та ряд інших осіб не переведено
на ту чи іншу посаду,  а вказано,  що питання їх працевлаштування буде вирішено
при виході їх на роботу (том 2,
а.с.  69-72 ). З трудової книжки
позивачки вбачається,  що наказом № 22-к
від 05 січня 1996 року позивачка звільнена з роботи з УКБ облвиконкому в зв'язку
з переводом в УКБ ОДА по п. 5  ст.  6 КзпП України (том 2,  а.с.
133-143 ).

В
наступних наказах котрі приймались по заяві позивачки про надання їй відпустки
по догляду за дитиною без збереження заробітної плати,  зокрема № 51 від 19 жовтня 1998 року ( том
2,  а.с.
75 ),  № 26 від 30 серпня 1999
року (том 2,  а.с.  78 ),
№ 72 від 28 серпня 2000 року (том 2,
а.с.  81 ) її посада взагалі не
вказується ніякою.

У
трудовій книжці також мається запис про те,
що з 05 січня 1996 року прийнята на роботу на посаду касира,  наказ від 05 січня 1996 року № 1-к (том
2,  а.с.
140).

В той же
час з витягу з наказу по УКБ Івано-Франківської ОДА від 12 липня 1995 року № 56
вбачається,  що позивачці як
„касиру-спеціалісту" присвоєно 13 ранг державного службовця (том 1,  а.с.  17
).

Проте
суд критично оцінює даний наказ стосовно позивачки і виходить з того,  що позивачка була прийнята на роботу в УКБ
облвиконкому касиром з 10 березня 1995 року ( том 1,  а.с.  6
),  наказ по УКБ ОДА від 05 січня 1996
року,  тобто після дати присвоєння рангу
державного службовця,  підтверджує,  що позивачка і надалі рахувалась на роботі
касиром,  а не касиром-спеціалістом ( том
2,  а.с.
140 ). Для того щоб вважати позивачку такою що працює
касиром-спеціалістом треба було підтвердити це відповідним наказом,  заявою позивачки,  рішенням про присвоєння рангу державного
службовця і т.д.. Якщо ж такого суду не подано,
то слід виходити з названих вище доказів котрі достовірно
підтверджують,  що позивачка працювала
саме касиром,  а не касиром-спеціалістом.  А зайняття посади просто „касира" не дає
підстав відповідно до змісту  ст.  25 Закону України „Про державну службу"
вважати що позивачка вважалась на той час державним службовцем.

З копії
наказу по УКБ Івано-Франківської ОДА від 29 серпня 2001 року № 19-к
вбачається,  що на позивачку ( після того
як вона повернулась на роботу в УКБ ОДА після відпустки по догляджу за дитиною
до досягнення дитиною віку 6 років ) покладено виконання обов'язків спеціаліста
відділу обліку та звітності із збереженням 13 рангу державного службовця ( том
1,  а.с.
38 ). А з жовтня 1995 року і по вказаний час позивачка перебувала у
відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років ( том 2,  а.с.
67-82).

В
порушення вимог чинного трудового законодавства у згаданому наказі не вказано
на який період покладено на неї ці обов'язки,
чи була на той час дана посада вакантною чи ні. Але і в даному випадку
суд виходить з того,  що це право та
обов'язок сторін надавати суду докази у підтвердження чи заперечення своєї позиції.
Якщо ж інших доказів суду не надано,  то
суд виходить з того,  що замість
вказаного наказу дає підстави вважати що такі обов'язки були покладені на
позивачку тимчасово.

Доказів
про те що в цей час позивачці пропонувалось оформити всі необхідні документи
для того щоб бути належно прийнятою на державну службу суду теж не надано.

