АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08
листопада 2007 року                                                                                               м.Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у
складі:

Головуючого: Парапана В.Ф. Суддів: Громіка Р.Д., Фальчука
В.П. при секретарі: Яні Н.П., розглянула у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області
від 31 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору дарування, -

встановила:

У листопаді 2005р. ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору дарування земельної ділянки.

Позивачка зазначала, що була власником земельної ділянки НОМЕР_1 площею
0,0520 га, іцо розташована на території Затоківської селищної ради, у
садівничому кооперативі «Рассвет».

Оскільки вона отримала кошти за кредитними договорами в
кредитній спілці «Вітязь» та ВАТ «Укргазбанк» на загальну суму 6055 грн. і не
мала змоги повернути їх в строк, побоюючись за своє майно у разі його
примусової реалізації з метою погашення боргів, вона запропонувала
відповідачеві оформити на його ім'я земельну ділянку шляхом укладення договору
дарування, на що ОСОБА_1
погоДився. При цьому відповідач пообіцяв, що в любий час поверне їй
земельну ділянку.

Тому вона продала 0,030 га, а останні 0,022 га земельної ділянки
16.11.2004р. оформила договором дарування на відповідача.

Справа розглянута за відсутністю відповідача та його представника, які були
належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заочним рішенням суду від 31.01.2007р. позов задоволено та скасовані заходи
забезпечення позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у
позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсним
договір дарування, місцевий суд виходив з того, що при укладанні спірного
договору сторони діяли без наміру створювати цивільно - правові наслідки, які
обумовлювалися договором дарування, та на

Справа №
22ц-4659/07

Головуючий
у першій інстанції Лук'янчук О.В.                                       Категорія
ЦП: 13

Доповідач
Парапан В.Ф.

виконання
договору дарування відповідачу не передавалося майно або майнові права, що
підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 17.11.2004р., згідно
якої відповідач надав позивачці довіреність про повне розпорядження спірною
земельною ділянкою та розпискою від 23.01.2005р., складеною власноручно
відповідачем щодо усвідомлення ним фіктивності та формальності цієї угоди.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не
може, оскільки суд дійшов до такого хибного висновку у зв'язку з порушенням
норм матеріального та процесуального права, на неповно з'ясованих обставинах,
що мають значення для справи, а тому його рішення на підставі п.п. 1, 4 ст. 309
ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у
позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК
України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Тобто за змістом закону фіктивний правочин - це правочин, який сторони
вчиняють лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. Для
визнання правочину фіктивним ознака вчинення його для вигляду має бути властива
для обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша -
намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати
фіктивним. Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права,
то такий правочин також не є фіктивним.

Розглядаючи справу, суд ці положення закону не з'ясував, внаслідок чого
дійшов до помилкового висновку, що цей правочин є фіктивним.

В запереченнях на позов від 24.05.2006р. представник відповідача зазначав,
що ОСОБА_1 свідомо
прийняв в дар цю земельну ділянку та побудував на неї будівлю. За її словами
ОСОБА_2 запропонувала свою допомогу в оформленні земельної ділянки та в
отриманні державного акту на землю для чого їй була надана довіреність та
паспорт відповідача, який вона утримувала у себе. І саме з цієї причини ОСОБА_1 не мав
можливості своєчасно здійснити державну реєстрацію земельної ділянки на своє
ім'я, (а/с 79-80).

На порушення ст. ст. 212-215 ЦПК України ці заперечення відповідача суд
залишив без будь-якої перевірки, оцінки їм в рішенні не надав.

Між тим, як видно з договору дарування від 16.11.2004р., Державного акту на
право власності на земельну ділянку від 22.02.2006р., інших доказів, ОСОБА_1 одержав другий
примірник цього договору, Державний акт на землю і зареєстрував останній
документ в установленому законом порядку, прийняв предмет дарунку, а тому в
нього у відповідності до положень ст. 182 ЦК
України та ст. 125 ЗК України виникло право власності на спірну земельну
ділянку.

Згідно із вимогами ст. 722 ЦК
України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його
прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на
річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета
договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка.

З пояснень представника позивачки, представника відповідача та свідка зі
сторони позивачки - ОСОБА_3 убачається, що ОСОБА_1 разом зі своєю сім'єю,
братом та друзями з Києва користувався будинком на спірній земельній ділянці,
проводив заміну вікон та дверей в ньому.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду апеляційної інстанції, що вони у
квітні 2005р. на замовлення ОСОБА_1 проводили будівельні роботи на дачі, що
розташована на спірній земельній ділянці і за роботу з ними розрахувався саме
замовник.

