Справа № 2-49
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
червня 2007 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Смірнової Н.А.,  при
секретарі Новосад В.О.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі суду в м.
Лозова,  Харківської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства
«Лозівський завод «Трактородеталь»,
третьої особи ОСОБА_2 про поновлення порушеного права на працю,  -

встановив:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Лозівський
завод «Трактородеталь» про поновлення порушеного права на працю.

В
наступному уточнила свої позовні вимоги і просила поновити її на роботі на
посаді інженера-технолога 3 категорії,
стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в
розмірі 10566 гривень,  витрати за
надання правової допомоги у розмірі 4360 гривень,  витрати на лікування в розмірі 6304 гривень,  1276 гривень затрачених на непередбачені
витрати,  та моральну шкоду,  розмір якої визначає 8000 гривень.

В
обґрунтування своїх позовних вимог,  з
урахуванням їх уточнень в судовому засіданні посилається на те,  що в період з 06 вересня 1984 року по 31
травня 2006 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем.  31 травня 2006 року була звільнена з роботи в
зв'язку зі скороченням чисельності працівників,
за  ст.  40 п. 1 КЗпП України.

Вказане
звільнення вважає незаконним з наступних підстав:

1.              Вона має перевагу над
іншими працівниками технічного відділу на

залишення на роботі при скороченні чисельності працівників,  бо має вищу кваліфікацію і

продуктивність праці,  має більш
тривалий час роботи,  але відповідач при
звільненні ці

обставини не врахував.

2.
її звільнили,
порушивши вимоги закону,  тому що
не запропонували вакантну посаду обліковця,
яка була в наявності в період попередження про звільнення і до
28.04.2006 року. Цю роботу вона була згодна виконувати.

3.
При звільненні адміністрація не врахувала стан її
здоров'я,  вона є онкохворою,  не врахували її вік та те,  що до пенсії залишився незначний термін.

4.
З часу звільнення відповідач провадив прийняття на роботу
працівників,  були прийняти на роботу
інженер комерційного відділу,
бухгалтер-аудитор,  головний
бухгалтер. їй ці посади не запропонували.

В
обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди посилається на
те,  що незаконним звільненням її
причинені моральні страждання,  нервовий
стрес,  значно погіршився стан
здоров'я,  неодноразово за період з
моменту звільнення знаходилась на лікарняному,
оскільки порушено її право на працю,
порушені її життєві стосунки,
вона дуже переживає і змушена прикладати додаткові зусилля для
налагодження свого життя.

В судовому засіданні
позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з вищевказаних мотивів.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнав,
пояснив при цьому,  що порушень
трудового законодавства при звільненні позивачки в зв'язку зі скороченням
чисельності працівників допущено не було. Адміністрацією заводу дотримані всі
вимоги діючого трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1. Пояснив,  що посада обліковця була дійсно вакантна до
28.04.2006 року і цю посаду ОСОБА_1. не пропонували,  що президент ЗАТ «Лозівський завод
«Трактородеталь» ОСОБА_2. одноосібно віддав перевагу іншому працівникові,  враховуючи його сімейний стан,  який підпадав під скорочення. Пояснив
також,  що інші вакантні посади,  які були в наявності на момент звільнення
позивачки були їй запропоновані,  вона
відмовилась,  про що був складений акт.
При цьому пояснив,  що письмові пропозиції
ОСОБА_1. іншої роботи (вакантних посад) не надавали.

Притягнутий
до участі у розгляді справи в якості третьої особи - ОСОБА_2. в останнє судове
засідання не з'явився з поважних причин,
надав суду заяву,  в якій просить
розглядати справу в його відсутність. В іншому судовому засіданні надавав
пояснення,  при цьому позов не
визнав,  стверджував,  що звільнення позивачки проведено з дотриманням
вимог діючого трудового законодавства.

Вислухавши
пояснення сторін,  третьої особи,  свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає позовні вимоги позивачки такими,  що підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав:

В
судовому засіданні встановлено,  що
позивачка з 06 вересня 1984 року по 31 травня 2006 року знаходилась в трудових
правовідносинах з відповідачем - Закритим акціонерним товариством «Лозівський
завод «Трактородеталь». Вона працювала інженером-технологом 3 категорії
технічного відділу. 31 травня 2006 року звільнена з роботи за  ст.  40
ч. 1 КЗпП України в зв'язку зі скороченням чисельності працюючих. Вказані
обставини підтверджуються копіями наказів № 160 від 06.09.1984 року,  № 74-к від 31.05.2006 року та копією трудової
книжки ЗАТ «Лозівський завод «Трактородеталь» ОСОБА_1. На період звільнення
позивачка членом профспілкового комітету не була,  попереджалась адміністрацією про звільнення у
зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Із
співставлених штатних розписів по ЗАТ «Лозівський завод «Трактородеталь» станом
на 01.04.2006 року,  30.05.2006 року та
30.03.2007 року вбачається,  що в
дійсності в 2006 року скорочена одиниця інженера-технолога технічного відділу.
Цю обставину позивачка не оспорює.

