УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня
2007 року                                                                                м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                      Фединяка
В.Д.

суддів:                                                                 Стефанів
Н.С. ,  Пнівчук О.Б.

секретаря                                                           Юрків
І.П.

з участю:                                                             позивача
ОСОБА_1 його адвоката,

ОСОБА_2 ,  представника відповідачів ОСОБА_5,  відповідача ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на рішення
Надвірнянського районного суду від 25 липня
2007 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2007 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4Назавизівської сільської ради,  треті особи ОСОБА_6,  ОСОБА_7 і
про визнання незаконним рішення вищевказаної сільської ради від 23 липня
1996 року про передачу у приватну власність ОСОБА_8 0, 37 га земельної ділянки
та визнати недійсним виданий йому Державний акт про право приватної власності
на зазначену земельну ділянку сері ІП-ІФ №038648 від 7 серпня 1996 року,  посилаючись на те,  що спірна земельна ділянка знаходиться у
користуванні позивачів і передана покійному ОСОБА_8 без їхньої згоди.

Справа
№22-ц-1441/07                                                      Головуючий
у 1 ін ст.  Мужик І.І.

Категорія
33                                                                        Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

Рішенням
Надвірнянського районного суду від 25 липня 2007 року ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні позову.

Не
погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 і
ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу,  в якій
ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення і задовольнити їхній
позов,  вказуючи на те,  що при вирішенні спору у справі суд допустив
порушення норм матеріального і процесуального права,  так як не врахував право користування
позивачами спірною земельною ділянкою.

У
судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги,  просить задовольнити цю скаргу.

Представник
відповідачів ОСОБА_5.  та ОСОБА_4
апеляційну скаргу не визнали,  вважають
доводи цієї скарги безпідставними.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши письмові
докази,  колегія суддів приходить до
висновку про  відхилення апеляційної
скарги  з таких підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у задоволенні позову,  суд першої
інстанції виходив з того,  що рішенням
Назавизівської сільської ради від 23 липня 1996 року ОСОБА_8 у встановленому
законом порядку передано у приватну власність 0, 4963 га земельної ділянки та видано
йому державний акт про право приватної власності на цю землю. Позивачі у
судовому засіданні,  відповідно вимог
земельного законодавства не представили суду письмових доказів про належність
їм права користування спірною земельною ділянкою. Разом з тим,  суд зіслався на те,  що незалежно від строку фактичного
користування позивачами спірною земельною ділянкою не створює для них   права законного    користування  цією землею.

Висновок суду
відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

За
змістом  ст.  10 ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони
та інші особи,  які беруть участь у
справі,  мають рівні права щодо подання
доказів,  їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Кожна
сторона повинна довести ті обставини,  на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За
змістом  ст.   ст.
19, 22, 23 ЗК України ( в редакції закону 1990 року,  який діяв на час приватизації спірної
земельної ділянки) сільські,  селищні
Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб
із земель сіл,  селищ,  а також за їх межами для будівництва
шкіл,  лікарень,  підприємств торгівлі та інших об'єктів,  пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера
послуг),  сільськогосподарського
використання,  ведення селянського     (фермерського)     господарства,      особистого     підсобного     господарства,

індивідуального
житлового,  дачного і гаражного
будівництва,  індивідуального і
колективного садівництва,  городництва,  сінокосіння і випасання худоби,  традиційних народних промислів.

Надання
у користування земельної ділянки,  що
перебуває у власності або користуванні,
іншому громадянину,  підприємству,  установі,
організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в
порядку,  передбаченому статтями 31 і 32
цього Кодексу.

Право
власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі
(на місцевості) і одержання документа,
що посвідчує це право.

Приступати
до використання земельної ділянки,  в
тому числі на умовах оренди,  до
встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа,  що посвідчує право власності або право
користування землею,  забороняється.

Право
власності або право постійного користування землею посвідчується державними
актами,  які видаються і реєструються
сільськими,  селищними,  міськими,
районними Радами народних депутатів.

Такі ж вимоги
передбачені  ст.   ст.
125, 126 чинного ЗК України.

Так,  представленими доказами представником
відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7,  зокрема:
копією рішення Назавизівської сільської ради від 23 липня 1996 року про
передачу у приватну власність ОСОБА_8 0, 4963 га земельної ділянки; копією виданого
йому Державного акта про право приватної власності на цю землю серія III - ІФ
№038648 (а.с. 10, 11) підтверджується,
що покійному ОСОБА_8 у встановленому законом порядку передано у приватну
власність спірну земельну ділянку.

Судом
встановлено,  що згідно  ст.
ст.  22, 23 ЗК України ( в ред. 1990 року)
ОСОБА_1 не представив суду доказів ,  що
позивачам надавалась у користування спірна земельна ділянка. Даний факт
підтверджується відсутністю у матеріалах справи письмових доказів з цього
приводу.

За таких
обставин,  відповідно  ст.
ст.  22, 23 ЗК України ( в ред. 1990 року) суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку відмовивши ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у
задоволенні позову,  оскільки позивачами
у судовому засіданні не доведено того,
що спірна земельна ділянка у встановленому порядку надавалась їм у
користування і при передачі цієї землі у приватну власність ОСОБА_8 порушено їх
право користування цією землею.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в
оскаржуваному рішенні,  тому задоволенню
не підлягають.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів вважає,  що оскаржуване рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування
зазначеного судового рішення за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  307, 308, 313-315,  317 ЦПК України,  колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_3
відхилити,  а рішення Надвірнянського
районного суду від 25 липня 2007 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців
безпосередньо до Верховного Суду України з часу набрання законної сили.