АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД ВІННИЦЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа №
22-2788/2007р.                                          Оскаржуване
рішення ухвалено

Категорія
33                                                                  під
головуванням Трофімчука М. Ю.

Доповідач Іванюк
М. В.

РІШЕННЯ

Іменем України

05
грудня 2007р. колегія судців судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі : головуючого - судді Іванюка М. В,  судців Камзалова В.В. та Колодійчука
В.М,  при секретарі Руденко О.М,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду від 09.10.2007р. у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення будівель та інших споруд,  побудованих з порушенням норм,  та усунення інших перешкод,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2
у своєму позові зазначив,  що йому по
праву власності належить земельна ділянка в АДРЕСА_1. ОСОБА_1 є власницею
суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Відповідачка,  з якою у позивача склалися неприязні
стосунки,  розмістила біля межі з його
земельною ділянкою господарські будівлі та туалет,  здійснює складування гною. Відстань,  на якій вказані будівлі та скирта гною
розташовані від межі,  менша від
мінімальної відстані,  визначеної чинними
санітарними нормами,  а паркан
відповідачки розміщений безпосередньо на земельній ділянці позивача. Це
підтверджується актами від 14.08.2007р. та від 18.08.2007р. Тому просив суд
постановити рішення,  яким зобов'язати
відповідачку перенести вказані господарські об'єкти на відстань,  не меншу ніж за 1 м від межі,  а туалет і скирту гною не менше,  ніж за 20 м від його будинку.

Рішенням
Шаргородського районного суду від 09.10.2007р. позов ОСОБА_2 було задоволено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає,  що суд першої інстанції порушив норми
матеріального і процесуального права. Зазначені у позовній заяві господарські
об'єкти були збудовані ще в 70-х роках згідно плану забудови садиби відповідно
до дозволу на проведення робіт,  виданого
в 1972 р. архітектором Шаргородського району. При вирішенні справи суд не
звернув увагу на те,  що в актах,  на які посилається позивач,  невірно визначена межа,  яку штучно зміщено в бік земельної ділянки
відповідачки.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав. Зазначила,  що акти,  на які посилається відповідач,  складені без її участі і з цими актами її на
місці не ознайомили. Складування гною ОСОБА_1 погодилася перенести в інше
місце. Однак туалет,  який побудований з
каменю,  та інші споруди,  є капітальними,  які зведені відповідно до дозволу,  який вона отримала в 1972 році.

її
представник ОСОБА_3 при цьому пояснив,
що зазначені у позові господарські будівлі на земельній ділянці
відповідачки були зведені задовго до 1991р. і на той час їх інвентаризація в
сільській місцевості не проводилася. Станом на 1991 р. проти існування вказаних
споруд не заперечували ні сусіди,  ні
органи виконавчої влади. Тому слід вважати,
що ці будівлі зведені з дотриманням порядку,  який діяв на той час і відповідачка вже
набула право власності на них.

ОСОБА_4,  яка представляє інтереси ОСОБА_2,  вважає апеляційну скаргу безпідставною і
просить її відхилити. Вона не заперечує,
що зазначені у позові будівлі на земельній ділянці відповідачки зведені
дуже давно і позивач проти їх існування на тих місцях,  де вони стоять,  не заперечував до тих пір,  поки ОСОБА_1 дотримувалася добросусідських
відносин.

Вислухавши
ОСОБА_1 та її представника,  представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4,  дослідивши матеріали
справи,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції,
доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що вона
підлягає задоволенню з таких підстав :

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Всупереч  ст.
214 п.1 ЦПК України суд не з'ясував,
чи є обставини,  якими
обґрунтовуються не лише позовні вимоги,
але і заперечення на позов,  та
якими доказами вони підтверджуються. Так,
ОСОБА_1 пояснювала суду першої інстанції,  що при складенні актів,  на які посилається позивач,  було невірно визначено межу між земельними
ділянками. З актів від 14.08.2007р. та від 18.08.2007р. не вбачається,  яким чином було визначено межу і
здійснювалися заміри відстані до господарських об'єктів. Колегія суддів звертає
увагу також на те,  що рішення
погоджувальної комісії щодо розмежування земельних ділянок відсутнє.

Згідно  ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Колегія суддів
вважає,  що позивач не навів належних
доказів на підтвердження своїх позовних вимог,
так як не надав суду належним чином затвердженого схематичного плану
земельних ділянок,  на яких відображалася
б межа і розташування господарських будівель,
не надав висновку управління архітектури,  погодженого з органами
санітарно-епідеміологічного контролю і протипожежної безпеки про необхідність перенесення
відповідачкою зазначених у позові споруд з пропозицією місця,  на яке їх має бути перенесено з врахуванням
вимог чинного законодавства щодо змісту добросусідства і попередження
шкідливого впливу на сусідні земельні ділянки.

Тому
колегія суддів не може вважати позовні вимоги доведеними,  що є підставою для скасування оскаржуваного
рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія
суддів також звертає увагу на те,  що суд
першої інстанції,  задовольняючи
позов,  всупереч положенням  ст.
214 4.2 ЦПК України не звернув увагу,
що господарські будівлі відповідачки були зведені ще в 70-х - 80-х
роках,  а з позовом про їх перенесення
ОСОБА_2 звернувся лише в вересні 2007року. Строк позовної давності у справах
такої категорії відповідно до  ст.  257 ЦК
України складає три роки і суд з цього приводу не з'ясував позиції сторін.

На
підставі наведеного і керуючись  ст.  ст.
303; 304; 307 ч.1 п.2; 309; 313; 314; 316 ЦПК України,   ст.
381 ЦК України,   ст.
ст.  103, 104, 106 ЗК
України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Шаргородського районного суду від 09.10.2007р. у даній справі скасувати.

ОСОБА_2
в задоволенні позову до ОСОБА_1 про знесення будівель та інших споруд і
усунення інших перешкод відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.