Згідно
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України,
які містяться у п. 19 Постанови № 9 від 06 листопада 1992 року з послідуючими
змінами,  роз'яснено,  що за передбаченими п. 1  ст.  40
КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише в разі зміни в
організації виробництва і праці з додержанням власником або уповноваженим ним
органом норм законодавства,  що регулюють
вивільнення працівника.

Частина
1  ст.
40 КЗпП України передбачає право власника або уповноваженого ним органу
розірвати трудовий договір з його ініціативи у випадку змін в організації
виробництва і праці,  в тому числі
скорочення чисельності або штату працівників.

З наказу № 25 від 02.03.2006 року ЗАТ «Лозівський завод «Трактородеталь»
вбачається,  що мало місце скорочення
чисельності працівників.

Відповідно
до вимог ч. 1  ст.  49-2 КЗпП України про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1.
була попереджена про наступне звільнення за п. 1  ст.  40
КЗпП України. 23 березня 2006 року було позивачці запропоновано роботу на
вакантних посадах: водія,  сторожа,  бетонника,
від яких вона відмовилася,  що
підтверджується актом від 23.03.2006 року. Позивачкою ця обставина
заперечувалася.

Допитані
в судовому засіданні в якості свідків особи,
які складали цей акт підтвердили,
що в їх присутності ОСОБА_1. пропонували вакантні посади. Але позивачка
від запропонованих посад та від підпису на письмові пропозиції відмовилась.

Разом з
тим,  в судовому засіданні встановлено та
не заперечувалося представником відповідача та третьої особи,  що посаду обліковця,  яка була вакантною в період попередження
позивачки про наступне звільнення і до 28.04.2006 року,  тобто ще до часу її звільнення,  ОСОБА_1. не пропонували. Ця посада була
запропонована іншому працівнику,  а саме
ОСОБА_3.,  яка має трьох неповнолітніх
дітей на утриманні і яка також підпадала під скорочення. Це питання було
вирішено президентом ЗАТ «Лозівський завод «Трактородеталь» ОСОБА_2. одноособово,  чого не заперечували представник відповідача
та третя особа. Тобто на думку суду,  в
даному разі не була дотримана процедура вивільнення працівників.

В
судовому засіданні позивачка виявила бажання продовжити роботу на ЗАТ
«Лозівський завод «Трактородеталь» на посаді обліковця.

Та
обставина,  що ОСОБА_1. в письмовій формі
не зверталася з проханням про перевід її на іншу посаду,  не позбавляє адміністрацію заводу від
обов'язку прийняти заходи до її працевлаштування,  згідно з вимогами діючого законодавства.

Посилання
ж представника відповідача про право президента заводу одноосібно вирішувати
питання: кому із вивільнених працівників пропонувати вакантну посаду і кого при
цьому залишати на роботі,  не ґрунтується
на вимогах закону,  оскільки  ст.
49-2 КЗпП України передбачає порядок вивільнення працівників і не надає
можливості адміністрації ігнорувати право працівника на переважне право на
залишення на роботі.

Таким
чином,  судом достовірно
встановлено,  що при звільненні позивачки
відповідачем було допущено порушення порядку її звільнення,  передбаченого діючим Кодексом Законів про
Працю України. В зв'язку з чим на підставі
ст.  235 КЗпП України вона
підлягає поновленню на роботі з виплатою їй середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

При
цьому,  оскільки в судовому засіданні не
найшли свого підтвердження ствердження позивачки та її представника про
те,  що адміністрацією при її звільненні
не було враховано її переважне право над іншими працівниками технічного
відділу,  бо вона має вишу кваліфікацію і
продуктивність праці,  більший час
роботи; ствердження щодо того що адміністрацією не враховані її вік,  стан здоров'я у суда не має підстав для
поновлення позивачки на роботі з вказаних підстав.

Не має у
суда підстав
і для поновлення позивачки на роботі і з приводу прийняття відповідачем на
роботу після скорочення чисельності на протязі року інших осіб на

посаду: головного бухгалтера,  інженера комерційного відділу і бухгалтера-аудитора,  оскільки ці посади не є аналогічної кваліфікації
інженера-технолога 3 категорії технічного відділу і потребують спеціальної
освіти і підготовки.

Згідно з
вимогами  ст.  235 КЗпП України при винесенні рішення про
поновлення на роботі,  одночасно
приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

ст.  235
КЗпП України передбачає виплату середнього заробітку за весь час вимушеного
прогулу незалежно від скасування посади на якій працював працівник до
звільнення.

