РІШЕННЯ                                               справа
№ 2-73/07

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 червня 2007 року.                                                                Вільногірський
міський суд

Дніпропетровської
області в складі: головуючого судді      Шаповала
ГЛ.

при
секретарі                                                                           Кудіній
Н.І.

з
участю: позивача                                                                  ОСОБА_1

представника
відповідача                                                       Савельева С. Ф.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську,  Дніпропетровської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
філії „Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ЗАТ „Кримський
Титан" про стягнення матеріальної та моральної шкоди,  заподіяних внаслідок порушення трудового
законодавства,

УСТАНОВИВ:

14.04.06 року позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача,  в якому зазначив наступне.

На
підприємстві відповідача позивач працював з 08.07.1966 року по 13.01.2006
року за виключенням часу: служби в армії,
навчання в ВУЗІ,  профспілкової
роботи на виборній посаді,  роботи на
виборній посаді в виконкомі Вільногірської міської ради. Стаж роботи на
підприємстві з врахуванням роботи на виборних посадах та служби в армії складає
у позивача більше 30 років.

Останнє
місце роботи - цех № 3 комбінату,  де позивач працював на посаді пічового з
переробки титаномістких та рідкоземельних матеріалів.

10.01.06 року позивач подав
заяву про звільнення з роботи за власним бажанням в зв'язку з виходом на
пенсію.

Згідно
наказу по підприємству №
ІЗ від 12.01.06 року
позивач був звільнений з 13.01.06
року за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію,  за
ст.  38 КЗпП України.

Трудову
книжку отримав на підприємстві тільки 17.01.06
року,  а не в день звільнення,  що передбачено  ст.  47
КЗпП України.

Під час
своєї трудової діяльності заробітну плату та інші платежі позивач отримував
через банк (Вільногірське відділення банку «АВАЛЬ») по пластиковій картці VISA . Після
виходу на пенсію,  тобто з 13.01.06 року надходжень
на накопичувальний рахунок в зазначеному банку з боку відповідача не
здійснювалося.

Повний
розрахунок з позивачем був здійснений тільки 12.02.06 року,  тобто через
місяць з часу звільнення,  що являється
порушенням вимог  ст.  ст. 47 та 1 16 КЗпП України.

Отримавши
через зазначений банк розрахункові гроші,
позивачу стало відомо,  що йому не
була сплачена грошова сума в виді одноразової допомоги як працівнику комбінату
при виході на пенсію в залежності від стажу роботи на комбінаті,  що передбачено п. 3.21 Колективного
договору на 2006 рік.

Коли
позивач став з'ясовувати причину такої невиплати допомоги,  то дізнався,
що через тиждень з дня звільнення на пенсію,  тобто 20.01.06
року на підприємстві був виданий наказ про його покарання та позбавлення
премії та вихідної допомоги. Копія цього наказу позивачу вручена не була,  але позивачу стало відомо,  що зазначений наказ був повязаний з тим,  що 01.01.06
року позивач був затриманий на прохідній комбінату в нетверезому стані і
відсторонений від роботи( тобто позивачу був зарахований прогул).

Дійсно,  01.01.06
р. позивач був затриманий охороною комбінату на центральній прохідній за
підозрою на його нетверезий стан і був направлений в медпункт
підприємства,  де і був обстежений. Факт
його перебування в нетверезому стані позивач не визнав,  та пояснив це наслідками після новорічної
ночі. На обстеження в медичний заклад,
який має відповідну ліцензію,
позивач не направлявся,  ніяких
пояснень позивач не писав і ніяких актів не підписував,  факт його з'явлення на роботі в нетверезому
стані позивач не визнав,  наказу на
підприємстві про дисциплінарне покарання позивача після його затримання за
підозрою в нетверезому стані до 13.01.06
року (тобто до дня звільнення на пенсію) не було.

На
підставі викладеного позивач зазначає,
що відповідачем були порушені його трудові права,  що виразилося в наступному:

І.При
звільненні з підприємства за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію
по  ст.
38 КЗпП
України позивачу не була виплачена одноразова допомога,  що передбачено п. 3.21 Колективного
договору на 2006 рік,  а саме,
згідно п.п.3.21.1 Колективного договору чоловікам при стажі роботи

від 20 до 25 років
виплачується одноразова допомога у розмірі трьохмісячної середньої заробітної
плати ( в
останньому році роботи).