У грудні
2001 року в УКБ ОДА проводилась перевірка дотримання вимог законів України „Про
державну службу" та „Про боротьбу з корупцією" і по результатах
перевірки було складено відповідну доідку у якій було зазначено про недоліки
які було виявлено,  в тому числі і що
стосується позивачки. Зокрема,  що в
управління з 01 червня 1995 року ( наказ від 20 червня 1995 року № 47 ) введено
новий штатний розпис у якому передбачено посаду „касира-спеціаліста",  тобто уже як державного службовця ( раніше
було тільки просто „касира". Проте конкурс на цю посаду не
проводився,  а ОСОБА_1.  наказом від 12 липня 1995 року № 56 присвоєно
13 ранг державного службовця як касиру-спеціалісту. Особова картка за формою
П2-ДС ( заводиться на кожного державного службовця ) ОСОБА_1.  відсутня. Присяга державного службовця нею не
прийнята. У штатному розписі на 2001 рік посада касира-спеціаліста не
передбачена. Не передбачена і посада спеціаліста відділу обліку та звітності на
яку прийнято позивачку з 29 серпня 2001 року (том 1,  а.с.
7-14 ). Що теж достовірно підтверджує,
що позивачка дійсно не була належно оформлена на посаду державного
службовця по тій чи іншій посаді. І її слід вважати такою,  що працювала на посаді касира і на жодну іншу
посаду що відноситься до категорії державного службовця прийнята не була. Таке
підтверджує і копія особової справи позивачки долучена до матеріалів даної
справи ( том 2,  а.с.  56-87 ). Але в цьому не її вина,  а вина відповідних працівників на той час УКБ
ОДА.

Наказом
по УКБ ОДА від 12 лютого 2002 року № 3-к за неналежне виконання службових
обов'язків та допущені порушення в кадровій роботі,  веденні особових справ

працівників
спеціалісту першої категорії з кадрової роботи ОСОБА_3 оголошено догану ( том
1,  а.с.
70).

Наказ №
4-к від 13 лютого 2002 року по УКБ ОДА підтверджує,  що позивачку звільнено з посади спеціаліста
відділу обліку та звітності ( хоч на неї тільки було покладено виконання
обов'язків по цій посаді ) згідно з п. 1
ст.  30 Закону України „Про
державну службу" у зв"язку з порушенням умов реалізації права на
державну службу" ( том 1,  а.с.  36,
том 2,  а.с.  86).

З
листа-відповіді начальника УКБ Івано-Франківської ОДА від 27 березня 2002 року
на звернення позивачки вбачається,  що
звільнення позивачки проведено на підставі результатів перевірки дотримання в
УКБ ОДА вимог законодавства про державну службу,  виявлених порушень Закону України „Про
державну службу" які допущено при призначенні позивачки на посаду
державного службовця без конкурсного відбору і на підставі цього було видано
наказ про звільнення (том 1,  а.с.  62).

Начальник
юридичного відділу Івано-Франківської ОДА за дорученням голови ОДА провівши
вивчення питання щодо правомірності звільнення позивачки з роботи 22 лютого
2002 року дав свій висновок якому по суті вказав,  що звільнення позивачки з роботи проведено з
порушенням вимог чинного законодавства,
навів по тексту свого висновку ряд обґрунтувань своєї позиції (том
1,  а.с.
110-11).

ст.  30
п. 1 Закону України „Про державну службу" передбачає,  що однією з підстав припинення державної
служби ( а не звільнення по ініціативі уповноваженої особи ) є порушення умов
реалізації права на державну службу (з відсилкою до  ст.  4
цього ж Закону).

Проте по
справі суду не надано жодного доказу котрий би підтверджував що позивачка (
якби навіть і була державний службовець ) порушила ті чи інші вимоги чинного
законодавства. За порушення допущені іншими працівник не може бути звільнений з
роботи. Тому,  відповідно,  звільнення позивачки з роботи є
незаконним,  і незаконним є і наказ
котрим її звільнено з роботи.

2.
Вирішуючи вимоги в частині поновлення позивачки на роботі в ГУ БАЖКГ ОДА (
правонаступник УКБ ОДА ) на посаду спеціаліста та стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує таке.

