Справа № 2о-120/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня
2007року Комінтернівський районний суд м.
Харкова у складі: головуючого - судді Зубенко Т.І.,  при секретарі - Антіповій Т.А.,  ПозовійА.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Харкові заяву ОСОБА_1,
зацікавлена особа: ВГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ УМВС України в
Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території
України,  -

ВСТАНОВИВ:

Заявник
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту,  що має юридичне значення,  а саме - факту постійного проживання на
території України,  посилаючись на
те,  що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.  Кусари Азербайджанської РСР та мешкав
АДРЕСА_1 до 1988 року разом з батьками. За національністю він лезгін.
16.05.1988 року він проходив військову службу за межами Азербайджана,  переважно на території України та Росії. 02.08.1989 року
він був демобілізований,  після чого
одразу ж переїхав до м.  Харкова та
19.12.1989 року влаштувався на роботу на завод ім.  Малишева слюсарем механозбірочних робіт до
цеху № 780,  де працював до 15.03.1990
року,  оскільки був звільнений згідно з
розпорядженням № 66 від 29.03.1990 року. У зазначений період він мешкав у
гуртожитку завода ім.  Малишева. 19.06.1990 року він влаштувався на
роботу до цеху № М-1 Харківського заводу тракторних двигунів,  де працював до 09.09.1991 року,  після чого він звільнився за власним
бажанням,  оскільки в зазначений період
часу на ХЗТД в цеху № М-1 фактично не було роботи. Мешкав він у гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_2,  а також: знімав
квартири у м.  Харкові. З часу звільнення
та по теперішній час він постійно працював автослюсарем на приватних
підприємствах у різних громадян в м.
Харкові за трудовою угодою. З 1988 року та по теперішній час він ніколи
на території Азербайджана
не мешкав,  також він не мешкав та не
працював в будь - якіх республіках колишнього СРСР,  окрім України,  за межі України на постійне місце праці та
мешкання він ніколи не виїзджав. Відповідно до довідки ЛЬ U-56/R від
28.02.2007 року він не є громадянином Азербайджанської республіки та не є
громадянином будь-якої іншої держави. Відсутність громадянства на Україні,  де він постійно мешкає,  постійно працює складає для нього певні
труднощі: він не може отримати паспорт,
оформити реєстрацію,  офіційно
влаштуватися на роботу,  придбати
нерухомість та нести всі права та обов 'язки громадянина України.

У
судовому засіданні заявник та його представник - ОСОБА_2 підтримали заяву.

Представник
зацікавленої особи в судове засідання не з "явився,  в матеріалах справи є від нього розписка з
проханням слухати справу за його відсутності,
постановити рішення на розсуд суду.

Суд,  заслухавши пояснення заявника,  його представника,  свідків,
дослідивши матеріали справи вважає,
що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що заявник ОСОБА_1
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.  Кусари
Азербайджанської РСР,  що підтверджується
копією свідоцтва про народження НОМЕР_1,
виданого Бюро записів актів громадянського стану м.  Кусари Азербайджанської РСР 27.02.1970року.

16
травня 1988 році заявник був призваний до лав Радянської Армії та проходив
службу на території Росії та України.

02
серпня 1989 року,  після демобілізації
заявник став мешкати на території України у м.
Харкові.

19.12.1989
року заявник був прийнятий на Виробниче об "єднання „Завод ім.  Малишева" м.  Харкова до цеху № 780 слюсарем
механозбірочних робіт 2 розряду відповідно до наказу № 248 від 14.12.1989 року.
У зазначений період він мешкав у гуртожитку завода ім.  Малишева.

15.03.1990 року заявник був звільнений з „Заводу ім.  Малишева" за власним

бажанням на підставі cm. 38 КЗпП УРСР
відповідно до розпорядження № 66 від

29.03.1990 року.                                                                                                           '

19.06.1990        року заявник ОСОБА_1
був прийнятий до цеху м-1

Харківського заводу тракторних двигунів токарем 2 розряду відповідно до
наказу № 347

від 19.06.1990 року,  мешкав він у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2.

09.09.1991      року заявник був
звільнений з ВАТ „ХЗТД" за власним бажанням на

підставі cm. 38 КЗпП України,
що підтверджується копією трудової книжки ИТ-1 №

1769856.

Відповідно
до довідки ТОВ „Прогрес" від 26.06.2006 року № 749/к заявник ОСОБА_1 з
02.02.1992 року по 27.12.1999 року працював у ТОВ „Прогрес" слюсарем по
обслуговуванню автомобілів згідно трудової угоди.

З
21.01.2000 року по теперішіній час заявник працює в Харківському Державному
Технічному Університеті сільського господарства в адміністративно -
господарській частині автослюсарем VI розряду,  що підтверджуєтьяс довідкою ректора ХДТУСГ
від 25.06.2007року за № 478/М/24-719.

Відповідно
до довідки Посольства Азербайджанської Республіки в України № V-056/R від
28.02.2007 року ОСОБА_1 не є громадянином Азербайджанської Республіки.

Як
вбачається з довідки Комунального підприємства „Жилкомсервіс"
Комінтернівської філії дільниці № 20 від 15.05.2007року ОСОБА_1 мешкає за
адресою: м.  Харків,  пров. Тарасівський,  36 з вересня 1991 року по теперішній час.

Допитані
у судовому засіданні свідки ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6 підтвердили суду,  що заявник мешкає на території України з 1989
року,  у період з 1988 до 1989 року
проходив службу в лавах Радянської Армії на території України та Росії,  після демобілізації зилишився на Україні у м.  Харкові,
працював на заводі ім.  Малишева
та на ХЗТД,  мешкав у гуртожитку завода ім.  Малишева та по пр. Г. Сталінграда,
41,  на теперішній час працює
автослюсарем.  Також свідки
підтвердили,  що ОСОБА_1 з 1989року по
теперішній час постійно мешкає на території України,  за межі України на постійне місце роботи та
мешкання ніколи не виїзджав.

Відповідно
до ч. 2 cm.
256 ЦПК України,  у судовому порядку
можуть бути встановлені факти,  від яких
залежить виникнення,  зміна або
припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Суд
дійшов висновку,  що встановлення факту
проживання на території України у період з 1989 року по теперішній час дало б
змогу заявникові набути прав та нести обов"язки громадянина України,  оформити реєстрацію,  офіційно влаштуватись на роботу,  придбати нерухомість,  тощо.

Враховуючи
вищенаведене,  суд вважає,  що наведені заявником докази свідчать про
законність та обгрунтованність його заяви та вважає можливим її задовольнити.

На
підставі викладенного та керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212,  214-215,
224-226,  234,  256 ЦПК України,  cm. 310 ЦК
України,   ст.
ст.  3-6 Закону
України „Про громадянство",  -

ВИРІШИВ:

Встановити,  що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  що народився
ум.  Кусари Азербайджанської РСР,  постійно мешкає на території України з 1989
року по теперішній час.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Харкіської області через суд першої
інстанції шляхом подачи
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  або в порядку ч. 4 cm. 295 ЦПК України.