Відповідно
до роз'яснень,  які містить п. 32
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 (із змінами,  внесеними постановами Пленуму Верховного Суду
України від 01.04.1994 року № 4,  від
26.10.1995 року № 18 та від 25.05.1998 року № 15) при присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується плата за місцем нової роботи (одержана
допомога по тимчасовій непрацездатності,
вихідна допомога,  середній
заробіток за період працевлаштування,
допомога по безробіттю),  які
працівник мав у цей час.  Середній
заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку
виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

З
довідки ЗАТ «Лозівський завод «Трактородеталь» вбачається,  що вихідна допомога при звільненні ОСОБА_1. нарахована в
розмірі 887 гривень 21 копійок,  що є
середньомісячною заробітною платою за два останні місяця. Тобто середньоденний
заробіток ОСОБА_1. становить 29 гривень 57 копійок. Тому,  при розрахунку середнього заробітку за час
вимушеного прогулу приймаються до уваги відповідно до  ст.
235 КЗпП України період з 01 червня 2006 року по 12 червня 2007 року
включно. За 12 місяців по 887, 21 гривню щомісячно та за 12 днів червня 2007
року - 254 , 84 гривні. Всього 10901, 36 гривень. Враховуючи,  що ОСОБА_1. при звільненні була виплачена
вихідна допомога в розмірі 887, 21 гривня,
остаточно на користь позивачки необхідно стягнути з відповідача 10014,
15 гривень.

ст.
237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим
ним органом моральної шкоди працівникові у разі,  коли порушення його законних прав призвели до
моральних страждань,  втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя. Оскільки звільнення ОСОБА_1. відбулося з порушенням вимог чинного
трудового законодавства,  що призвело до
моральних страждань,  втрати нормальних
життєвих зв'язків,  в зв'язку з чим
погіршилось здоров'я позивачки,  з
урахуванням обставин справи,  суд вважає
за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної
шкоди і стягнути на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Також
суд стягує на користь позивачки з відповідача на підставі  ст.  84
ЦПК України понесені нею витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі
4363 гривень. Розмір цих витрат підтверджується документально.

Окрім
цього,  позивачкою не надані суду
достовірні докази про понесені нею витрати на лікування в розмірі 6304 гривні
та 1276 гривень на непередбачені витрати з вини відповідача. В силу  ст.  60
ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів лежить на позивачеві. Тому
позовні вимоги ОСОБА_1. в частині стягнення витрат на її лікування та
непередбачені витрати задоволенню не підлягають.

Відповідно до  ст.  237 КЗпП
України обов'язок покрити заподіяну підприємству,  установі,
організації шкоди у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу покладається на винну в незаконному звільненні службову особу,  якщо його звільнення здійснено з порушенням
закону.

Враховуючи
фактичні обставини справи звільнення позивачки,
у суду не має підстав,
передбачених  ст.  237 КЗпП України для накладення матеріальної
відповідальності по відшкодуванню шкоди заподіяної заводу в зв'язку з виплатою
позивачці сум за вимушений прогул,
компенсації моральної шкоди,
затрат на правову допомогу,  на
президента ЗАТ «Лозівський завод «Трактородеталь» ОСОБА_2.

З
відповідача на підставі  ст.  88 ЦПК України суд стягує на користь держави
судовий збір в розмірі 51 гривня та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення на користь УДК
у Лозівському районі,  м.  Лозова,
р/р 0015,  код
24134414,  МФО 851011 у розмірі 7 гривень
50 копійок.

Рішення
в частині поновлення на роботі ОСОБА_1. та стягнення середнього заробітку за
один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 60, 84,  88, 209,
212, 214-215, 218, 367 ЦПК України,
ст.  ст.  40,
49-2,  94,  232,
235,  237-1 Кодексу Законів про
Працю України,  постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 року № 9 (із змінами,
внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 01.04.1994
року № 4,  від 26.10.1995 року № 18 та
від 25.05.1998 року № 15,  суд, -

вирішив:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді інженера-технолога 3 категорії закритого
акціонерного товариства «Лозівський завод «Трактородеталь».

Рішення
в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за
один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути
з закритого акціонерного товариства «Лозівський завод «Трактородеталь» на
користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за період з 01 червня 2006 року
по 12 червня 2007 року у розмірі 10752 (десять тисяч сімсот п'ятдесят дві)
гривні 98 копійок.

Стягнути
з закритого акціонерного товариства «Лозівський завод «Трактородеталь» на
користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути
з закритого акціонерного товариства «Лозівський завод «Трактородеталь» на
користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги у розмірі 4360 (чотири
тисячі триста шістдесят) гривень.

В позові про стягнення витрат на лікування в розмірі 6304 гривні та в
стягнення 1276 гривень затрачених на непередбачені витрати ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути
з закритого акціонерного товариства «Лозівський завод «Трактородеталь» на
користь держави судовий збір в розмірі 51 гривні.

Стягнути
з закритого акціонерного товариства «Лозівський завод «Трактородеталь» на
користь УДК у Лозівському
районі,  м.  Лозова,
р/р 0015,  код
24134414,  МФО 851011 витрати на інформаційно-технічне забезпечення у
розмірі 7 гривень 50 копійок.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачи у 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку частини ч. 4  ст.  295 ЦПК України.