Справа №2-22/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5
вересня 2007 року           Дзержинський
районний суд м.  Харкова в складі:

головуючого
судді                                  Аркатової
К.В.,

при
секретарях                                       Рєзнік
Т.О.,  Троценко О.В.,

за
участю позивачки                              ОСОБА_1,

її
представників                                     ОСОБА_2,  ОСОБА_3,

ОСОБА_4
,  ОСОБА_5. ,

відповідачів                                            ОСОБА_6,  ОСОБА_7,

адвокатів                                                 ОСОБА_8,  ОСОБА_9,

ОСОБА_10,  ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12.

третіх
осіб                                                ОСОБА_13,  ОСОБА_14.,

ОСОБА_15.,  ОСОБА_16,
ОСОБА_17.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_7,  ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним у порядку
ст.  55 ЦК України,

встановив:

У квітні
2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 і ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу її квартири АДРЕСА_1 м.  Харкова недійсним,  при цьому вказуючи про своє проживання з
чоловіком і сином,  останній є хронічним
алкоголіком.  Також зазначила про
перенесення нею декількох операцій на мозок,
у зв'язку з чим перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері з
приводу слабоумства і сумеречних станів,
є інвалідом першої групи з часу Великої Вітчизняної війни. У зв'язку з
захворюванням часто не усвідомлює що відбувається,  не розуміє значення своїх дій,  нічого не пам'ятає в такому стані.

У
березні 2003 року за пропозицією місіонера церкви ОСОБА_6,  що був у курсі її сімейних конфліктів,  поїхали до нотаріуса,  де підписала документ,  зміст якого не усвідомлювала,  після чого невідомі їй люди швидко зібрали її
речі і перевезли на квартиру,  де забрали
паспорта та тримали під спостереженням,
при цьому забороняли користуватися телефоном.  У квартирі шумно працювала газова
колонка,  що також відображалося на стані
здоров'я позивачки. Після прийому їжі тривалий час не усвідомлювала дійсність.

В один з
вечорів до неї приїхав ОСОБА_6 з незнайомим чоловіком,  що запропонував поїхати до нотаріуса і
підписати якісь папери,  після чого
обіцяв відвезти додому. Під час підписання документів у нотаріуса їй
пояснили,  що це потрібно з метою
роз'їзду із сином,  однак вона не
розуміла і не усвідомлювала,

що в такий спосіб її схиляють продати квартиру. Після зазначених дій,  її з чоловіком перевезли в квартиру АДРЕСА_2
в м.  Харкові,  де раніше знаходився офіс,  через систематичні телефонні дзвінки,  не могла там знаходитися.

У
судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги при цьому вказуючи на
те,  що не вміє читати і писати.

Представник
позивача також просив позов задовольнити,
вказуючи про тривале перебування ОСОБА_1 на обліку в
психо-неврологічному диспансері,  та
наполягав на скасуванні саме генеральної довіреності,  виданої на ім'я ОСОБА_6,  на підставі якої було оформлено договір
купівлі-продажу оспорюваної квартири,
клопотав перед судом про призначення психолого-психіатричної експертизи
стосовно позивачки в умовах ХМПНД-3,
оскільки вона тривалий час знаходиться там на обліку.

ОСОБА_7
та ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали,
мотивувавши перебуванням позивачки при повному розумі під час укладання
угоди,  у тому числі й під час
перевезення її речей до місця нового проживання в квартиру АДРЕСА_2 в м.  Харкові.

Ухвалою
суду до участі у справі в якості третіх осіб притягнуті нотаріуси
ОСОБА_13.,  ОСОБА_14.,  ОСОБА_15,
ОСОБА_16.,  які приймали участь в
оформленні договорів і довіреностей від імені позивачки,  у тому числі договору купівлі-продажу
оспорюваного житла і довіреностей на ведення справи в суді.

ОСОБА_13.
пояснила про кількаразові звернення ОСОБА_1 з грудня 1996 року,  у тому числі за консультацією про складання
довіреності від імені чоловіка,  який на
той період часу хворів. 11.04.03 року ОСОБА_13. на прохання позивачки видала їй
довіреність на представництво її інтересів в суді адвокату ОСОБА_3..
Ознайомившись з текстом документа,
ОСОБА_1 поставила свій підпис.
Перед здійсненням нотаріальних дій ОСОБА_1 уточнила вартість
нотаріальний дій і сама сплатила 30 грв.,
при цьому вказала про завищену вартість таких послуг в інших конторах.