Викладені
вище докази дають підстави прийти до висновку про те що позивачку слід було б
поновляти у належній організації,  але на
посаді касира,  а не спеціаліста.

Проте
надані суду докази,  розпорядження голови
ОДА,  Положення,  постанови судів,  листи і інше ( том 2,  а.с.
26-39,  52-55 ) достовірно
підтверджують,  що УКБ ОЛДА ліквідовано,  але ГУ БАЖКГ ОДА є його правонаступником щодо
грошових зобов'язань.

Зокрема,  в тому числі і з розпорядження голови
Івано-Франківської ОДА від 07 червня 2005 року № 260 вбачається,  що управління капітального будівництва як і
ряд інших структурних підрозділів ліквідовані (том 2,  а.с.
26-28).

Івано-Франківський
міський суд своєю постановою від 21 листопада 2006 року відмовив ОСОБА_2. (
представник позивачки по даному спору ) у ряді вимог,  в тому числі і щодо стягнення з ГУБАЖКГ ОДА
та ОДА невиплаченого заробітку по справі про його поновлення на роботі. І по тексту
постанови зазначив,  що на думку суду
ГУБАЖКГ ОДА не є правонаступником УКБ ОДА (том 2,  а.с.
29-32).

Постановою
від 24 січня 2007 року апеляційний суд Івано-Франківської області апеляційну
скаргу ОСОБА_2 .3адовольнив частково. При цьому по тексту постанови
апеляційного суду зазначається,  що суд
першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_2. в тому числі і у стягненні
грошових коштів оскільки УКБ ОДА ліквідовано,
а ГУБАЖКГ та ОДА згідно виконавчого листа № 2-196 про стягнення коштів
не є учасником виконавчого провадження. Крім того,  апеляційний суд у своїй постанові
зазначив,  о судом першої інстанції не
вирішено вимогу позивача по вказаній справі про стягнення з ГУБАЖКГ 15, 5%
річних за порушення грошового зобов'язання і обґрунтовуючи свою позицію з цього
приводу апеляційний суд відмовив ОСОБА_2. у задоволенні цієї вимоги ( том
2,  а.с.
33-35 ). Апеляційний суд у вказаній постанові погоджуючись з постановою
суду першої

інстанції
по суті вказав,  що відмова у стягненні
коштів з ГУБАЖКГ ОДА є правильною,  але
по іншій,  зазначеній вище підставі,  а не тому що це управління не є
правонаступником УКБ ОДА в частині грошових зобов'язань. Тому слід зробити
висновок що ГУБАЖКГ ОДА хоч і є правонаступником УКБ ОДА в частині виконання
грошових зобов'язань,  але стягнення з
нього не може проводити оскільки видано виконавчий лист про стягнення сум з УКБ
ОДА. І відповідно слід ставити питання про заміну боржника у виконавчому
провадженні,  а не стягувати суми з
правонаступника ( так повинно бути відповідно до вимог чинного законодавства ).
Тому зміст зазначеної вище постанови Івано-Франківського міського суду від 21
листопада 2006 року в частині того що ГУБАЖКГ ОДА взагалі не є правонаступником
УКБ ОДА і не повинна за нього сплачувати грошові кошти спростовується вказаною
вище постановою апеляційного суду області.

Посилання
представника ГУБАЖКГ ОДА на те що управління не повинно взагалі нести жодної
відповідальності при таких обставинах є не обгрунтованими ні відповідно до норм
закону ні до інших доказів по справі.

Розпорядженням
голови Івано-Франківської ОДА від 12 вересня 2005 року № 466 затверджено
Положення про ГУБАЖКГ ОДА (том 2,
а.с.  175 ).

А
розпорядженням голови ОДА від 25 листопада 2005 року № 651 внесено зміни до
цього Положення... і пункт 20 викладено в такій редакції : „Головне управління
є правонаступником управлінь капітального будівництва,  містобудування та архітектури,  житлово-комунального господарства
облдержадміністрації щодо виконання цивільно-правових зобов'язань по договорах
підряду,  всіх прав і обов'язків в
частині грошових коштів,  виконання
державних і обласних програм та забезпечення їх фінансування" ( том
2,  а.с.
176).

