Справа
№22-6776-2007 р.    Категорія-18
Головуючий в 1 інстанції Корнєєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого   Стельмах Н.С.

суддів    Звягінцевої О.М.,  Молчанова
С.І.

при
секретарі АндрусьВ.С розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку
цивільну справу за позовом Концерну „Тріон" до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу і

ВСТАНОВИВ:

в апеляційній скарзі позивач Концерн „Тріон" оспорює обгрунтованість
рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької облґсті від 25 червня
2007 року,  яким відмовлено в задоволенні
позову,  і ставить питання про його
скасування,  ухвалення нового рішення про
задоволення позову за неповним з'ясуванням судом обставин,  що мають значення для справи,  невідповідністю висновків суду обставинам
справи,  неправильним застосуванням судом
норм матеріального права,  посилаючись на
те,  що суд не дав належної правової
оцінки доказам,  що були надані на
підтвердження позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду представник Концерну „Тріон" Тахтаров
С.В. підтримав доводи апеляційної скарги,
просив про її задоволення,
скасування рішення суду,
ухвалення нового рішення про задоволення позову,  а представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю
ОСОБА_2 заперечував проти доводів скарги,
просив її відхилити,  рішення суду
залишити без зміни.

22.02.2007 року представник позивача за довіреністю
ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача,  який уточнив 26.04.2007 року (а.с. 34),  зазначав,
що з 21.01.2004 року ОСОБА_1
знаходився у трудових правовідносинах з Концерном „Тріон",  у вересні 2006 року ним була написана
заява-розписка на ім'я генерального директора ОСОБА_4 про надання матеріальної
допомоги у вигляді авансу на суму 18000 грн. із зобов'язанням повернути ці
гроші протягом 3-х місяців до грудня 2006 року включно.

Керівником підприємства ця заява була підписана,  і відповідачеві було видано вказану суму
грошей у повному обсязі,  про що свідчить
відповідна копія касового ордеру.

З 1.12.2006 року відповідач був звільнений з роботи за
наказом генерального директора № 120/1-К від 1.12.2006 року,  про що йому було повідомлено рекомендованим
листом,  заборговану суму позивачеві до
т.ч. не повернув.

Тому просив ухвалити
рішення про стягнення з відповідача на користь довірителя борг 18000 грн. за
договором позики,  210, 08 грн. - 3%
річних,  1156, 95 грн. - пені,  всього-19367, 03 грн. та судові витрати.

Рішенням. Красноармійського міськрайонного суду Донецької
області від 25 червня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,  рішення суду-скасуванню з ухваленням нового,
рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним
і обгрунтованим,  ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,  на
які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно
із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України,  що міститься в п. 1 постанови „Про судове
рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року,
рішення є законним тоді,  коли
суд,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,  а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини,  або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим вважається рішення,  в якому повно відображені обставини,  що мають значення для справи,  висновки суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,  дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками,  а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,  визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у письмовій формі,  якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян,  а у випадках,  коли позикодавцем є юридична особа,  незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути
представлена розписка позивальника або інший документ,  який посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від
суми позики,  якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,  їх розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі) у строк та в порядку,  що
встановлені договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК
України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики,  він зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник,  який прострочив виконання
грошового зобов'язання,  на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення,  а також три
проценти річних від простроченої суми,
ящо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд вважає,  що позивачем
надано достатньо доказів на підтвердження укладення між сторонами 8 вересня
2006 року письмового договору позики на суму 18000 грн.

Всупереч висновку суду першої інстанції сторонами по даній справі
відповідно до вимог ст. 1047 ЦК
України був укладений письмовий договір позики грошових коштів у вигляді
надання відповідачеві ссуди
на на 3 місяця-до 8.12.2006 року,
при цьому одержання від позивальника процентів не було встановлено цим
договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_1 8
вересня 2006 року написав на ім'я генерального директора Концерну „Тріон"
заяву про надання йому матеріальної допомоги у вигляді авансу у сумі 18000 грн.
строком на 3 місяця з резолюцією керівника Концерну від 8.09.2006 року „видати
18000 грн. матеріальної допомоги на 3 місяці" та відміткою бухгалтера
„виплачено 8.09.2006 року 18000 грн."(а.с. 11).

Наказом Концерну „Тріон" № 28/1-0 від 8.09.2006 року наказано видати
на підставі заяви відповідача ссуду
у розмірі 18000 грн. з строком погашення до 8.12.2006 року (а.с. 56).

Всупереч висновків суду доказами на підтвердження отримання відповідачем
8.09.2006 року позики на суму 18000 грн. є Зошит - витратна книга,  що є відомосте) невстановленого зразку,  в якій за 8.09.2006 року є підпис ОСОБА_1 про отримання
цих грошових коштів (а.с. 17).

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 не заперечував,  що це підпис його довірителя.

Хоча у витратному касовому ордері № 258/1 від 8 вересня 2006 року про
видачу ОСОБА_1 18000
грн. матеріальної допомоги згідно з наказом відсутній підпис останнього,  апеляційний суд вважає,  що цей касовий документ підтверджує факт
передачі йому зазначеної грошової суми (а.с. 75).