За
підрахунком позивача середньомісячна заробітна плата у нього складала близько 1500 грн.,  що складає 4500 грн. одноразової допомоги,  передбаченої п.п.3.21.1 Колективного
договору.

Таким
чином,  майнова шкода,  причинена відповідачем в зв'язку з порушенням
трудових прав,  позивач оцінює на суму 4500 грн.

Порушення
відповідачем трудових прав позивача привели його до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків,  що виразилося в наступному:

1. Пропрацювавши на
підприємстві відповідача більше 30
років,  позивач змушений був написати
заяву про своє звільнення з підприємства на пенсію не стільки Із-за того,  що у нього виникло таке право в зв'язку з
особливо шкідливою професією (
за списком № І),  а із-за того,
що був публічно підданий приниженню по факту,  який начебто мав місце,  появи позивача на роботі в нетверезому стані.

2.Факт
так названого добровільного виходу на пенсію позивач переніс та переносить в цей
час досить хворобливо,
усвідомлюючи,  що міг би ще
працювати до досягнення 60-літньго віку.

Моральну шкоду
позивач оцінює на суму 10000
грн.

Про
порушення своїх трудових прав позивачу стало відомо тільки після 20.01.06 року,  коли йому стало відомо про наказ на
підприємстві про позбавлення його премії (одноразової допомоги).

Керуючись  ст.
ст.  2, 2-1,  10, 18, 38, 47,  116,
147-150,  231,  237-1 КЗпП України,   ст.
ст.  3, 4,  ЦПК України,
позивач прохає визнати факт порушення відповідачем трудових прав
позивача,  а саме права на своєчасний
розрахунок при звільненні на пенсію і на отримання одноразової матеріальної
допомоги у розмірі трьохмісячної середньої заробітної плати; стягнути з
відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 4500 грн.,  моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та судові
витрати.

11.12.06 року позивач
вніс зміни до позову,  де зазначив вимогу
про стягнення з відповідача додатково на його користь матеріальної шкоди в сумі
1500 грн.,  тобто середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку з ним при звільненні з роботи,  на підставі
ст.  1 17 КЗпП України.

В
судовому засіданні позивач пояснив,  що
позов він підтримує лише в частині вимоги про стягнення з відповідача
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,  тобто суми 1500 грн.,  всі інші вимоги виключає. Одноразову допомогу
4500 грн. йому підприємство сплатило. По суті пояснив,  що з підприємства відповідача був звільнений 13.01.06 року,  а повний розрахунок з ним підприємство
здійснило лише 13 лютого 2006 року. При цьому
для отримання заробітної плати він весь час користувався банківською карткою
ВІЗА,  і на його рахунок в банку весь час
перераховувалася заробітна плата. Про виплату заробітної плати через банк ним
надавалась відповідна заява на підприємстві,
надалі від перерахування зарплати на рахунок у банку не відмовлявся. 13.01.06 року на його
рахунок була перерахована заробітна плата за грудень 2005 року в сумі 758 грн.,  а розрахункова сума в зв'язку з звільненням з
роботи в сумі 1801.68 грн.
була перерахована на його банківський рахунок 13.02.06 року. В зв'язку з тим,
що заробітна плата отримувалася ним через банк,  то він в бухгалтерію підприємства не
звертався особисто з проханням видати йому розрахункову суму,  а слідкував за надходженнями на банківський
рахунок з допомогою пластикової картки ВІЗА. Спору щодо розміру розрахункової
суми не було і немає в даний час.
Позивач вважає,  що підприємство
відповідача було зобов'язаним перерахувати розрахункову суму на його
банківський рахунок в день звільнення і для цього його особистого звернення в
бухгалтерію підприємства не було потрібно. Йому відомо,  що його середня заробітна плата складає
1519.26 грн.,  але збільшувати свої
позовні вимоги не бажає,  прохає стягнути
з відповідача 1500 грн.