У лютому
2002 ОСОБА_1 самостійно звернулася з питання видачі довіреності на продаж своєї
квартири від імені чоловіка,  при цьому
пояснювала,  що він паралізований і
прийти не може. Цікавилася,  які
документи необхідні для видачі такої довіреності і про вартість такої послуги.
Через велику завантаженість по роботі,
на виклик нотаріус не виходила.

ОСОБА_14.
підтвердила факт посвідчення договору купівлі-продажу двокімнатної
квартири,  де ОСОБА_1 була покупцем і
особисто була присутня при оформленні угоди. Також зазначила про володіння
позивачкою українською мовою,  оскільки
договір було оформлено державною мовою і прочитано ОСОБА_1,  при цьому остання ставила питання,  на які отримувала відповіді й адекватно
реагувала. На питання нотаріуса позивачка підтвердила передання нею грошей у
повному обсязі,  після чого вона тричі
поставила свій підпис у відповідних документах.

ОСОБА_15
пояснила про те,  що є завідуючою 6
нотаріальної контори м.  Харкова. У 1989
році ОСОБА_1 у нотаріальній конторі оформляла спадщину після смерті своєї
матері.

7.02.03 року до неї за консультацією звернувся ОСОБА_6. Позивачка у справі
мала намір видати довіреність ОСОБА_6 на розпорядження її майном.  Після розмови з ОСОБА_1,  перевіривши її дієздатність,  оскільки вона розуміла про що йде мова,  усвідомлювала свої слова та дії,  нотаріус набрала текст довіреності,  з яким ОСОБА_1 ознайомилася і поставила свій
підпис.

ОСОБА_16.,  яка є приватним нотаріусом підтвердила про
посвідчення 19 березня 2003 року договору купівлі-продажу квартири,  де продавцем виступала ОСОБА_1,  а покупцем ОСОБА_7.

До
оформлення угоди в контору приїхав представник агенції ОСОБА_6 з пакетом
необхідних документів та генеральною довіреністю від імені позивачки. Покупець
наполягав на особистій присутності продавця,
що було виконано. Прибувши до контори ОСОБА_1 чітко,  з вольовим акцентом думки,  обурювалася з мети її приїзду,  оскільки мається доручення від її імені на
ОСОБА_6. При пред"явленні паспорту ОСОБА_1 в стверджувальній формі заявила
про довіру ОСОБА_6 і про продаж своєї квартири. На питання нотаріуса ОСОБА_1
назвала адресу квартири,  що продає і
суму яку одержала на руки від продажу.

До
участі в справі притягнутий орган опіки і піклування Дзержинської районної ради
м.  Харкова,  представник якого пояснив про відсутність
звернень ОСОБА_1 а також інших осіб про встановлення у відношенні останньої
опіки.

Суд,  вислухавши сторін,  адвокатів,
свідків: ОСОБА_18,  ОСОБА_19,  ОСОБА_20,
ОСОБА_21,  ОСОБА_22 ,  ОСОБА_23,
ОСОБА_24 ,  ОСОБА_25,
ОСОБА_26.,  ОСОБА_27,  ОСОБА_28,
ОСОБА_29,  дослідивши матеріали
справи,  приходить до наступного:

У відповідності
до  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами й особами,  що беруть участь у
справі. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим
розглядом встановлено,  що позивачка має
вищу юридичну освіту,  є інвалідом першої
групи (а.с. 6),  тривалий трудовий стаж у
Харківському політехнічному інституті,  у
тому числі й на посаді завідуючого аспірантурою (а.с. 235). На момент видачі
довіреності по керуванню і розпорядженню майном ОСОБА_1 було 74 роки.

Про
складні стосунки ОСОБА_1 зі своїм сином свідчать акти судово-медичного
обстеження від 19 лютого 2003 року,  з
яких вбачається думка фахівця про те,  що
2 лютого і 19 лютого 2003 року за місцем проживання ОСОБА_1 побив її син,  викручував руки,  в результаті чого в ОСОБА_1 мали місце: синці
на тілі,  руках,  що утворилися від дії тупих твердих
предметів,  рубець на слизистій верхньої
губи,  який утворився внаслідок загоєння
поверхневої забитої рани; продольна
тріщина епіфіза лучової кістки в типовому місці,  зрізшийся перелом основної фаланги четвертого
пальця лівої кістки,  що утворилися від
дії тупих твердих предметів. По ступені тяжкості це середньої тяжкості тілесні
ушкодження за критерієм тривалості розладу стану здоров'я (а.с. 47, 48).