За словами позивачки ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 не вважав її власником спірної земельної ділянки, вона
23.01.2005р. запросила його до дому, де він у присутності свідків написав
розписку, що цей правочин є фіктивним.

Свідок ОСОБА_3 пояснила
в суді першої інстанції, що в той день, коли ОСОБА_1 писав розписку, свідки у розписці не підписувались, а
підписалися тільки після того як ОСОБА_1
пішов з квартири.

За словами
свідка ОСОБА_6 припис щодо свідків у розписці був зроблений десь через 2-3
місяці, а коли ОСОБА_1 виготовлював
цю розписку, вона знаходилася в іншому приміщенні будинку.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи текст
розписки від 23.11.2004р. виконаний самим ОСОБА_1 та в указаному тексті
відсутні ознаки їх виконання у незвичайних для нього умовах або у незвичному
психо-фізіологічному стані (зокрема у стані алкогольного сп'яніння).

Дільничний інспектор міліції - свідок ОСОБА_7 пояснив, що
влітку 2005р., коли він проводив перевірку матеріалів щодо ОСОБА_2, бачив
розписку ОСОБА_1 і на той
момент у розписці не значились свідки

Представник ОСОБА_1 при
розгляді справи стверджував, що ОСОБА_1
під тиском якійсь кримінальних осіб та в стані алкогольного сп'яніння
написав цю розписку

Відповідно до медичної документації у ОСОБА_1
виявлені депресівні симптоми, він з 2003р. страждає стурбовано-помисливим
неврозом, (а/с44-45).

За наявності зазначених обставин, колегія суддів критично відноситься до
висловлювань ОСОБА_1, які він
зазначив в розписці від 23.01.2005р., оскільки вони не узгоджуються з його
фактичними діями.

Представник ОСОБА_1 також
стверджував, що ОСОБА_1,
будучи юридично не обізнаною людиною та повністю довірявши ОСОБА_2, оформив
на її і'мя довіреність про оформлення та розпорядження спірною земельною
ділянкою. В подальшому він дізналися, щов ЗМІ з'явилася об'ява про продаж цієї
земельної ділянки. І як можна дійти висновку, після цього ОСОБА_1 у січні 2006р.
написав заяву про скасування довіреності від 17.11.2004р

Як видно з пояснень позивачки, представника відповідача та свідка ОСОБА_3,
ОСОБА_2 утримувала у себе паспорт ОСОБА_1,
який, за її словами, був в неї викрадений. Такі дії позивачки, на думку
колегії суддів, пов'язані з тим, що вона у такій спосіб перешкоджала
відповідачу здійснити дії по виконанню договору дарування.

Згідно наданої довідки з садівничого кооперативу «Рассвет», ОСОБА_1 сплатив
ч.1енський внесок за 2005-2006р.р.

Отже матеріалами справи достовірно встановлено, що після укладання договору
дарування ОСОБА_1 вчинив
певні дії по досягненню правового результату, незважаючи на те, що позивачка
перешкоджала йому в цьому, прийняв предмет дарунку та оформив своє право
власності на спірну земельну ділянку, то у місцевого суду не було достатньо
підстав вважати, що цей правочин є фіктивним.

Матеріалами справи також встановлено і це сторонами не спростовується, що
ОСОБА_2 продала більшу частку земельної ділянки, за що одержала певну суму
грошей. Тому її ствердження, що вона уклала спірний договір дарування під
впливом тяжкої обставини є безпідставними та нею не доведені.

З таких обставин, підстав, передбачених ст. ст. 233, 234 ЦК
України, за якими позивачка порушувала питання про визнання недійсним цього
правочину, немає, у зв'язку з чим у позові слід відмовити.

Згідно із ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті
заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної
сили. Оскільки рішення апеляційного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення, то вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову у справі
необхідно скасувати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309
п.п.1, 4, 313-314, 316-317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Заочне
рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31
січня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Скасувати
накладений ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської
області від 07.03.2006р. арешт на земельну ділянку №344»а», площею 0,022 га ,
що розташована на території
Затоківської селищної ради міста Білгород - Дністровський

Одеської
області., у садівничому кооперативі «Рассвет»,
що належить ОСОБА_1.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили до суду касаційної інстанції.