Представник
позивача - адвокат
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
але надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у
випадку,  якщо на це дасть згоду
позивач.3 врахуванням думки позивача та представника відповідача,  які не заперечували проти проведення судового
засідання за відсутності представника позивача,
суд,  керуючись  ст.  169 ЦПК
України,  на місці виніс ухвалу - проводити судове
засідання за відсутності представника позивача.

Представник
відповідача в судовому 5асіданні позовні вимоги,  з врахуванням внесених до них змін,  не визнав в повному обсязі. По суті
пояснив,  що згідно  ст.  116 КЗпП
України,  виплата всіх сум,  що належать до сплати працівнику при
звільненні,  проводиться в день
звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював,  то зазначені суми мають бути виплачені не
пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Відповідно до цих вимог і діяло підприємство. Спору щодо розміру розрахункової
суми не було. Згідно копії касової відомості,
яка прилучена до матеріалів справи,
підтверджується факт,  що в касі
підприємства станом на 13.01.06 року,
тобто на день звільнення,
перебували розрахункові кошти -1801.68 грн. для видачі їх ОСОБА_1.  Але ОСОБА_1  в цей день не працював і кошти

йому не
було видано,  а сам він за розрахунком в
бухгалтерію підприємства не звертався. Тому підприємство,  у відповідності з зарплатним договором з
банком «Аваль» про надання послуг з перерахунку заробітної плати працівникам
підприємства через їх особові рахунки в цьому банку,  13.02.06 року розрахункову суму перерахувало
на банківський рахунок позивача. Строк перерахування розрахункової суми не
суперечить вимогам п. 2.11
зазначеного Договору,  де
визначено,  що такі платежі мають бути
здійсненими протягом одного місяця з часу повідомлення банку про звільнення
працівника.

Згідно
копії трудової книжки НОМЕР_1
ОСОБА_1  працював на
підприємстві відповідача з перервами з 08.07.1966
р. по 13.01.2006 p.,
звільнений з роботи за власним бажанням в зв'язку з
виходом на пенсію згідно  ст.  38 КЗпП України. Остання робоча посада -
пічовий з переробки титаномістких та рідкоземельних матеріалів 6 розряду,  (а.с.  6-8).

Згідно
копії документу на ОСОБА_1  оформлена банківська картка VISA в банку
АВАЛЬ.(а.с. 9).

Згідно
договору № 19/06 від 06.04.06 року позивач та
адвокат ОСОБА_2. уклали угоду про надання платної юридичної допомоги (а.с.  10).

Згідно
квитанції № 026 від 06.04.06 року позивач
сплатив адвокату ОСОБА_2. за юридичну допомогу 500 грн. (а.с.  60).

Згідно
копії табелю робочого часу за січень 2006
року,  з 13.01.06 року ОСОБА_1  не працює на підприємстві відповідача,  (а.с. 50).

Згідно
довідки філії ВГМК ЗАТ «Кримський Титан» середньомісячний заробіток ОСОБА_1  складає 1519.26
грн. (а.с.  66).

Згідно
довідки філії ВГМК ЗАТ «Кримський Титан»,
остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1  в сумі 1801.68 грн. був
здійснений шляхом перерахування на його зарплатний рахунок в банку 13.02.06 року,  27.04.06
року ОСОБА_1.  виплачена одноразова допомога при виході на пенсію у
розмірі 3965.28 грн. (4557.79 -592.51 податок
з доходу).( а.с. 67).

Згідно
довідки філії ВГМК ЗАТ «Кримський Титан»,
ОСОБА_1  звільнений з роботи з 13.01.06 року згідно наказу №
13 від 12.01.06 p.,
трудову книжку у відділі кадрів отримав 18.01.06 року. (а.с.  68).

Згідно
копії наказу (розпорядження) філії ВГМК ЗАТ «Кримський титан» № 13 від 12.01. 06 р. ОСОБА_1  звільнений з роботи з 13.01.06 року за власним бажанням в зв'язку з виходом на
пенсію,  (а.с.  73).

Згідно
копії заяви ОСОБА_1  від 10.01.06 р. на ім'я Генерального директора філії ВГМК ОСОБА_4.,  зазначено,  що він
прохає звільнити його з роботи в зв'язку з виходом на пенсію з 13.01.06 року. (а.с.  74).