Предметом розгляду
Дергачівським райсудом Харківської
області у 1996 році було звернення ОСОБА_30. про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
підписаного його дружиною ОСОБА_1 2.07.96 року за довіреністю від його
імені.

Актом
судово-психіатричної експертизи №400 від 30.07.99 ОСОБА_1 виявляє ознаки
душевної хвороби у формі посттравматичного органічного ушкодження центральної
нервової системи з частими епілептіформними нападами,  сумеречними станами свідомості і слабоумством,  по своєму психічному стану не може розуміти
значення своїх дій,  керувати ними.

На теперішній
час ОСОБА_1 недієздатною не визнана.

Відповідно
до матеріалів справи,  ОСОБА_1 6 лютого
1999 року одержала у відповідності зі
ст.  529 ЦК України і
вступила у право спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_31 ,  що вбачається зі свідоцтва про право на
спадщину за законом,  яке посвідчене ОСОБА_15,  державним нотаріусом 6 Харківської державної нотаріальної
контори (а.с. 50).

7 лютого
2003 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_6 керувати і розпоряджатися всім належним
їй майном,  про що свідчить відповідна
довіреність,  посвідчена державним
нотаріусом шостої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 (а.с. 5).
19.03.03 року ОСОБА_1 продала,  а ОСОБА_7
купив квартиру АДРЕСА_1,  що складається
з трьох житлових кімнат,  житловою площею
40, 6 кв.м. ,  загальною площею 71, 3
кв.м. . Договір підписаний сторонами в присутності приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16,  про що маються власноручні підписи ОСОБА_1 і
ОСОБА_7. У вказаному договорі також відзначено про встановлення особистості
сторін,  перевірку їхньої дієздатності
(а.с. 22).

26.03.03
року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14.
засвідчений договір купівлі-продажу квартириАДРЕСА_2 у м.  Харкові,
де ОСОБА_1 виступала особисто як покупець,  про що мається відповідний підпис останньої в
зазначеному договорі (а.с. 19).

Як
вбачається з нотаріальних довіреностей від 11.04.03 року та 7.09.05 року,  ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 і ОСОБА_2  вести її цивільні справи в судових органах.
Доручення підписане ОСОБА_1,  особистість
її встановлена,  дієздатність її
перевірена в присутності приватних нотаріусів Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 і ОСОБА_29(а.с. 56,  225).

Умовою
застосування правил  ст.  225 ЦК
України є перебування дієздатної фізичної особи в момент укладання угоди в
такому стані,  при якому вона не
усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. При цьому мається на
увазі тимчасовий стан,  при якому людина
внаслідок функціональних розладів психіки,
порушення фізіологічних процесів в організмі чи інших хворобливих явищ
тимчасово не може розуміти значення своїх дій чи керувати ними. Угода,  укладена в такому стані,  не відображає дійсної волі особи на
встановлення,  зміну,  припинення цивільних прав і обов'язків і тому
може бути визнана

недійсною. З метою визначення стану фізичної особи в момент укладення
угоди,  суд призначає судово-психіатричну
експертизу і ухвалює рішення про визнання угоди недійсною,  з огляду при цьому як висновок
судово-психіатричної експертизи,  так і
на інші докази,  що підтверджують
перебування фізичної особи в момент укладання угоди в стані,  при якому вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій і не могла керувати ними.

Суд
визнає такими,  що не відповідають
дійсності,  доводи позивачки про те,  що вона не вміє читати і писати,  оскільки її твердження суперечать зібраними у
справі доказами,  зокрема: про
грамотність ОСОБА_1 свідчать кількаразові її звертання в компетентні органи із
різними заявами і скаргами а також власноручний її підпис з нагоди зробленої
виплати до дня 9 Травня 2004 року(а.с. 118,
162,  167,  170,
174,  184...).