Окрім того,  допитана у якості свідка
в суді першої інстанції касир підприємства ОСОБА_5 пояснила,  що вона власноруч видала відповідачеві
8.09.2006 року з каси 18000 грн.,  він
розписався про отримання грошей у Зошиті,
який йому було надано для вчинення підпису; підпис ОСОБА_1 відсутній на
витратному ордері через відключення електроенергії на підприємстві на час
отримання ним грошей.

Згідно із записом в Касовій книзі „каса за 8.09.2006 року" за видатковим
ордером № 258 видано ОСОБА_1
матеріальну допомогу згідно з наказом 18000 грн.,  номер кор.
розрахунку 373 (а.с. 70).

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання суду
першої інстанції на авансовий звіт відповідача за період з 1.09.2006 р. до 10.09.2006
р. як на доказ неотримання ним грошових коштів у сумі 18000 грн.,  оскільки у звіті зазначено,  по-

перше,  дати 7 та
9 вересня 2006 року,  а
по-друге,  ОСОБА_1 в ці дні було отримано
у підзвіт зовсім інші грошові суми,  а
саме 10000,  4000 та 90 на потреби
підприємства,  а не у якості позики у
вигляді ссуди (а.с. 79).

Таким чином,
оскільки позивачем надано достатньо доказів щодо отримання ОСОБА_1
позики у вигляді ссуди у
розмірі 18000 грн.,  апеляційний суд
вважає необгрунтованим висновок суду про відсутність по справі доказів щодо
передачі йому підприємством спірних грошових коштів.

Апеляційний суд також вважає,  що ті
порушення,  на які посилається суд у
своєму рішенні,  не свідчать про те,  що позики грошових коштів у сумі 18000 грн.
не було; мова йде про позику грошових коштів,
а не про загальні бухгалтерські документи.

Більш того,  як вбачається з
матеріалів справи,  8.09.2006 року між
ТОВ „Автогалс" та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу НОМЕР_1
автомобіля Toyota RAV4
2, 0 МТ Sport за ціною 180840 грн. із зобов'язанням покупця ОСОБА_1 сплатити 18000
грн. протягом 3-х робочих днів з дня підписання цього договору (а.с. 47-51).

Згідно з квитанцією № 1 8.09.2006 р.
ОСОБА_1 сплатив ТОВ „Автогалс" перший внесок-передоплату за
автомобіль саме у розмірі 18000 грн. (а.с. 52).

Апеляційний суд розцінює вказані документи доказом
отримання відповідачем від позивача саме в цей день позики на зазначену суму.

Суд в рішенні послався на виправлення дати терміну погашення ссуди на заяві
відповідача та виправлення дати в резолюції генерального директора (а.с.
11),  але не зазначив,  на що ці виправлення впливають.

Судом встановлено,  що спірний
договір позики є безпроцентним; ні самим договором,  ні Зошитом - витратною книгою,  ні резолюцією генерального директора Концерну
на заяві відповідача не зазначено розмір процентів від суми позики.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання,  з нього відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України слід
стягнути на користь підприємства загальну суму боргу 18554, 58 грн.,  з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення ( з 8.12.2006р. до 4.10.2007 p.),
що становить 110, 74 грн.,  а також три проценти річних від простроченої
суми у розмірі 443, 84 грн. ( 18000 грн. + 110, 74 грн. + 443, 84 грн.).

При цьому
апеляційний суд виходить із наступного розрахунку:

прожитковий мінімум з березня 2007 року складає 525 грн.; у квітні,  травні,
червні,  липні та серпні 2007
року- 561 грн.; у березні,  квітні,  травні,
червні 2007 року встановлений індекс інфляції 1, 4; у липні 2007 року-2,
8; у серпні 2007 року - 5, 1; у вересні 2007 року -6, 6;

сума інфляції за
весь час прострочення виконання грошового зобов'язання складе:

у березні 2007 p.-
7, 35 грн.( 525 грн. х 1, 4); у квітні,
травні,  червні 2007 p.- 7, 85 грн. ( 561
грн. х 1, 4); у липні 2007р.-15, 7 грн. ( 561 грн. х 2, 8); у серпні 2007р.-28,
61 грн. ( 561 грн. х 5, 1); у вересні 2007 р.-37, 03 грн. ( 561 грн. х6, 6).; а
всього-110, 74 грн.

Три проценти
річних від простроченої суми складуть 443, 84 грн.,  із розрахунку:

18000 грн. х 300
днів прострочення х 3% : 365 днів х 100).

Оскільки вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача ще й пені у розмірі

1156, 95
грн. не грунтуються на вимогах закону,  в
задоволенні цих вимог слід відмовити.

З урахуванням викладеного та у відповідності до вимог п.3
ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового

рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на
користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати: 276, 85 грн. -
судового збору та 60 грн. -витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307,  п.3 ч.
1 ст. 309,  ст.ст. 313,  316 ЦПК України,  апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

апеляційну скаргу Концерну „Тріон" задовольнити частково,  рішення Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 25 червня 2007 року скасувати.

Позов Концерну „Тріон" до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь Концерну „Тріон" борг в сумі 18554 грн. 58 коп.: з них 18000
грн.-сума основного боргу,  ПО грн. 74
коп.- індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання
і 443 грн. 84 коп.-три проценти річних.

Відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь
Концерну „Тріон" пені в сумі 1156, 95 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь Концерну „Тріон" понесені ним судові витрати: 276, 85 грн. -
судового збору та 60 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення,  може бути

оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним

законної сили.