Згідно
копії Колективного договору на 2005
рік,  розділ 3 п.п.3.22, 3.23,  адміністрація підприємства взяла на себе зобов'язання
виплачувати заробітну плату грошовими знаками два рази на місяць - з 25 по 29 числа - аванс; з 11 по 15 числа - повний
розрахунок; виплачувати заробітну плату грошовими знаками за письмовою заявою
працівника через банк. (а.с.  80-88).

Згідно
копії Генерального зарплатного договору з компанією № 97 / 2003 від 15.09.2003
року,  укладеного між відповідачем та
банком АВАЛЬ,  п.п. 1.1,  1.4 - банк надає послуги з зарахування
заробітної плати та інших виплат на спеціальні карткові рахунки (СКР) та
здійснює розрахунково-касове обслуговування пластикових карток співробітників
відповідача (Клієнта). Згідно п. 2.10 зазначеного договору Клієнт (відповідач)
зобов'язаний інформувати Банк про співробітників,  які звільняються,  не пізніше дати звільнення,  а також негайно інформувати Банк у випадках
відмови співробітників від подальшого зарахування коштів на СКР. Така
інформація надається в письмовому виді. Згідно п. 2.11 зазначеного
договору,  Клієнт зобов'язується перерахувати
співробітникам,  які звільняються або
відмовилися від подальшого зарахування коштів на СКР,  будь-які суми коштів,  що підлягають остаточній виплаті,  тільки після представлення в Банк
повідомлення,  передбаченого п. 2.10
договору. Такі виплати проводяться виключно шляхом перерахування на СКР
вказаних співробітників протягом одного календарного місяця з дати
представлення Клієнтом повідомлення в Банк згідно п. 2.10. (а.с.  89-94).

Згідно
довідки від 22.02.07 р. філії
ВГМК ЗАТ «Кримський Титан» станом на 13.01.06
року грошові кошти для видачі розрахункових сум ОСОБА_1.  перебували в касі комбінату. З 13.01.06 р. по день
видачі ОСОБА_1  з вимогою про видачу розрахункових сум не звертався.
(а.с.  100).

Згідно
копії платіжного доручення №
182 від 13.02.06 р.
банком АВАЛЬ отримано 13.02.06
року від ВГМК для ОСОБА_1  1801.68 грн. (а.с.  104).

Згідно
копії платіжного доручення №
750 від 13.01.06 р.
банком АВАЛЬ отримано 13.01.06
року від ВГМК для ОСОБА_1  758.00 грн. (а.с.  105).

Згідно
відомостей про рух коштів на СКР ОСОБА_1  в банку АВАЛЬ,
станом на 01.01.06
року залишок складав -6.69
гри.,  13.01.06 року надійшла зарплата - 758 гри.,  13.02.06 року надійшла
зарплата - 1801.68 грн.
(а.с.  І 13).

Згідно
довідки філії ВГМК ЗАТ «Кримський Титан» №2-1068
13.01.06 р. в банк АВАЛЬ на зарплатну картку ОСОБА_1  було перераховано його заробітну плату за грудень 2005 року в сумі 758 грн. (а.с.  118).

Згідно
копії платіжної відомості № 9 за січень 2006 року філії ВГМК «ЗАТ «Кримський
Титан» із чотирьох отримувачів коштів трос отримали певні суми на загальну суму
-600 грн.,  і напроти їх прізвищ стоять
підписи,  напроти прізвища ОСОБА_1  зазначена сума 1801.68 грн. і підпис про отримання   цих коштів відсутній,  (а.с.
119).

Згідно
копії записів у касовій книзі за січень 2006 р. філії ВГМК «ЗАТ «Кримський
Титан» за порядковим № 19 зазначено,  що
по зарплатній відомості № 9 виплачено коштів на загальну суму 600грн.(а.с.  120).

Суд
вважає,  що між сторонами мають місце
правовідносини,  які виникають із факту
порушення вимог закону щодо строків виплати належних коштів працівникові у
випадку його звільнення з роботи.

Відповідно
до цих правовідносин,  пояснень
позивача,  та представника
відповідача,  внаслідок дослідження в
судовому засіданні та оцінки в сукупності всіх представлених доказів,  керуючись законом,  суд приходить до висновку,  що позовна заява підлягає задоволенню в
повному обсязі з врахуванням внесених до позову змін,  за наступних підстав.