Свідок
ОСОБА_18 пояснив,  про те,  що з 1998р. по 2001 р. працював у
Дзержинському РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області на посаді дільничного
інспектора. Йому відома ОСОБА_1 і її син,
оскільки вони проживали по АДРЕСА_1 у м.
Харкові. Син позивачки зловживав спиртними напоями,  після чого вчиняв хуліганські дії,  неодноразово притягувався до адміністративної
відповідальності,  у зв'язку з чим був
поставлений на облік як алкоголік. Після звільнення ОСОБА_18 з Дзержинського РВ
ОСОБА_1 зверталася за допомогою безпосередньо до нього за місцем мешкання. Взимку
2003 року на прохання позивачки приїхав до місця її проживання,  де побачив раніше незнайомих осіб,  пізніше одного з них ОСОБА_1 представила як
ОСОБА_6. Наприкінці березня в телефонному режимі ОСОБА_1 повідомила про своє
перебування з чоловіком на квартирі,  що
знаходиться на АДРЕСА_3 в м.
Харкові,  а пізніше їх перевезли в
квартиру на АДРЕСА_4 м.  Харкова,  у зв'язку з чим він від імені ОСОБА_1 написав
заяву в районний відділ міліції. Перевіривши документи на придбану двокімнатну
квартиру,  упевнився,  що саме ОСОБА_1,  яка є такою,
що перебуває на обліку у психо-неврологічному диспансері,  придбала це житло,  після чого зрозумів що стосовно неї скоєні
шахрайські дії. Свідок також зазначив про те,
що власноручних заяв позивачка не писала,  а тільки ставила свій підпис.  ОСОБА_1 цікавилася про процедуру ведення
справи в суді,  після чого вищевказаний
свідок порадив їй адвоката ОСОБА_3.

У березні-квітні
2003 року разом із ОСОБА_1 відвідував нотаріуса з метою оформлення довіреності
від імені останньої на ОСОБА_3. Дієздатність позивачки у справі нотаріус не
перевіряв. Державне мито при оформленні довіреності сплачував також ОСОБА_18.

Свідок
ОСОБА_19. повідомила про знайомство з ОСОБА_1 з грудня 2002 року та наявність в
неї інтелектуальних здібностей. Допитана в якості свідка ОСОБА_20,  пояснила про тривале перебування на посаді
паспортиста ЖЕД-32 Дзержинського району м.
Харкова,  де на обслуговуваній нею
території проживала ОСОБА_1 з чоловіком і сином.  Останній був прописаний тимчасово,  оскільки батьки не давали згоди на постійну
реєстрацію. ОСОБА_1 самостійно написала заяву

про виписку. У березні 2003 року від імені ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_6 на
підставі генеральної довіреності,
виданої останньою на його ім'я,
із проханням про виписку ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 у м.  Харкові,
на що вона відмовила та вимагала особистої присутності ОСОБА_1. Прибувши
до ЖЕД,  ОСОБА_1 власноручно написала заяву,  при цьому пояснюючи про регулярне побиття
сином; про продаж своєї квартири на АДРЕСА_1 і придбання житла в районі
Алексіївки.

Свідок
ОСОБА_21,  працююча експертом агенції
нерухомості «Аверс» підтвердила факт укладення договору купівлі-продажу
оспорюваної квартири між ОСОБА_1 і ОСОБА_7,
пояснивши,  що нотаріус ОСОБА_16.
в окремій кімнаті розмовляла з ОСОБА_1 близько 25 хвилин,  після чого в кімнаті для розрахунків ОСОБА_1
в присутності її і представника ОСОБА_6,
ОСОБА_32. від ОСОБА_7 отримала 15800-15900 доларів США,
які перерахувала і погодилася на угоду,  після чого був підписаний зазначений договір.

Свідок ОСОБА_33
,  яка є колишньої сусідкою позивачки
зазначила про знайомство з ОСОБА_1 з 1998 року і про наявні в неї
захворювання,  а також про складні
стосунки з сином,  що регулярно бив
матір. 4 березня 2003 року ОСОБА_1 звернулася з проханням допомогти їй спакувати
речі з метою переїзду на квартиру,
придбану ОСОБА_1 у районі проспекту Перемоги,  при цьому назвала час приїзду автобуса і
просила не спізнюватися.

Свідки
ОСОБА_24.  і ОСОБА_23. підтвердили факт
переїзду ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 у м.
Харкові,  де брали безпосередню
участь у спакуванні її речей. На подяку ОСОБА_1 разом з її сином подарували
ОСОБА_24.  лижі,  а ОСОБА_23. каністру для бензину.

Свідок
ОСОБА_25,  яка працює судово-медичним
експертом у ХОБСМЕ пояснила про огляд ОСОБА_1 на початку березня 2003 року.
Також відзначила про адекватну поведінку ОСОБА_1 при проведенні експертизи.

