Справа
№2-4136/2006р.
№2-525/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИМ

22 червня 2007 року Святошинський районний суд м.
Києва в

складі:               головуючого
судді - Борисюк Л.П.

при секретарі
- Котенко B.C. з участю представників сторін -
Акопової Т.Ю.,

Гречушкіної С Є. розглянувши у
відкритому судовому засідання в м; Києві справу за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2 про
визнання майна особистою власністю/ що було набуте під час шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в грудні 2006 року звернувся до суду з вищеназваним позовом до відповідачки, в якому просив визнати майно
придбане в шлюбі його особистою власністю, а саме: Ч
частину квартири АДРЕСА_1, на загальну суму 75750грн.; АДРЕСА_2, з надвірними будівлями, загальною вартістю 57600грн., будівельні матеріали, які були придбані в процесі відновлення
і ремонту даного будинку, на загальну суму 247708грн.99коп.
та на легковий автомобіль «Мерседес», 1993 року випуску, вартістю 50500грн. посилаючись на те, що він має постійне місце роботи та дохід. З 1999року працює
комерційним директором в Українсько-польському
підприємстві «Корті ЛТД», його заробіток становить 4415 грв., крім того має додаткові джерела заробітку у вигляді сплачуваних відсотків за користування
грішми від боржників, а його дружина
- відповідачка по справі, ніколи не працювала і не працює, не мала і не має власного матеріального
доходу.

В судовому засіданні позивач та його представник частково змінили позовні
вимоги, зменшили їх, просили визнати за позивачем право власності на будинок АДРЕСА_2, з надвірними будівлями та на земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га,
розташовану поАДРЕСА_2.

Відповідачка та її представник заперечували проти позову в повному обсязі посилаючись на те, що відповідачка
являється власником спірного будинку і земельної
ділянки, які були придбані під час шлюбу і згідно
закону належать їй та чоловіку, що будинок після його придбання був
переобладнаний і в даний час не прийнятий в експлуатацію,
що вона в період придбання майна не працювала, так як від шлюбу народилась дитина, за якою вона
доглядала і виконувала всі обов»язки
дружини та допомагала чоловікові в бізнесі, також посилались на те, що позивач не довів суду, що будинок та
земельна ділянка, які вони придбали в шлюбі, куплені за його особисті кошти,
тому просили відмовити в позові.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи
вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з червня 2002 року. Від шлюбу мають малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

07 жовтня 2003 року сторони придбали будинок, разом з надвірними будівлями
та земельну ділянку 0,1000 га по вулиці АДРЕСА_2, які належать на праві власності відповідачці, згідно договорів купілі-продажу та Державного акту на право
власності на земельну ділянку (а.с.14,82-83).

2

Згідно
будинкової книги в спірному будинку зареєстровані сторони рЈ та їх
малолітній син ( а.с. 96-98).

З весни 2005 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, а 17 січня 2007 року рішенням Святошинського районного суду м.
Києва шлюб між ними розірваний.

Доводи позивача, що спірний будинок/ разом з надвірними будівлями та земельна ділянка придбані за його особисті кошти, які
набуті ним до реєстрації шлюбу, однак були
оформлені на дружину, не знайшли свого підтвердження в ході судового
розгляду.

Так, посилання позивача, як на доказ набуття та володіння ним грошових коштів до реєстрації шлюбу з відповідачкою, на
письмові розписки від 09*12.2001 року
ОСОБА_4, який у 1999 році позичив у нього 100000
доларів США і повернув через два роки та
ОСОБА_5, який в травні 2001 року позичив у
нього 60000 доларів США і повернув в травні 2002 року( а.с. 15,16) суд не приймає за доказ, оскільки ці доводи, крім пояснень самого позивача нічим не доведені
-,

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що зі слів позивача йому відомо, що той купив будинок за свої кошти,
що він позичав у останнього кошти, через
рік віддав їх, однак розписку не забирав, про те, що саме за ці кошти позивач
купив будинок це його припущення, а також пояснив, що
вони з позивачем давно перебувають у дружніх стосунках ( а.с 132-134).

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що він також позичав гроші у позивача, але письмових доказів про це у нього немає і,
що йому невідомо за які кошти куплений
спірний будинок. ( а.с.134=136).

Обидва свідка давно перебувають з позивачем в дружніх стосунках, тому їх покази в частині того, що вони дійсно позичали
кошти у останнього, суд оцінює критично, як
зацікавлених осіб з боку позивача

Посилання позивача та його представника на той факт, що позивач постійно
працював комерційним директором в Українсько-польському підприємстві « Корті ЛТД» і мав дохід спростовується довідкою з Головного міжрегіонального Управління статистики у м»
Києві № 21-10/600 від 06.02.2007 року, згідно
якої станом на 15 січня 2007 року інформація про зазначений суб»єкт не
надходила ( а.с.84) та довідкою Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м. Києва №564 від 20.02,2007 року ( а.с.102 ) з якої вбачається, що позивач зареєстрований в Центральній базі даних ДРФО України,
однак інформації про його доходи за період з
01.01.2000року по 30.09.2006 року в ЦБД ДРФОУ немає.

Яких-небудь інших доказів в підтвердження позовних вимог позивач суду не
надав.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності незалежно від того, що
один з них не мав з поважної причини ( навчання,
ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, тощо) самостійного
заробітку ( доходу).

Як встановлено судом, що в період придбання сторонами будинку та земельної
ділянки відповідачка не працювала, бо доглядала за малолітнім сином сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Відповідно до
ст.57 Сімейного кодексу України майно, що є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка є те, яке набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали, їй,
йому особисто, однак таких доказів позивач суду не надав.

Таким чином аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги не
обґрунтовані і не підлягають задоволенню.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст.57,60 Сімейного Кодексу, ст.ст.57-60,130,209, 212-215,223 ЦПК України,
суд, -

3

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 доОСОБА_2 про визнання майна особистою
власністю/ що було набуте під час шлюбу, відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.