Позивач
перебував в трудових відносинах з відповідачем та був звільнений з роботи за
власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію 13.01.06 року,  що
підтверджується копією трудової книжки,
наказом (розпорядженням) про звільнення.

Належні
позивачу кошти в сумі 1801.68
грн. відповідач сплатив через один місяць з часу звільнення позивача з
роботи,  перерахувавши ці кошти на
спеціальний картковий рахунок (СКР) позивача в банку АВАЛЬ 13.02.06 року,  відповідно до вимог Генерального зарплатного договору з
компанією № 97 / 2003 від 15.09.2003 року,  укладеного між відповідачем та банком АВАЛЬ.

Згідно  ст.  116 КЗпП
України,  при звільненні працівника
виплата всіх сум,  що належать йому від
підприємства,  установи,  організації,
проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не
працював,  то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в
зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно  ст.  117 КЗпП
України,  в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у
строки,  зазначені в статті 116 цього
Кодексу,  при відсутності спору про їх
розмір підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При
наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в
тому разі,  коли спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково,  то розмір відшкодування за час затримки
визначає орган,  який виносить рішення по
суті спору.

Суд
приходить до висновку,  що в порушення
вимог ч.7  ст.  43
Конституції України,   ст.  116
КЗпП України,   ст.  ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»
відповідач своєчасно не здійснив повний розрахунок з позивачем при звільненні
його з роботи,  внаслідок чого слід
застосувати наслідки,  передбачені  ст.  117 КЗпП
України,  в виді стягнення з відповідача
на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Згідно  ст.  22 Закону України
«Про оплату праці»,  суб'єкти організації
оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань
оплати праці,  що погіршують   умови,
встановлені   законодавством,    угодами
і колективними договорами.

Згідно
ч.4  ст.
24 Закону
України «Про оплату праці»,  за особистою
письмовою згодою

працівника
виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків,  поштовими

переказами          на        вказаний         ними   рахунок           (адресу)           з обов'язковою оплатою       цих
послуг       за       рахунок       власника    або
уповноваженого    ним    органу. Своєчасність
та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в
залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. ( Статтю 24 доповнено
частиною п'ятою згідно із Законом N
2103-1V
( 2103-і 5
) від 21.10.2004 ).

Згідно
копії Колективного договору на 2005
рік,  який діяв на час звільнення
позивача з роботи,  розділ 3 п.п.3.22, 3-23,  адміністрація підприємства взяла на себе зобов'язання
виплачувати заробітну плату грошовими знаками два рази на місяць: з 25 по 29 число - аванс; з 11 по 15 число -повний
розрахунок; виплачувати заробітну плату грошовими знаками за письмовою заявою
працівника через банк.

Згідно
копії Генерального зарплатного
договору з компанією № 97 / 2003 від 15.09.2003 року,  укладеного між відповідачем та банком
АВАЛЬ,  п.п. 1.1,  1.4 - банк надає послуги з зарахування
заробітної плати та інших виплат на спеціальні карткові рахунки (СКР) та
здійснює розрахунково-касове обслуговування пластикових карток співробітників
відповідача (Клієнта). Згідно, п. 2.10 зазначеного договору Клієнт (відповідач)
зобов'язаний інформувати Банк про співробітників,  які звільняються,  не пізніше дати звільнення,  а також негайно інформувати Банк у випадках відмови
співробітників від подальшого зарахування коштів на СКР. Така інформація
надається в письмовому виді. Згідно п. 2.11 зазначеного договору,  Клієнт зобов'язується перерахувати
співробітникам,  які звільняються або
відмовилися від подальшого зарахування коштів на СКР,  будь-які суми коштів,  що підлягають остаточній виплаті,  тільки після представлення в Банк повідомлення,  передбаченого п. 2.10 договору. Такі виплати
проводяться виключно шляхом перерахування на СКР вказаних співробітників
протягом одного календарного місяця з дати представлення Клієнтом повідомлення
в Банк згідно п. 2.10.