Свідок
ОСОБА_26.,  яка працює прибиральницею в
міському БТІ пояснила про знайомство з ОСОБА_1 близько 10 років і підтримуванні
з нею сусідських,  приятельських стосунків,  охарактеризувала її як розумну,  працьовиту,
вольову людину. Також відзначила про самостійне консервування овочів і
фруктів ОСОБА_1. Під час хвороби її чоловіка самостійно ходила в аптеку для
придбання необхідних ліків,  чітко
виконувала рекомендації і призначення лікарів. Самостійно одержувала пенсію і
розпоряджалася грошима. Після чергового побиття сином,  ОСОБА_1 взимку 2003 року звернулася з
проханням знайти людину,  яка допомогла б
розміняти житло. Познайомившись з ОСОБА_6,
ОСОБА_1 висловила побажання про придбання нової квартири біля ринку та
магазина,  також відзначила про не
бажання мати газову колонку.

ОСОБА_1 запропонувала
видати ОСОБА_6 довіреність для здійснення

зазначених дій.

ОСОБА_1
висловлювала свої побоювання розправи з боку сина,  після

чого  ОСОБА_6.
запропонував   до   оформлення
документів   тимчасово

зупинитися в
іншій квартирі,  на що позивачка у справі
погодилася.

У березні місяці
був здійснений переїзд ОСОБА_1,  у
присутності сторонніх

осіб ОСОБА_1
віддавала розпорядження.

З показань
свідка ОСОБА_27 вбачається,  що позивачка
по

дійсній справі є
його матір'ю. У п'ятидесяті роки їй проведена операція по

видаленню
пухлини головного мозку.

З літа 2002 року
ОСОБА_1 регулярно відвідує секту «Адвентистів сьомого

дня». Має вищу
юридичну освіту,  тривалий період часу
очолювала аспірантуру

Харківського   політехнічного   інституту,
вміє   читати,    самостійно
отримує

пенсію,  по призначенню лікаря купує лікарські
препарати.

Заповненням
квитанцій для оплати комунальних послуг,
а також оплатою

займалася
безпосередньо ОСОБА_1. Продажем земельної ділянки,  двох

автомобілів,  що знаходилися у власності батьків займалася
ОСОБА_1,  у чому

їй допомагав
працівник міліції - ОСОБА_18.

З 2003 року
ОСОБА_1 проживає в квартиріАДРЕСА_2 у м.
Харкові. Також свідком відзначено про участь у перевезенні речей

матері на нову
квартиру.

Свідок ОСОБА_28.,  яка працює начальником 18 відділення зв'язку підтвердила
факт отримання ОСОБА_1 протягом шести років пенсії і самостійного підпису про
це у відомостях.

Свідок
ОСОБА_29 - приватний нотаріус підтвердила факт звернення в період з 2004 по
2005 ОСОБА_1,  у тому числі для
оформлення довіреності на представництво в суді,  при цьому пояснюючи про те,  що її кривдять. Після виготовлення тексту
довіреності уважно прочитала її зміст і поставила підпис.  У 2006 році позивачка самостійно звернулася з
проханням про посвідчення заповіту на стороннього чоловіка,  що не є родичем,  який зі слів ОСОБА_1 доглядає і захищає
її,  при цьому самостійно сплатила
державне мито. У цьому ж році ОСОБА_1 звернулася з приводу скасування
заповіту,  у цей же вечір працівниками
міліції була зроблена виїмка зазначених документів.

Відповідно
до 225 ЦК України,  правочин,
який дієздатна особа вчинила в момент,
коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати
ними,  може бути визнаний судом недійсним
за позовом цієї особи. Для визначення стану фізичної особи в момент укладення
угоди,  суд призначає судово-психіатричну
експертизу і виносить рішення про визнання угоди недійсною,  з огляду на при цьому як на висновок
судово-психіатричної експертизи,  так і
інші докази,  що підтверджують
перебування фізичної особи в момент укладення угоди в стані,  при якому вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій і не могла керувати ними.

Ухвалою суду від 19 травня 2004 року задоволене клопотання представника
позивачки про призначення і проведення судово-психіатричної експертизи на
предмет психічного стану ОСОБА_1 на день укладення договору купівлі-продажу
оспорюваної квартири.