Оскільки
організація в якій позивачка працювала і продовжувала працювати після
реорганізації облвиконкому в ОДА на даний час ліквідована,  то відповідно до змісту  ст.
240-1 КзпП України позивачку слід визнати такою,  що звільнена за п. 1  ст.  40
цього Кодексу та зобов'язати ГУБАЖКГ ОДА як правонаступника УКБ ОДА в частині
грошових зобов'язань виплатити позивачці середньомісячну заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

ст.  235
КзпП України передбачає,  що при визнанні
звільнення незаконним позивачу слід стягнути середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу,  але не більше як за
один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядалася більше року не з
вини працівника,  орган,  який розглядає спір виносить рішення про
виплату середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З часу
звільнення позивачки з роботи пройшло більше 5 років.

Визначаючись
у питанні про те за який же період стягнути з правонаступника УКБ ОДА
середньомісячний заробіток суд виходить з такого.

Позивачка
була звільнена з роботи з 14 лютого 2002 року. Рішенням суду від 15 квітня 2003
року позивачка була поновлена роботі.

Відповідно
до рішення Івано-Франківського міського суду від наказом по УКБ ОДА від 16
квітня 2003 року № 5-к позивачка була поновлена на роботі ( том 2,  а.с.
87 ). З наказу по УКБ ОДА від 02 липня 2003 року вбачається,  що наказ від 16 квітня 2003 року № 5-к в
частині поновлення позивачки на роботі скасовано (том 2,  а.с.
215 ).

Весь цей
період складає 1 рік 2 місяці 2 дні і за цей період слід стягнути
середньомісячний заробіток.

Після
повернення справи з апеляційного суду справа слухалась з 22 липня 2003 року по
11 березня 2004 року ( 7 місяців 18 днів ). За цей період теж слід стягнути
середньомісячний заробіток. А після по касаційній скарзі,  заяві про перегляд ухвали касаційного суду за
нововиявленими обставинами,  апеляційній
скарзі поданій з боку позивачки справа не слухалась у звЯзку з направленням її
до Верховного Суду України. Після повернення справи слухання проводилось з 02
січня по 26 липня 2007 року ( 6 місяців 24 дні ). За останній період теж слід
стягнути середньомісячний заробіток. Всього середньомісячний заробіток слід
стягнути за період 2 роки 4 місяці 14 днів. За інший період

коли
справа за вказаними скаргами та заявою перебувала у Верховному Суді України у
стягнення середньомісячного заробітку слід відмовити. Суд вважає,  що сторона вправі оскаржувати судове рішення
з яким не згідна в будь-якому порядку,
але виходить з того,  що посверби
в такому при обставинах справи не було,
треба було дати можливість суду першої інстанції вирішити спір по
суті,  а тоді вже оскаржувати судове
рішення по суті.

Позивачці
при покладенні на неї обов'язків спеціаліста відділу обліку та звітності
наказом від 29 серпня 2001 року № 19-к було встановлено посадовий оклад 95
гривень (том 1,  а. с.  18 ). Цю цифру бере за основу і позивачка при
розрахунку середньомісячного заробітку для стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу ( том 2,  а.с.  211-212 ). Представники відповідачів не
заперечували проти цієї суми і не надали зі свого боку нічого іншого. Посади
касира в обох організаціях після і на даний час не було і немає. Тому слід
виходити з вимог інших нормативних актів котрі регулюють дане питання.
Зокрема,  представник позивачки провів
розрахунок середньоденного заробітку позивачки,
а з нього розраховується і середньомісячний заробіток ( том 2,  а.с.
211-212 ) і оскільки ніхто з відповідачів не навів іншого
розрахунку,  то суд бере за основу даний
розрахунок і виходить з того,  що
заробітна плата позивачка в день становить за спірний період 46 гривень 34
коп.. Відповідно оплата за місяць складає 1019 гривень 48 коп.. А заробіток
втрачений за час вимушеного прогулу який визначив суд у 2 роки 4 місяці 14 днів
складатиме 29104 гривні 20 коп.. Цю суму і слід стягнути з ГАБАЖКГ ОДА як
правонаступника У КБ
ОДА. У стягнення решти сум слід відмовити по вказаній вище
підставі по якій не взято до розрахунку весь період з дня звільнення позивачки
і по день постановления даного
рішення.

