АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД ЛУГАНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа -
№ 22ц-6823 /07                                      Головуючий
в 1 інстанції - Золотарьов І.Л.
Категорія-21                                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
грудня 2007 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі:

головуючого -
Фарятьєва CO.

суддів - Медведева A.M.,
Карайван Т.Д.

за
участю секретаря - Іщенко О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Луганську справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВ України в м.  Первомайську Луганської області на рішення
Первомайського міського суду Луганської області від 30 жовтня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВ України в м.  Первомайську про стягнення не донарахованих та
невиплачених щомісячних страхових виплат, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні
2007 року позивачка ОСОБА_1  звернулась
до суду з позовом до відповідача Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Первомайську Луганської області,
посилаючись на те,  що
відповідачем,  починаючи з 1 березня 2002
року,  кожний рік при вирішення питання
про перерахунок страхових виплат,  які
сплачуються їй у зв'язку з пошкодженням здоров'я на виробництві,  у порушення вимог Закону,  який регулює ці перерахунки,  неправильно застосовувався коефіцієнт
зростання середньомісячної реальної заробітної плати,  замість коефіцієнту зростання середньої
заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу
виконавчої влади з питань статистики,  як
це передбачено законом,  що призвело до
зменшення розміру належних їй страхових виплат та недоплаті за період з 1
березня 2002 року по 1 вересня 2007 року загальної суми яка склала 10911 грн.
30 коп. Добровільно відповідач не бажає провести належний перерахунок та
доплатити їй вказану суму,  а також
визначити нову суму щомісячних платежів з 1 вересня 2007 року ,  яка повинна складати 1238 грн. 28 коп. Тому
позивачка просила суд стягнути з відповідача вказану суму одноразово та
зобов'язати його сплачувати їй щомісячно до наступного перерахунку по 1238
грн.28 коп.

Рішенням
Первомайського міського суду Луганської області від 30 жовтня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по
суті заявлених позовних вимог,  оскільки
вважає що винесено воно з порушенням норм матеріального законодавства.

Заперечень на
апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Вислухавши
доповідача,  дослідивши матеріали
справи,  перевіривши обгрунтованість і
законність рішення суду першої інстанції та обговоривши доводи апеляційної
скарги,  судова колегія приходить до
наступного.

Судом
встановлено,  що позивачка,  у зв'язку з втратою працездатності в розмірі
45% внаслідок пошкодження здоров'я на виробництві,  одержує щомісячні страхові платежі згідно
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",  які їй виплачує
відповідач.

У
відповідності зі  ст. 29 цього Закону відповідач повинен
проводити перерахування щомісячних страхових виплат у встановлених цією статтею
випадках. Таке перерахування провадиться у разі зростання в попередньому
календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки
за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики і з 1
березня наступного року.

Відповідно до  ст.  ст. 15, 16,
17 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне

страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які

спричинили втрату працездатності" безпосереднє керівництво Фондом
соціального страхування

від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату

працездатності,  який є некомерційною
самоврядною організацією,  яка здійснює
страхування від

нещасного випадку на виробництв, ! і профзахворювання,  та яка діє на підставі статуту»

здійснюють його Правління,  рішення
якого прийняті у межах компетенції,  у
тому числі і стосовно

коефіцієнтів перерахування щомісячних страхових виплат з 1 березня кожного
року є

обов'язковими для виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Зі
змісту' ст. 29 вищезазначеного Закону України,
вбачається,  що нею визначено лише
умову,  за настанням якої мають
переглядатися щомісячні страхові виплати з 1 березня кожного року,  а не механізм їхнього підвищення.

Держкомстат
України у зазначений позивачем період кожного року визначав кілька коефіцієнтів
зростання заробітної плати,  у тому числі
номінальний та реальний.

Однак
вказана норма Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності" не
містить вказівки про те,  який саме
коефіцієнт підвищення заробітної плати з визначених Держкомстатом України,  слід застосовувати Правлінню Фонду для
визначення коефіцієнту,  на який
підлягають перерахунку щомісячні страхові виплати з 1 березня кожного року.

Тому,  якщо за даними Держкомстату України відбулося
підвищення середньої заробітної плати в країні у галузях національної
економіки,  то це є тільки умовою для
проведення відповідного перерахунку і Правління Фонду соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язане у межах своїх повноважень ухвалити рішення
про підвищення щомісячних страхових виплат,
встановивши відповідний коефіцієнт такого підвищення,  який визначається,  як з урахуванням даних Держкомстату,  так і інших вимог Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" щодо порядку призначення та
перерахунку щомісячних страхових виплат

Судом
встановлено,  що відповідачем,  починаючи з 1 березня 2002 року,  провадилися перерахунки страхових виплат
позивачці кожного року,  при цьому
відповідач виходив з коефіцієнтів,
визначених Правлінням Фонду ССНВ України відповідними

постановами
та доведених до відповідача для використання при перерахунках щомісячних
страхових сум відшкодування шкоди.

Цими
постановами Правлінням Фонду ССНВ України визначено вказані коефіцієнти
підвищення страхових виплат за даними Державного комітету статистики України у
2002 році -1, 193,  у 2003 році - 1,
182,  у 2004 році - 1, 152,  у 2005 році - 1, 238,  у 2006 році - 1, 203,  у 2007 році -1, 183.

Судом
встановлено,  що відповідачем при
перерахунку щомісячних страхових виплат позивачці застосовувалися у зазначені
роки саме вказані коефіцієнти.

Таким
чином,  відповідач правильно керувався

постановами
Правління Фонду ССНВ України,  якими
визначено вказані коефіцієнти підвищення страхових виплат,  та які були чинними на момент перерахунків,  що відповідає вимогам  ст.  29
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",  і підстав
вважати,  що відповідачем проведено перерахунки
щомісячних страхових виплат з порушенням встановленого порядку,  не вбачається,  а посилання позивачці на те,  що відповідачем проведено перерахунки
щомісячних страхових виплат без врахування вимог  ст.  29
вказаного Закону,  є безпідставним.

Та
обставина,  що постановою Київського
апеляційного господарського суду від 14 червня 2005 року положення постанови
Правління Фонду ССНВ України від 1 листопаду 2001 року,  яким затверджено Положення про обчислення
середньої заробітної плати для розрахунків виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та самого цього Положення,

на підставі
якого приймалися спірні коефіцієнти,
починаючи з 1 березня 2002 року та з якими не згодна позивачка,  визнані недійсними,  як прийняті з перевищенням наданих
повноважень,  що підтверджується копіями
цієї постанови та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 вересня
2006 року,  які є у справі,  у даному випадку правового значення не
має,  оскільки на момент провадження
перерахунку ці положення були чинними,  а
в рішенні суду немає вказівки,  що вони
втрачають чинність з моменту їх прийняття.

За таких
обставин судова колегія вважає,  що суд
першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і обгрунтовано
дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Відповідно
до вимог ч.1  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду
першої інстанції ухвалене відповідно до вимог
ст.  ст.  213, 214 ЦПК України.

Доводи
апеляційної скарги позивачки не дають підстав для висновку про порушення судом
першої інстанції вимог закону,  яке
призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи,  а тому до уваги не приймаються.

Підстав для
скасування рішення суду не має.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308 , 314,
315,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Луганської області,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну    скаргу
ОСОБА_1    відхилити,     а
рішення Первбмайського міського суду Луганської області 30 жовтня 2007
року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після її
проголошення.