Суд
приходить до висновку,  що
відповідач,  відповідно до вимог
вищезазначених законів,  Колективного
договору та угоди з банком АВАЛЬ,  був
зобов'язаний в день звільнення -13.01.06
року перерахувати розрахункову суму,
належну до сплати позивачу в зв'язку з його звільненням з роботи,  на спеціальний картковий рахунок позивача в
банку АВАЛЬ,  але цього не було зроблено
за вини відповідача.

Заперечення
представника відповідача .
що належні кошти знаходилися в касі підприємства на день звільнення
позивача з роботи -
13.01.06 року,  і сам
позивач з вимогою про видачу розрахункових коштів не звертався,  суд вважає не переконливими та такими,  що не відповідають вимогам та смисловому
розумінню вищезазначених законів та суті договірних відносин щодо порядку
сплати заробітної плати та остаточних розрахункових коштів при звільненні з
роботи працівникам підприємства відповідача через банк АВАЛЬ. При цьому суд
приймає до уваги,  що позивач не
відмовлявся від перерахунку належних йому коштів на СКР - рахунок в банку
АВАЛЬ,  що підтверджується тим,  що остаточний розрахунок відбувся все ж таки
через цей рахунок в банку АВАЛЬ. Суд вважає,
що відповідач також не виконав вимогу закону про своєчасне в письмовому
виді повідомлення позивача про розмір належних до виплати йому сум,  перед їх фактичною виплатою,  що передбачено  ст.
116 КЗпП України.

Вирішуючи
питання про розподіл судових витрат,  суд
приходить до висновку,  що з відповідача
слід стягнути на користь держави судовий збір (державне мито) у розмірі 51.00
грн.,  витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30.00 грн.,
та на користь відповідача - 500 грн. для відшкодування судових витрат в
виді оплати юридичної допомоги адвоката,
відповідно до вимог  ст.  ст.  79, 81,  88 ЦПК України.

На
підставі  ст.  ст.  8,
43,  124 Конституції
України,   ст.  ст. 3-6, 9-16,  22,
1166 ЦК України,   ст.  ст.  1-3,
21,  94, 116,  117, 221,
233,  238 КЗпП
України,   ст.  ст.  21, 24 Закону України
«Про оплату праці»,  керуючись  ст.
ст.  15,
60, 61, 79,  81, 84, 88, 212-215,  222- 224,
294,  367 ч.2 ЦПК
України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до філії
„Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ЗАТ „Кримський Титан"
про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
заподіяних внаслідок порушення трудового законодавства - задовольнити в
повному обсязі з врахуванням внесених до позову змін.

Стягнути
з філії „Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ЗАТ „Кримський
Титан",  ,  юридична адреса: вул.
Степова І,  м.  Вільногірськ,
Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с Жовте,  П'ятихатського району,  Дніпропетровської області,  і/к НОМЕР_2,  який мешкає та зареєстрований за місцем проживання по
АДРЕСА_1,  - 2000.00 грн. (дві тисячі
гривень 00 копійок),  із яких 1500.00 грн.
- середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні з
роботи по день фактичного розрахунку,
тобто,  з 13.01.06 р.по 13.02.06
року; 500.00 грн. - судові витрати в виді оплати юридичної допомоги адвоката.

Стягнути
з філії „Вільногірський гірничо- металургійний комбінат" ЗАТ „Кримський
Титан",  ,  юридична адреса: вул.
Степова 1,  м.  Вільногірськ,
Дніпропетровської області,  на
користь держави судовий збір (державне мито) у розмірі 51.00 грн.,  та для відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30.00 грн.: одержувач УДК
у м.  Вільногірську ГУДКУ в
Дніпропетровській області,  ,  р/р 0012,  банк ГУДКУ у Дніпропетровській області,  МФО 805012,
призначення платежу - інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільних справ для Вільногірського міського суду.

Допустити
негайне виконання рішення в частині стягнення розрахункової суми - 1500.00 грн.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 ЦПК
України,  рішення набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана в Вільногірський
міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження,  або в
строк,  установлений для подання заяви
про апеляційне оскарження,  через Вільногірський
міський суд.

Протягом
п'яти днів з часу проголошення рішення його копію надіслати рекомендованим
листом з повідомленням про вручення представнику позивача - адвокату
ОСОБА_2.