3.        В частині стягнення
моральної шкоди суд виходить з того,  що
внаслідок

незаконного звільнення позивачки з роботи вона дійсно зазнала моральних
страждань

будучи вказаний період без роботи,  і
не маючи необхідних коштів для свого належного

матеріального забезпечення,  що
підтверджується і наданими позивачкою документами-

доказами котрі достовірно підтверджують,
що у період коли вона була звільнена і не

працювала,  то дійсно мала борги по
сплаті за комунальні послуги (том 2,
а.с.  246-249,  том З,

а.с.  25 ). Таке відобразилось і на
утриманні дитини,  і особисто позивачки.
І такі обставини

дійсно привели і до певної втрати нормальних життєвих зв"язків і
вимагали від позивачки

додаткових зусиль для організації свого життя,  а тому відповідно до змісту  ст. . 237-1 КзпП

України є підстави для задоволення вимог в цій частині,  але з врахуванням всіх обставин суд

вважає,  що у відшкодування моральної
шкоди слід стягнути 5000 гривень. У стягненні решти

суми слід відмовити.

4.      В частині відшкодування у
солідарному порядку з відповідачів матеріальної шкоди

та матеріальних збитків,  заподіяних
незаконним звільненням в сумі 29759 гривень 39 коп..

Позивачка
навела розрахунок матеріальної шкоди котра завдана їй на її думку внаслідок
незаконного звільнення та детально виклала свою позицію з цього приводу у
відповідному розрахунку (том 2,
а.с.  190-192 ). Проте ці вимоги
не обґрунтовані належними доказами на нормативними актами,  а тому суд вважає,  що у їх задоволенні слід відмовити.

5.      В частині видачі дубліката трудової книжки
та внесення у неї відповідних записів.

Акт
складений 07 липня 2003 року складом відповідної комісії підтверджує,  що в цей

день
ОСОБА_1  відмовилась отримати при звільненні
з роботи свою трудову книжку ( том 2,
а.с.  144 ). Позивачка цього акту
не заперечувала,  доказів на його
спростування суду не надала,  про
труднощі з цього приводу не зазначала. Тому суд бере його за основу як належний
доказ.

Як
визнала і сама позивачка у 2005 році вона таки отримала свою трудову книжку і
має її на руках. Відповідно що при таких обставинах не може бути задоволена
вимога про видачу дубліката трудової книжки. Підстав для внесення інших записів
при обставинах що зазначені вище теж немає.

На
підставі викладеного,   ст.  ст.
10, 11, 58-61 ЦПК України,
ст.  ст.  221-240-1 Кодексу Законів України Про
працю,  керуючись  ст.
ст.  208-218 ЦПК України ,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1.  задовольнити частково.

Визнати,  що звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади
спеціаліста відділу обліку та звітності управління капітального будівництва
Івано-Франківської обласної державної адміністрації є незаконним.

Визнати
незаконним та скасувати наказ по управлінню капітального будівництва Івано-Франківської
обласної державної адміністрації № 4-к від 13 лютого 2002 року „Про
звільнення" згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста відділу
обліку та звітності згідно з п. 1  ст.  ЗО Закону України „Про державну службу"
у зв'язку з порушенням умов реалізації права на державну службу.

Визнати
ОСОБА_1 такою,  що звільнена з посади
спеціаліста відділу обліку та звітності управління капітального будівництва
Івано-Франківської обласної державної адміністрації за пунктом 1 статті 40 КЗпП
України.