Оскільки
в газеті «Час» від 9.12.03 року висловлена думка від імені головного лікаря 15
ПКБ ОСОБА_34. про надання неформальної практичної допомоги ОСОБА_1,  з метою запобігання сумнівів у достовірності
висновку фахівців 15 ПКБ,  суд доручив
проведення зазначеної експертизи лікувально-виробничому об'єднанню «Міжобласний
центр судово-психіатричних експертиз» міста Дніпропетровська,  поклавши обов'язок на представника позивача
ОСОБА_3 доставити ОСОБА_1 у медичну установу,
роз'яснивши йому при цьому диспозицію
ст.  ст.  15-1,
ЗО ЦПК України.

Посилаючись
на наказ МЗО України від 5.07.96 року №194 «Про удосконалення організації
судово-психіатричної експертизи в Україні» ЛПО було відмовлено у проведенні
експертизи (а.с. 145).

Ухвалою
суду від 9 листопада 2004 року у справі призначена стаціонарна
судово-психіатрична експертиза,
проведення якої доручене 15 ПКБ. Актом №135 стаціонарної
судово-психіатричної експертизи під головуванням лікаря судово-психіатричного
експерта Петрюк Т.П. і членів комісії: Кутько І.І.,  Сосина І.К.,
Коваленко В.В.,  Шевелева
В.Н.,  Костеревої Т.А.,  Яковцової Т.Є. і Авраменко К.В. підтверджується
висновок про те,  що ОСОБА_1 в даний час
виявляє ознаки органічної деменції і по своєму психічному стану не може
розуміти значення своїх дій і керувати ними. ОСОБА_1 по своєму психічному стану
7.02.03р.,  19.03.03р.,  26.03.03р.,
11.04.03р. не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. На
питання про наявність агравації в позивачки експерти відповідь не дали (а.с.
203-209).

Висновок
експертизи суд визнає недостовірним,
оскільки показання свідків а також сама поведінка позивачки під час
судових засідань свідчать всупереч йому.

Крім
того,  в ході судового розгляду допитана
в якості експерта ОСОБА_35. пояснила про свою участь у проведенні стаціонарної
судово-психіатричної експертизи з 28.03.05р. по 27.04.05р. стосовно
ОСОБА_1,  де виступала лікарем
доповідачем.  Організаційні функції
проведення експертизи,  як зазначила
експерт,  входять у компетенцію голови
комісії - Петрюк П.П.. У проведенні даної експертизи брали участь троє членів
комісії,  що не є лікарями
судово-медичної експертизи.

За час
перебування ОСОБА_1 в умовах стаціонару оглядали її тільки штатні лікарі
стаціонару - Шевелев
В.Н.,  Костерева Т.А. і
Авраменко Е.В..

Крім
того,  суд при призначенні
судово-психіатричної експертизи,
посилаючись на газету «Час» від 9.12.03 з метою запобігання сумнівів у
достовірності висновку фахівців 15 ПКБ,
своєю ухвалою від 2.11.05р. і 7.02.06р. повторно призначив і доручив
проведення вищезгаданої експертизи Київському міському центру
судово-психіатричної експертизи,
роз'яснивши при цьому представникам позивачки диспозиції  ст.
ст.  57,  58,
60,  146 ЦПК України (а.с.
250,  271).

Зазначена експертиза не проведена через не бажання ОСОБА_1 проходити
експертизу за межами м.  Харкова,  про що свідчить заява її адвоката
ОСОБА_12.,  де також відображена думка
позивачки.

Оскільки
позивачкою у справі не представлені безперечні докази про її перебування у
момент укладення договору купівлі-продажу оспорюваної квартири від 19.03.03р. у
такому стані,  коли вона не могла
розуміти значення своїх дій і керувати ними,
суд відмовляє в задоволенні її позовних вимог.

З огляду на
викладене,  керуючись  ст.
ст. 10,  60,  154,
208,  209,  212-215,
218 ЦПК України,   ст.   ст. 55, 225 ЦК України,  суд,

ВИРІШИВ:

У позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_7,  ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовити.

Зняти
арешт з квартири АДРЕСА_1 в м.
Харкові,  зареєстрованої на праві
власності за ОСОБА_7 та з квартириАДРЕСА_1 в м.
Харкові,  зареєстрованої на праві
власності за ОСОБА_1.

Заява
про апеляційне оскарження може бути подана протягом 10 днів,  а апеляційна скарга протягом 20 днів,  після подачі заяви про апеляційне оскарження,  починаючи з 10.09.2007 року.