УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007
року колегія суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Панасенкова
В.О., Парапана В.Ф., Громіка Р.Д.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4, про
визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2006 року,

встановила:

У жовтні
2005р. ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання
недійсним договору дарування,

Позивач зазначав,
що 13.10.2004р. він надав дочці ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив її
оформити документи в ЗМБТІ на право відчуження, а потім подарувати належну йому
квартиру АДРЕСА_1 онуці ОСОБА_3 з метою отримання позики під заставу квартири.

01.11.2004р.
ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 зазначену квартиру. Угоду посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_4

ОСОБА_1
вказував, що відносно нього здійснено обман, який полягає в тому, що за
домовленістю між ним та донькою договір дарування квартири укладався лише для
отримання ОСОБА_3 позики під заставу цієї квартири, а він і в подальшому
залишиться власником квартири. Проте відповідачки свої обіцянки не виконали та
почали розпоряджатися квартирою на свій розсуд.

Посилаючись
на ці обставини позивач на підставі ст. 230 ЦК України просив про задоволення позову.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 травня
2006 року, у позові відмовлено.

В
обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1
посилається на помилку судів при аналізі доказів по справі, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Заперечуючи
проти касаційної скарги, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вказують на те, що судові рішення,
на їх думку, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Справа№
33ц-1367/07

Головуючий
у першій інстанції Прокопчук Т.С.                                              Категорія
ЦП:27

Доповідач
Парапан В.Ф.

Відмовляючи
у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що послідовні дії позивача
свідчать про те, що він дійсно мав намір подарувати спірну квартиру
відповідачці по справі - ОСОБА_3, а доводи позивача про те, що відносно нього
було здійснено обман є необгрунтованими та не відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Апеляційний суд
погодився з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно
до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням
судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені
ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового
рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2006 року залишити
без змін. Ухвала оскарженню не підлягає.