Справа №2-2692/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня
2007 року Дніпровський районний суд м.
Херсона у складі:

головуючого
судді -                                                     Ратушної
В.О.

при
секретарі -                                                             Андреєвій
О.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору дійсним та права власності на будівлю -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась до суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на ті обставини,  що
20 вересня 2004 року між нею та ОСОБА_3,
що є чоловіком відповідачки було укладено Договір № 1 купівлі-продажу
нерухомого майна. Відповідно до зазначеного Договору,  предметом купівлі-продажу є нерухоме
майно,  а саме приміщення скло пункту №
19 зі складом загальною площею 194, 4 кв. м,
що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 0,
1136га.

Відповідно
до п. 1.1 вищевказаного Договору предметом продажу за договором є нерухоме
майно,  а саме приміщення скло пункту №
19 зі складом загальною площею 194, 4 кв. м,
у АДРЕСА_1. Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці
загальною площею 0, 1136 га.

Оскільки
відповідно до Цивільного кодексу України,
а саме  ст.  657 договір купівлі-продажу нерухомого майна
підлягає нотаріальному посвідченню,  то
умовами договору від 20 вересня 2004 року на Продавця було покладено обов'язок
нотаріального посвідчення договору.

Відповідно
до вимог  ст.  526 Цивільного кодексу України зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,  що звичайно ставляться.

Свої
зобов'язання за Договором купівлі-продажу вона виконала у повному обсязі,  а саме сплатила ОСОБА_3 вартість нерухомого
майна.

Однак,  у порушення
ст.  657 ЦК України,  умов Договору,  ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору ухилявся.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 помер,  і вона втратила
можливість зареєструвати вказаний договір купівлі-продажу у нотаріальному
порядку. Оскільки відповідно до  ст.  1218 Цивільного кодексу України до складу
спадщини входять усі права та обов'язки,
що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини,  то спадкоємці ОСОБА_3 окрім належного йому
майна та прав,  успадкували також і його
обов'язки. У даному випадку,  з
урахуванням положень  ст.  1218 ЦК
України,  можна стверджувати,  що оскільки Відповідачка є дружиною
ОСОБА_3,  тобто є його спадкоємцем,  то вона успадкувала і його обов'язки щодо
того чи іншого майна. Таким чином,
Позивачка вважає,  що ОСОБА_2  є належним Відповідачем по справі.

В
судовому засіданні Позивачка підтримала заявлений позов,  просить його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач
у судове засідання не з'явилася,  а
надіслала до суду заяву у якій визнала позовні вимоги Позивача,  та просить суд розглянути справу за її
відсутності.

Судом
установлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

20
вересня 2004 року між Позивачкою та ОСОБА_3(чоловік Відповідачки) було укладено
Договір № 1 купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до зазначеного
Договору,  предметом купівлі-продажу є
нерухоме майно,  а саме приміщення скло
пункту № 19 зі складом загальною площею 194, 4 кв. м,  що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній
ділянці загальною площею 0, 1136га.

Вказане
нерухоме майно,  належало ОСОБА_3
відповідно до Договору купівлі-продажу від 20 лютого 2001 року,  укладеного з ВАТ „Імглейсервіс".

Відповідно
до п. 1.1 вищевказаного Договору предметом продажу за договором є нерухоме
майно,  а саме приміщення скло пункту №
19 зі складом загальною площею 194, 4 кв. м,
у АДРЕСА_1. Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці
загальною площею 0, 1136 га.

Відповідно
до Цивільного кодексу УРСР договори купівлі-продажу нерухомого майна не
підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню,  окрім купівлі-продажу житлових будинків. Крім
того,  відповідно до  ст.
128 Цивільного кодексу УРСР право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі речі. Так,
відповідно до  ст.  128 Цивільного кодексу УРСР,  умов Договору від 20 лютого 2001 року,  Відповідач набув права власності на нерухоме
майно 23 лютого 2001 року,  про що
свідчить акт прийому-передачі майна. Таким чином,  на момент продажу вказаного нерухомого майна
за Договором купівлі-продажу від 20 вересня 2004 року ОСОБА_3 мав право
власності на нерухоме майно,  а саме
приміщення скло пункту № 19 зі складом.

Оскільки
відповідно до Цивільного кодексу України,
а саме  ст.  657 договір купівлі-продажу нерухомого майна
підлягає нотаріальному посвідченню,  то
умовами договору від 20 вересня 2004 року на Відповідача було покладено
обов'язок нотаріального посвідчення договору.

Відповідно
до вимог  ст.  526 Цивільного кодексу України зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,  що звичайно ставляться.

Свої
зобов'язання за Договором купівлі-продажу Позивачка виконала у повному обсязі,  а саме сплатила ОСОБА_3 вартість нерухомого
майна,  що підтверджується матеріалами
справи. Однак,  у порушення  ст.
657 ЦК України,  умов Договору,  ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору ухилявся.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 помер,  і Позивачка втратила
можливість зареєструвати вказаний договір купівлі-продажу у нотаріальному
порядку. Оскільки відповідно до  ст.  1218 Цивільного кодексу України до складу
спадщини входять усі права та обов'язки,
що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини,  то спадкоємці ОСОБА_3 окрім належного йому
майна та прав,  успадкували також і його
обов'язки. У даному випадку,  з
урахуванням положень  ст.  1218 ЦК
України,  можна стверджувати,  що оскільки Відповідачка є дружиною
ОСОБА_3,  тобто є його спадкоємцем,  то вона успадкувала і його обов'язки щодо
того чи іншого майна. Таким чином,
Позивачка вважає,  що ОСОБА_2 є належним
Відповідачем по справі.

Відповідно
до  ст.
220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору,  і відбулося
повне або часткове виконання договору,
але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,  суд може визнати такий договір дійсним.  У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Сторони за
Договором купівлі-продажу нерухомого майна,
а саме приміщення скло пункту № 19 зі складом загальною площею 194, 4
кв. м,  що знаходиться в АДРЕСА_1 на
земельній ділянці загальною площею 0, 1136 га.,
свої зобов'язання виконали частково. Як було зазначено вище Позивач
оплатив вартість придбаного майна,  а
ОСОБА_3 передав це майно за актом прийому-передачі.

Таким чином суд вважає,  що позовні вимоги Позивача являються
обґрунтованими,  оскільки будь яких
підстав,  перешкоджаючих в набутті ним
права власності на вказане нерухоме майно не має.

Керуючись  ст.
ст.  331,  ЦК
України,   ст.   ст.
10,  11,  209,
212,  214,  215,
218 ЦПК України,  суд-

ВИРІШИВ:

1.
Позов задовольнити

2.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого
майна,  від 20.09.2004р. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

3.
Визнати за ОСОБА_1 право
власності на приміщення склопункту № 19 зі складом загальною площею 194, 4 кв.
м,  що знаходиться в АДРЕСА_1 на
земельній ділянці загальною площею 0, 1136 га

Рішення суду
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської
області через суд першої інстанції,
шляхом подачі,  у десятиденний
строк з дня проголошення рішення,  заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього,  на протязі двадцяти днів,  апеляційної скарги,  з поданням її копії до суду апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.