Справа
№33ц-1340/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 листопаду 2007 року        м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі;

Фальчука
В.П.,  Каранфілової В.М.,  Сидоренко І.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20
грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 лютого
2006 року,  у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Мотор Січ» про визнання
недійсним п.16 трудового договору від 21.08.2003 року -

встановила;

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2005
року,  яким їй відмовлено в задоволені
позову у повному обсязі,  та на ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2006 року,  якою рішення суду першої інстанції залишене
без змін.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати зазначені рішення,  посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення,  яким задовольнити його позов у повному
обсязі.

Колегія суддів
визнає,  що підстави для перегляду
судових рішень відсутні.

Пунктом 14 Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 року
«Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів,  які навчались за рахунок бюджету»
визначено,  що у разі звільнення з роботи
за власним бажанням протягом трьох років після закінчення вищого учбового
закладу,  або за ініціативою товариства
за порушення трудової дисципліни,
випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до
державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Судами законно та обґрунтовано встановлено,  що укладаючи трудовий договір з ВАТ «Мотор
Січ» №92/03 від 21.08.2003 року згідно п.3 Постанови Кабінету Міністрів України
№992 від 22.08.1996 року ОСОБА_1,  як
молодий спеціаліст,  погодився з його
умовами,  в тому числі і з п.16
Договору,  щодо повернення вартості
навчання у вищому учбовому закладі та доплат до середнього заробітку у разі
дострокового розірвання трудового договору за ініціативою працівника,  або за ініціативою товариства за порушення
трудової дисципліни незважаючи на те,  що
його відмова від таких умов не позбавляла його права працювати на підприємстві
на загальних підставах.

Таким чином,  оскаржувані позивачем
умови трудового договору є законними,  не
погіршують його матеріального становища як працівника,  порівняно з законодавством

України,  так як він отримав всі права і гарантії,  передбачені законодавством,  отримував доплати до заробітної плати,  як фахівець,
за рахунок підприємства.

Приймаючи до уваги,  що в порушення
ст.233 КЗпП України ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності за зверненням до
суду з зазначеним позовом (позов подано 12.10.2005 року),  судами правомірно відмовлено в його
задоволенні з цих підстав.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається
порушення судами норм матеріального і процесуального права. Касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені у ній доводи не ґрунтуються на законі та не
підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.2ст.324 ЦПК України,  підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права,  чи порушення норм процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального права.

Підстави,  передбачені ст.341 ЦПК
України для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись с.ст.332,  336 ЦПК
України,  колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила;

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
20 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07
лютого 2006 року - залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.