У поновленні
ОСОБА_1 на роботі в головне управління будівництва,  архітектури та житлово-комунального
господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації як
правонаступника управління капітального будівництва Івано-Франківської обласної
державної адміністрації на посаду спеціаліста - відмовити.

Стягнути
з головного управління будівництва,
архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської
обласної державної адміністрації як правонаступника управління капітального
будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації у користь
ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу станом на 26 липня 2007 року
в загальній сумі 29104 гривні 20 коп..

У
стягненні решти сум у відшкодування заробітку втраченого за час вимушеного прогулу
- відмовити.

Стягнути
з головного управління будівництва,
архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської
обласної державної адміністрації як правонаступника управління капітального
будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації у відшкодування
моральної шкоди заподіяної ОСОБА_1.
незаконним звільненням в сумі 5000 гривень.

У
стягненні решти сум у відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок
незаконного звільнення - відмовити.

У
стягненні сум у відшкодування моральної шкоди з Івано-Франківської обласної
державної адміністрації - відмовити.

У
відшкодуванні у солідарному порядку з головного управління будівництва,  архітектури та житлово-комунального
господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації та
Івано-Франківської обласної державної адміністрації матеріальної шкоду та
матеріальних збитків,  заподіяних
незаконним звільненням в сумі 29759 гривень 39 коп. -відмовити.

У
зобов'язанні головного управління будівництва,
архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської
обласної державної адміністрації як правонаступника управління капітального
будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації видати
ОСОБА_1.  дублікат трудової книжки з
внесенням до неї законних записів щодо її роботи в УКБ ОДА та УКБ ОВК у
відповідності до займаних посад,  що
зазначені у штатних розписах які вона обіймала,
які зберігалися за нею під час її перебування у декретній відпустці та
відпустці по догляду за дитиною без незаконних записів пов"язаних з
незаконним звільненням та з внесенням записів про звільнення з УКБ ОДА по
переводу в ГУ БАЖКГ ОДА та запису про прийом на роботу в ГУ БАЖКГ ОДА,  визнати незаконними записи у її трудовій
книжці : запис за № 22 від 05 січня 1996 року Прийнята на роботу на посаду
касира ( УКБ ОДА ),  запис № 23 від 29
серпня 2001 року Покладено виконання обов'язків спеціаліста відділу обліку та
звітності із збереженням її 13 рангу державного службовця (УКБ ОДА ),  запис № 24 від 14 лютого 2002 року Звільнити
з

посади спеціаліста
обліку та звітності згідно з п. 1
ст.  ЗО Закону України „Про
державну службу" у зв'язку з порушенням умов реалізації права на державну
службу ( УКБ ОДА ),  зобов'язати ГУ БАЖКГ ОДА внести
записи до трудової книжки : запис № 21 Присвоїти 13 ранг державного службовця
касиру-спеціалісту ОСОБА_1.  ( УКБ ОВК
),  запис № 23 ( замість запису № 22 )
від 05 січня 1996 року Прийняти на роботу на посаду касира-спеціаліста ( УКБ
ОДА),  запис № 24 від 14 лютого 2002 року
Звільнити з посади спеціаліста обліку та звітності згідно з п. 1  ст.  30
Закону України „Про державну службу" у зв'язку з порушенням умов
реалізації права на державну службу ( УКБ ОДА ),  запис № 25 від 16 квітня 2003 року „Поновлена
на роботі на посаді спеціаліста відділу обліку і звітності управління
капітального будівництва облдержадміністрації,
запис № 26 від 02 липня 2003 року „Наказ від 16 квітня 2003 року № 5
„Про ОСОБА_1" про поновлення на роботі на посаді спеціаліста відділу
обліку і звітності управління капітального будівництва облдержадміністрації
скасований" - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення,  апеляційна скарга на рішення подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд
першої інстанції.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви на апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.

У разі
подання заяви про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку.