РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05 липня 2007
року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого:                           Берелет В. В.,

при секретарі                           Янченко Л.В.,

за участю
адвокатів:             Терехової Т.М.,
Мушика В.Л.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовами: ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,третя особа Криничанська районна державна нотаріальна контора, про
встановлення факту належності заповіту, про визнання права власності в порядку
успадкування за заповітом на земельне ділянку (пай), грошові вклади,
домоволодіння і земельну ділянку та за позовом ОСОБА_4до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину садиби, що є спільною
сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації замість 1/2
частини садиби,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася до суду з цим позовом і, обґрунтовуючи позовні вимоги, пояснила, що
вона з вересня 1989 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 07 серпня 1991 року
чоловік склав заповіт, посвідчений Криничанською районною державною
нотаріальною конторою, згідно якого все майно заповів їй. Майно спадкодавця
складалось з домоволодіння по АДРЕСА_1, земельної ділянки під цим
домоволодінням, площею 1500 кв.м, земельної ділянки( паю) в

колишньому КСП
ім. Леніна та грошового вкладу в Ощадбанку. У травні 1999 року шлюб між ними
був розірваний і після розірвання шлюбу вона носить прізвище ОСОБА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_5 помер. Коли вона звернулася до нотаріальної контори за
отриманням спадщини, то у видачі свідоцтва на право на спадщину їй було
відмовлено з тієї причини, що в заповіті прізвище спадкодавця вказано як
«ОСОБА_5», в той час як його прізвище «ОСОБА_5». Діти спадкодавця -

ОСОБА_2. і
ОСОБА_3 за спадщиною не звертались. Тому ОСОБА_1 просить визнати за нею право
власності в порядку успадкування за заповітом на домоволодіння по АДРЕСА_1,
земельної ділянки під цим домоволодінням, площею 1500 кв.м, земельну ділянку
(пай) в колишньому КСП ім.. Леніна та грошові внески в Ощадбанку, які належали
померлому ОСОБА_5

ОСОБА_4 позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала, в обгрунтування своїх вимог пояснила, що вона з 1966
року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 В період шлюбу ними за спільні кошти було
збудовано домоволодіння по АДРЕСА_1, яке було зареєстроване на її чоловіка. У
1987 році вони з ОСОБА_5 шлюб розірвали, вирішивши, що один з двох автомобілів
вона забирає, а ОСОБА_5 залишається проживати у будинку, а після його смерті
будинок переходить у власність донькам - ОСОБА_2. і ОСОБА_3. Через декілька
років ОСОБА_5 одружився вдруге і продовжував жити в цьому будинку. У 2004 році
він помер і тільки тоді вона дізналась, що померлий все майно, в тому числі і
будинок заповів своїй другій дружині, з якою він теж розлучився. Тому вона
вважає, що померлий ОСОБА_5 міг заповідати лише належну йому половину будинку, а
не весь будинок, який є їхньою спільною власністю. Просить визнати за нею право
власності   на 1/2 частину домоволодіння,
як на її частину у спільній власності подружжя, стягнути з ОСОБА_1 на її
користь вартість 1/2 частини домоволодіння, що складає 7 603 гривні.

ОСОБА_2. позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала і пояснила, що ОСОБА_1 з її батьком ОСОБА_5
перебували у шлюбі, але батько помер через 5 років після розлучення. Весь цей
час батько з ОСОБА_1 відносини не підтримував, тому вона вважає, що ОСОБА_1 не
може бути спадкоємицею померлого. Більше того, за життя батько говорив, що все
майно залишиться дітям. ОСОБА_1 скористалась тим, що батько зловживав спиртним
і змусила його скласти заповіт на її ім'я. З цих же причин вона визнає позов
ОСОБА_4., бо
вважає, що мати повинна мати право на ½ частину будинку, яку вони побудували разом з батьком.

ОСОБА_3 позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала і пояснила, що у 1987 році шлюб між її батьком
ОСОБА_5 та її матір'ю ОСОБА_4. був розірваний, а у 1989 році батько одружився з
ОСОБА_1, з якою розлучився у 1999 році. Помер батько у 2004 році і ніяких
відносин з ОСОБА_1 після розлучення не підтримував. Тільки після смерті батька
їй стало відомо, що ще у 1991 році батько все своє майно заповів ОСОБА_1 Вона
вважає, що ОСОБА_1 ніякого відношення до спадкового майна не має, не може
успадкувати це майно, крім того, батько обіцяв заповісти все

своє майно своїм
дітям, тобто ОСОБА_2. і їй. Позов ОСОБА_4 вона визнає, бо вважає, що мати має
право на Уг частину будинку, який вони з батьком збудували за спільні кошти в
період шлюбу.

ОСОБА_1 позовні
вимоги ОСОБА_4 не визнала і пояснила, що ОСОБА_5 з власної ініціативи у 1991
році все своє майно заповів їй. Скоріш за все це він зробив через негативне
ставлення до нього дітей. Ні про яку угоду з ОСОБА_4 про те, що після його
смерті будинок залишиться дітям, він ніколи не згадував, а весь час говорив, що
все майно належатиме їй і щоб вона нікому його не віддавала. Вважає позов
ОСОБА_4 безпідставним і просить у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити .

Представник
третьої особи в судове засідання не з'явився, про день слухання справи
сповіщений належним чином, згідно заяви просить справу заслухати без його
участі.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що
вона проживає неподалік від будинку ОСОБА_5 і їй достовірно відомо, що цей
будинок збудований ОСОБА_5 і його колишньою дружиною ОСОБА_7., яка зараз носить
прізвище ОСОБА_4. Вона бачила, як після розлучення у 1987 році, ОСОБА_7 забрала
з дому новий автомобіль і деякі меблі, в будинку залишився проживати ОСОБА_5
Після розлучення ОСОБА_5 і ОСОБА_4 вона не бачила, щоб їхні діти спілкувалися з
батьком.

Свідок ОСОБА_8.
пояснила, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_1 і їй відомо, що та років 10
перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 і носила прізвище ОСОБА_5. Вони жили і в
Криничках, і в Степанівці. Як насправді було прізвище чоловіка «ОСОБА_5» чи
«ОСОБА_5» вона не знає, але іншого чоловіка з таким прізвищем у ОСОБА_1 не
було.

Свідок ОСОБА_9
пояснив, що ОСОБА_1 є його сусідкою і йому достовірно відомо, що вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, разом з яким він працював працював шофером у
колгоспі імені Леніна. Як насправді було прізвище чоловіка «ОСОБА_5» чи
«ОСОБА_5» йому не відомо, але чоловік з таким прізвищем був у ОСОБА_1 один і
вона до розлучення також носила це прізвище. Під час роботи в господарстві
ОСОБА_5 виділявся земельний пай.

Справа
розглядалася судом неодноразово.

Суд заслухавши
пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані
сторонами докази прийшов до наступного. У судовому засіданні на підставі пояснень
свідків, свідоцтв про розірвання шлюбу, заповіту, актового запису про смерть
встановлено, що ОСОБА_1, дійсно перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 і носила прізвище
« ОСОБА_5», яке після розірвання шлюбу у 1999 році було замінене на  « ОСОБА_1». Під час шлюбу у 1991 році ОСОБА_5
склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1., яка на той час була його
дружиною, але в заповіті помилково були вказані прізвища спадкодавця і
спадкоємця « ОСОБА_5», замість правильних їх прізвищ « ОСОБА_5». У суду не
викликає сумніву той факт, що ОСОБА_5 при житті заповідав все своє майно
ОСОБА_1., а тільки при оформленні заповіту в прізвищах як спадкодавця так і
спадкоємця були допущені помилки. Суд приходить до висновку, що заповіт
складений ОСОБА_5, яким він усе своє майно заповідав ОСОБА_1 і фактично
складений ОСОБА_5.

Щодо позовних
вимог ОСОБА_1, про визнання за нею права власності в порядку успадкування за
заповітом на земельну ділянку (пай), грошові вклади, домоволодіння і земельну
ділянку, то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки цивільним кодексом
України (в редакції 1963 року ) не передбачено визнання права власності в
порядку успадкування на майно судом. При наявності певних обставин позивачка
може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в нотаріальній
конторі.

Стосовно
позовних вимог ОСОБА_4 суд вважає, що вони не можуть бути задоволені . У
судовому засіданні, на підставі пояснень свідків, довідки відділу РАЦС про
реєстрацію шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_7. у 1996 році, свідоцтва про розірвання
шлюбу у 1987 році, рішення виконкому Криничанської районної ради від 23 травня
1967 року про надання ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва та свідоцтва на
право власності на житловий будинок від 29 березня 1985 року, виданого
виконкомом Криничанської селищної ради встановлено, що спірний будинок ,
дійсно, збудований ОСОБА_5 і його дружиною на спільні кошти в період шлюбу,
тому цей будинок у відповідності до ст. 22 діючого на той час Кодексу про шлюб
та сім'ю ( в редакції 1963 року) був спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і
ОСОБА_7., яка у другому шлюбі прийняла прізвище «ОСОБА_7». У судовому
засіданні, на підставі пояснень свідків, які сторонами не заперечуються,
встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 після розлучення у 1987 році вжили заходів
щодо розподілу майна: ОСОБА_5 дістався будинок, а ОСОБА_4 - автомобіль. Доводи
ОСОБА_4 про те, що між ними була досягнута домовленість, що будинок вразі
смерті ОСОБА_5 має перейти у власність їхнім дітям - ОСОБА_2., ОСОБА_3.
спростовуються наявністю заповіту, яким ОСОБА_5 усе своє майно заповідав
ОСОБА_1. Даний заповіт при житті не змінювався і не скасовувався.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт,
що заповіт ОСОБА_5, складений на ім'я ОСОБА_1 належить ОСОБА_1, у задоволенні
іншої частини позовних вимог - відмовити.

ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог про визнання права власності на Уг частину садиби по
АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової
компенсації замість 1/2 частини садиби - відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_1 і ОСОБА_4по 15 гривен з кожної на користь Криничанського районного суду
Дніпропетровської області  витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області
через Криничанський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного суду
Дніпропетровської області або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.