Справа № 22-ц-4006/2007р.                                       Головуючий
1 -ї ін ст. ПОГАСІЙ О.Ф.
- право власності                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

24 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого -
КАРІМОВОЇ Л.В.

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,  КІРСАНОВОЇ Л.І..

при секретарі -
Зелінській І.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 14
червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя та за зустрічними позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_2,  ОСОБА_1,
3-ї особи ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру і ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  3-ї особи ОСОБА_8,  ОСОБА_9,
відділ опіки виконкому Київської районної в місті Харкові ради про
визначення частки в спільній сумісній власності та визнання права власності на
частину квартири, -

встановила :

08 грудня 2005
року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду міста Харкова з позовом
до ОСОБА_2 про визнання права власності на 2/3 частини квартири.

Зазначала,  що перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 1997 року,
мають сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Під час шлюбу у серпні 2000
року на ім'я відповідача ними на спільні кошти була придбана трикімнатна
ізольована квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на
те,  що шлюб між нею та відповідачем
розірвано за рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19 жовтня
2005 року і на те,  що відповідач має
додаткову житлову площу у вигляді однокімнатної квартири,  позивачка просила суд відступити від рівності
часток у спільному майні подружжя в інтересах малолітнього ОСОБА_10,  який знаходиться під її опікою,  і визнати за нею право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1.

У той же день
позивачка подала до суду позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя,  в якому зазначала,  що крім вище вказаної квартири нею та
відповідавчем під час шлюбу було придбано майно у вигляді комп'ютера,  музичного центру,  побутової техники,  меблів,  дитячих іграшок,  дитячого одягу,  посуду та інших предметів побуту,  книжок,
сувенірів,  всього 166 найменувань
на загальну суму 37752 грн.

Посилаючись на
те,  що відповідач всіляко перешкоджає їй
у користуванні спільним майном,  не надає
дитині матеріальної підтримки,  просила поділити
це майно між нею та відповідачем,
виділивши їй частину майна( всього 91 позиція) на загальну суму 24140
грн.,  а відповідачу - на загальну суму
13612 грн. ( всього 80 найменувань)

2

З метою
забезпечення позову просила накласти арешт на спірну квартиру та на майно,   яке знаходиться у цій квартирі АДРЕСА_1.

Провадження у
справах було відкрите судом за кожним з позовів ОСОБА_1,   а ухвалою суду від 16 лютого 2007 року
позови були об'єднані в одне провадження,
з присвоєнням справі № 2-1410/06.

Ухвалою суду від
16 лютого 2007 року була задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на спірне майно та накладення заборони на його
вЦПКучення.

У виконання цієї
ухвали суду державною виконавчою службою накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_1,   вартість якої сторонами
визначена у 100000 грн.,   та на
майно,   що знаходилося в цій квартирі
(всього 42 найменування) на загальну суму 10524 грн.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 не просила про поділ цього майна в натурі. Посилаючись на
те,   що це майно не представляє для неї
цінності,   просила залишити його у
користуванні відповідача,   стягнувши з
нього на її користь 2/3 частини його вартості в сумі 7106 грн.

ОСОБА_3
звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі продажу спірної квартири
та визнання права власності на квартиру.

Позивач
зазначала,   що проживаючи у США і маючи намір
згодом повернутися до України,   вона
вирішила заздалегідь придбати для себе житло,
для чого дала довіреність сину ОСОБА_2,
та двома переказами надіслала 8000 доларів США.

Тільки під час
звернення колишньої невістки ОСОБА_1 з позовом до суду про поділ квартири,   дізналася,
що не є власницею житла і що квартира АДРЕСА_1 була придбана та
зареєстрована на ім'я ОСОБА_2.

За зустрічним
позовом ОСОБА_3.до участі в справі в якості 3-х осіб залучені ОСОБА_4,   ОСОБА_5 і ОСОБА_6 і приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7( а.с.  179,
198).

ОСОБА_2 позов
ОСОБА_3 визнав і звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1.,   3-ї особи: ОСОБА_8,   ОСОБА_9,
відділ опіки виконкому Київської районної в місті Харкові ради,   про визначення частки в спільній сумісній
власності та визнання права власності на 1/8 частину квартири. Посилався на
те,   що під час перебування у шлюбі з
ОСОБА_1,   остання у 1999 році прийняла
участь у приватизації квартири АДРЕСА_1,
співвласниками якої є ОСОБА_10,
ОСОБА_8,   ОСОБА_9

Вважаючи,   що частка зазначеної квартири,   яка належить ОСОБА_1 є спільною сумісною
власністю подружжя,   просив суд
визначити,   що частка ІНФОРМАЦІЯ_2 у
спільній сумісній власності складає !4 частину цієї квартири та в порядку
поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/8 частину
вказаної квартири.

Рішенням
Московського районного суду міста Харкова від 14 червня 2007 року задоволено
зустрічний позов ОСОБА_3: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1,   укладений між ОСОБА_2 і
ОСОБА_4,   ОСОБА_6 і ОСОБА_5,   посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і право власності на зазначену
квартиру визнано за ОСОБА_3.

В задоволенні
позовів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове,   яким задовольнити її позовні вимоги та
відмовити у задоволенні

3

позовів ОСОБА_3
та ОСОБА_2,   посилаючись на незаконність
та необгрутованість рішення,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає,   що договір купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1 від 29.07.2000 року з точки зору змісту та форми цього правочину; обсягу
дієздатності,   волевиявленню та
внутрішній волі осіб,   що його
вчинили,   спрямованості правочину на
реальне настання правових наслідків,   що
обумовлені ним,   відповідав вимогам
законодавства,   яке діяло на час
укладання договору і у суда
були відсутні підстави для визнання цього договору недійсним.

Зазначає
також,   що опікунська рада фактично не
прийняла участь у справі в інтересах малолітнього ОСОБА_10 та просить
зобов'язати зазначену третю особу надати письмовий висновок щодо спірних
правовідносин та прийняти участь у справі.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3; перевіривши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає,   що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,   а рішення суду першої інстанції - зміні з
наступних підстав.

Рішення суду в
частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення частки
в спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири
особами,   які брали участь у справі,   не оскаржено,   тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
зобов'язання опікунську раду виконкому Київської районної в місті; Харкові
ради,   яка є 3-ю особою за цим
позовом,   взяти участь у справі в суді
апеляційної інстанції та надати висновок щодо спірних правовідносин судова
колегія вважає безпідставним.

Як правильно
встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи
спірною за позовними вимогами ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_3 є
трикімнатна ізольована квартира НОМЕР_1 в будинкуу АДРЕСА_1.

Згідно договору
купівлі-продажу від 29.07.2000 року,
який посвідчено приватним нотаріусом Харківськогог міського
нотаріального округу ОСОБА_7  і
зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_2 зазначену квартиру ОСОБА_4,   ОСОБА_6,
ОСОБА_5 продали,   а ОСОБА_2 купив
за 11655 грн. та сплатив всі витрати зі складання та оформлення договору. (
а.с.  170)

Звертаючись із
зустрічним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від
29.07.2000 року і визнання за нею права власності на квартиру,   яка є предметом купівлі-продажу за цим
договором,   ОСОБА_3 в обгрунтування
заявлених вимог посилалася на те,   що
уповноважила свого сина ОСОБА_2 придбати для неї житло в місті Харкові та
переказала із Сполучених Штатів Америки необхідні для цього кошти і до
звернення ОСОБА_1 з позовом про поділ майна вважала себе власницею квартири
АДРЕСА_1. На її ж кошти та в її інтересах син зробив в квартирі ремонт ;
придбав деяки меблі,   побутову технику,   сплачував квартирну плату та
комунальні послуги.

Оскільки на той
час вона не мала права самостійно переказувати кошти із Сполучених Штатів
Америки,   на її прохання кошти в сумі
8000 $ США двома
переказами на ім'я ОСОБА_2були надіслані ОСОБА_11.

ОСОБА_2 позов
ОСОБА_3 визнав та пояснив суду,   що не
міг скористатися надісланою йому матір'ю із Сполучених Штатів Америки
довіреністю з тієї причини,   що за
відсутністю в ній апостилю нотаріус цю довіреність не прийняв; оскільки
квартира продавалася в зв'язку з виїздом її власників за кордон на постійне
місце проживання і за вигідною ціною він придбав квартиру на своє ім'я,   про що матір не повідомив.

4

Третя особа
приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_7
про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином,   але в судове засідання не з'явилася.

За даними Управління
у справах громадянства,   імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4,  ОСОБА_6,
ОСОБА_5 був дозволений виїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю і з
клопотанням про повернення на постійне місце проживання на Україну зазначені
особи не зверталися (а.с. 192).

Постановляючи
рішення про задоволення позову ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з доведеності її тверджень,   що вона доручила своєму сину ОСОБА_2
придбати для неї житло в місту Харкові і з цією метою надіслала йому
довіреність та грошові кошти,   а
відповідач всупереч її волі та без узгодження з нею уклав договір
купівлі-продажу квартири на своє ім'я.

Цей висновок
суду підтверджується матеріалами справи.

В своєму
листі,   який датований 21 травня 2000
року ,   ОСОБА_3 висловлює бажання жити
поряд з сім'єю сина; звертається до нього з проханням підшукати для неї
квартиру і зазначає,   що з цією метою
надсилає йому довіреність,   а згодом
надішле кошти. У поДПІуках квартири покладається на його розсуд та достатність
коштів на її придбання.(а.с.  140).

Зі змісту
генеральної довіреності,   посвідченої
нотаріусом штату Нью-Йорк США
вбачається,   що ОСОБА_3 уповноважує
ОСОБА_2 представляти її інтереси у питаннях,
що стосуються управління та розпорядження її майном,   у чому б воно не полягало та де б не
знаходилося,   а саме:
приватизувати,   купляти,   продавати,
дарити,   приймати у дар,   обмінювати та ін.,   а також здійснювати розрахунки в укладених
угодах,   отримувати належне майно та ін.
( а.с.  142)

Довідкою Вестерн
Юніон та нотаріально завіреною розпискою Наталінової Хутіри підтверджується
відправлення ОСОБА_11 зі штату Нью-Йорк США 27.06.2000 року і 04.07.2000 року
грошових переказів в сумі 4000 $ США кожний ,
одержувачем яких є ОСОБА_2( а.с.
166-167,   201)

Посиланню
ОСОБА_1,   що спірна квартира була
придбана на ім'я ОСОБА_2 для їх сім'ї і на їх спільні кошти,   з яких 16000 грн. вона особисто взяла в борг
у ОСОБА_12,   а її мати згодом повернула
цей борг,   суд дав критичну оцінку,   обґрунтовано визнав це посилання,   копію розписки; пояснення самої ОСОБА_1 в
якості свідка,   свідка ОСОБА_12 та інших
як такі,   що не можуть бути визнані
доказами у справі,   зазначивши в рішенні
мотиви такого висновку.

Такі висновки
суду відповідають вимогам  ст.  ст. 58,
59,  60,  212 ЦПК України.

Наведене
свідчить про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки вона не довела суду,   що
квартира АДРЕСА_1 та інше майно,   яке
вона зазначала в своєму позові до ОСОБА_2,
є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того,   в судовому засіданні вона пояснила,   що не може надати суду ніяких даних на
підтвердження придбання та місцезнаходження майна ( за кількістю та
найменуваннями),   яке зазначено в її
позові; фактично не підтримала вимоги щодо поділу майна в натурі,   тому її вимоги про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 2/3 частин вартості цього майна не ґрунтувалися на законі і задоволенню
не підлягали.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не є підставою для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення з
задоволенням позовних вимог ОСОБА_1

Між тим,   зміст зустрічного позову ОСОБА_3 свідчить
про те,   що,   заявивши вимоги про визнання договору
купівлі-продажу від 29.07.2000 року недійсним,
вона оспорювала цей договір тільки в частині покупця,   оскільки обставин,   які б свідчили

5

про її незгоду з
іншими його частинами,   в позові не
зазначені і при розгляді справи такі обставини не доводилися суду представником
ОСОБА_3

Правильно
встановивши,   що покупцем квартири
АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 29.07.2000 року,   який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7,   повинна бути зазначена ОСОБА_3
і обгрунтовано визнавши за нею право власності на зазначену квартиру,   суд безпідставно визнав зазначений договір
недійсним в цілому в зв'язку з чим рішення суду від 14.06.2007 року в цій
частині підлягає зміні.

Керуючись  ст.
ст.  303,   304,
п.3 ч.1  ст. 307,    ст.
ст. 309,  313,  314,
316,  319 ЦПК України судова
колегія,   -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
Московського районного суду міста Харкова від 14 червня 2007 року змінити:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково: визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 липня 2000
року,   посвідчений приватним нотаріусом
Харківського  міського нотаріального
округу ОСОБА_7 недійсним в частині покупця,
визнавши покупцем зазначеної квартири ОСОБА_3. В іншій частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,   але може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.