Справа №22ц-5872/07 р.                                             Головуючий
у 1 інстанції - Бухтіярова І. О.
Доповідач -     Зінов'єва А.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007 р.
Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                               Бугрим Л.М.

суддів:
Рецебуринського Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при
секретарі:
Іванові В.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1на рішення
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 4 червня 2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1про стягнення авансу та відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007 р.
ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між
ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу набору меблів, яку останній
прийняв на себе зобов'язання виготовити та встановити. Згідно замовлення,
вартість набору складає 6911 грн., а передоплата, яку він вніс при оформленні
замовлення, - 4500 грн. У встановлений термін набір меблів виготовлено не було,
а коли його частками стали привозити і встановлювати, то з'ясувалося, що він
має безліч дефектів. Вказані обставини стали підставою для відмови від
замовлення, відповідач забрав меблі, але внесений аванс до тепер не повернув.
Просив стягнути з відповідача на його користь внесений аванс у розмірі 4500
грн. Крім того, вважав, що діями відповідача йому було заподіяно моральну
шкоду, на відшкодування якої просив стягнути на його користь грошову
компенсацію у розмірі 5000 грн.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 4 червня 2007 року позовні
вимогиОСОБА_2. були задоволені частково: на його користь з ОСОБА_1. було
стягнуто внесений аванс у розмірі 4500 грн., грошову компенсацію у рахунок
відшкодування моральної шкоди - 2000 грн. та судові витрати - 89 грн. 50 коп.

Не погодившись з
рішенням суду, відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду
скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним
обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просив ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування
доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що позивачем не надано
доказів внесення передоплати у розмірі 4500 грн. і неякісності замовлення.

До судового
засідання відповідач не прибув, про день, час та місце слухання справи
повідомлений належним чином.

Позивач проти
апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду залишити
без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди скасуванню з ухваленням
нового за таких підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, в частині стягнення авансу на користь позивача, суд правильно визначив
правовідносини, які склалися між сторонами і обґрунтовано дійшов висновку про
внесення позивачем передоплати на виконання замовлення у розмірі 4500 грн. і
обґрунтовано стягнув її на користьОСОБА_2.

При розгляді
справи судом першої інстанції було встановлено, що між сторонами фактично у
письмовій формі було укладено договір побутового підряду. Згідно умов договору,
відповідач прийняв на себе зобов'язання по виготовленню набору меблів, вартість
якого складає 6911 грн., при цьому передоплата складає - 4500 грн., а решта -
2411 грн. Фактично набір меблів був виготовлений і доставлений за адресою
позивача, де відповідач намагався його зібрати та встановити, але позивач від
набору відмовився і ОСОБА_1 його забрав.

Таким чином,
договір побутового підряду між сторонами було розірвано в добровільному порядку
і позивач не ставить питання про його розірвання та відшкодування збитків, як
це передбачено вимогами Закону України „Про захист прав споживачів".

Виходячи з
наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача
внесену за договором передоплату у розмірі 4500 грн.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги доводи ОСОБА_1. про те, що ніяких грошей від позивача
він не отримував і докази у останнього, які б підтверджували внесення коштів
відсутні, оскільки вони не спроможні

Відповідно до п.
7 ст. 1 Закону України „Про захист прав споживачів" (в редакції від
01.12.2005 p.),
договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем
(виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується
продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією,
товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі -
розрахунковий документ).

Оскільки між
сторонами було укладено письмовий договір, то він і являється розрахунковим
документом і не потребує додаткового оформлення якимось іншим документом. Як це
передбачено для усного договору.

Відповідно до
вимог ст. 870 ЦК України,
за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а
за бажанням замовника - з його матеріалу і, якщо робота виконується з матеріалу
підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному
обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні
замовником виконаної підрядником роботи.

Вищевказані
доводи відповідача спростовуються також його діями, оскільки він фактично
виконав замовленняОСОБА_2. зі свого матеріалу.

Таким чином, в
цій частині рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для
його скасування не має.

Щодо
відшкодування моральної шкоди, то суд при задоволенні цієї частини позовних
вимог неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог
п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування в цій частині рішення з
ухваленням нового.

Стягуючи на
користь позивача грошову компенсацію у рахунок відшкодування шкоди, суд
послався на ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів", між тим
вказана норма закону може бути застосованою лише у разі порушення прав
споживача при виконанні умов договору, передбачених ст. 10 Закону України „Про
захист прав споживачів".

Доказів
порушення умов договору побутового підряду позивачем не надано і в даному
випадку йдеться лише про повернення авансу (заборгованості, як вважає сам
позивач), що не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи
викладене та фактичні вимогиОСОБА_2., викладені в позовній заяві, підстав для
відшкодування моральної шкоди у суду першої інстанції не було.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 314
ч.2, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1задовольнити частково. Рішення Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 4 червня 2007 року в частині відшкодування моральної шкоди
скасувати.

ОСОБА_2у задоволенні позову,
пред'явленого доОСОБА_1про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня надрання
чинності.