Справа № 22-ц-2389/2007                                  Головуючий у І
інстанції Верещак A.M.
Доповідач у II інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого:
Приходько К.П. суддів: Березовенко Р.В.,
Оношко Г.М.   при секретарі: Бобко
О.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 18 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягненням боргу за договором позики, -

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
перевіривши матеріали справи,
вислухавши пояснення апелянта та його представника,   колегія суддів,

встановила:

У лютому 2007 року позивачка звернулася до
суду з зазначеним позовом .

Свої позовні
вимоги обґрунтовувала тим,   що в лютому
2005 року вона позичила відповідачці гроші в сумі 10000 грн. ,   під відсотки за користування позикою,   які остання зобов»язалася повернути при
першій вимозі,   однак відповідачка свої
зобов»язання не виконала,   і на її
вимогу борг не повернула.

Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2007 року
позов було задоволено частково.

Непогодившись з
вказаним рішенням суду відповідачкої ОСОБА_1 було подано апеляційну
скаргу,   в якій вона просить рішення
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2007 року
скасувати,   оскільки воно є
незаконним,   постановленим з порушенням
норм матеріального та процесуального права,
з недодержанням повного та об»єктивного розгляду справи і направити
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом
встановлено,   що позивачка ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 10000 грн.,   які в лютому 2005 року остання запропонувала
їй вкласти під відсотки,   на що вона
погодилася. Зробила це не одночасно,   а
кількома сумами,   які загалом становили
10000грн.,   які відповідачка на її
прохання не повернула. Письмової угоди про позику грошей вони не укладали,   оскільки вона довіряла Жарковій,   яку знала давно з порядної сторони. Однак
під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено,   як вбачається з матеріалів справи,   що ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 суму 4500
грн.,   інші суми не знайшли свого
підтвердження.

Зазначені
обставини встановлені судом на підставі пояснень сторін,   письмових доказів,   яким суд дав належну правову оцінку.

Відповідно до
статті 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає
у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти    або
інші речі,  визначені родовими
ознаками,   а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦПК
України передбачає,   що договір позики
укладається у письмовій формі,   якщо
його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,
а у випадках,   коли позикодавцем
є юридична особа,   - незалежно від суми.

Однак
недодержання письмової форми договору позики не має наслідком його
недійсність,   але позбавляє сторони
права у випадку судового спору посилатися на підтвердження факту позики на
свідчення свідків. На підтвердження укладення договору позики та його
умов,   зокрема,   договору позики між громадянами на
суму,   що не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,   може бути представлена розписка позичальника
або інший документ /письмове прохання позичальника про відстрочку повернення
отриманих грошей,   листи тощо/ ,   який посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і тому не
можуть бути прийняті колегією суддів до уваги.

Враховуючи,   що суд першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і процесуального права,   правильно навів у рішенні правові підстави в
обгрунтування своїх висновків,   колегія
не вбачає підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді справи.

Керуючись   ст.
ст.   303,   308,
313,   314,  315,
317,   319 ЦПК України,   колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення  Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 18 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох
місяців.