Головуючий у 1-й інстанції - Батрак
І.В.    Справа № 33ц-1394/07
Доповідач: Артеменко І.А.   Категорія ЦП: 40
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Виноградової Л.
Є.,  Журавльова О.Г.

Артеменка
І.А.,  Градовського Ю.М.,  Суворова
В.О.

розглянувши
у судовому засіданні у м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав
споживачів,  за касаційною скаргою
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2005 року та рішення апеляційного
суду Запорізької області від 14 грудня 2005 року,  -

встановила:

У січні 2003 року ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулись
до суду із позовом до приватного підприємця ОСОБА_3 про захист прав
споживачів,  стягнення 2854, 76 гривень
матеріальних збитків,  2856 гривень у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2005 року
у задоволенні позову ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2005 року
позов ОСОБА_1,  ОСОБА_2 задоволено частково,  стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 1000 гривень,
в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1
та ОСОБА_2 посилаються
на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права,  у зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішень суду першої та апеляційної інстанції та
просять постановити нове рішення,  яким
задовольнити їх позов у повному обсязі.

Колегія суддів дійшла висновку,  що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов у частині стягнення моральної шкоди суд апеляційної
інстанції виходив з того,  що за
правилами ст. ст. 19,  24 Закону України „Про захист прав
споживачів" ОСОБА_1 має
право на відшкодування моральної шкоди,
оскільки відповідачка неналежним чином виконала свої обов'язки по
договору схову автомобіля. Зазначені обставини призвели до погіршення стану
здоров'я позивача,  котрий з 07 листопада
2002 року по 25 листопада 2002 року перебував на лікуванні у МСЧ „ЗАЗ".

Проте з таким висновком апеляційного суду не може погодитись судова
колегія,  оскільки він грунтується на
неправильному застосуванні норм права

За правилами ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень,  доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається,  що між позивачем та відповідачкою по справі
14.05.2000 року був укладений договір зберігання автомобіля „Skoda
Felicia". З журналу обліку транспортних засобів з пошкодженням вбачається,  що 13.11.2001 року був зроблений запис про
пошкодження автомобіля позивача,  19.08
2002 року також були зафіксовані пошкодження автомобіля. Ці пошкодження
відбулись у результаті того,  що позивач
потрапляв у ДТП,  при цьому при постановці автомобіля на
стоянку позивач про це працівників стоянки не повідомляв.

10.09.2002 року позивач поставив на стоянку свою машину,  та в той же день черговим по автостоянці були
зафіксовані пошкодження на автомобілі у вигляді подряпин на капоті,  які були внесені до журналу обліку
транспортних засобів з пошкодженням.

Доказів того,  що вказані пошкодження
відбулись у період перебування автомобіля на стоянці,  ОСОБА_1,
ОСОБА_2 суду не надано.

Таким чином,  колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції про те,  що позовні вимоги нічим не
підтверджуються,  та також не бере до
уваги висновок № 2906 від 28.12.2003 року авто - технічного дослідження
автомобіля „Skoda
Felicia" державний
номер № НОМЕР_1,  так як експертиза
проводилась через рік після пригоди,
позивачем автомобіль експлуатувався,
та в самих висновках експерта вказано,
що встановити час пошкоджень неможливо.

Оскільки судом першої інстанції з достатньою повнотою з'ясовані фактичні
обставини справи і до них правильно застосовано норми матеріального права,  а апеляційний суд,  вважаючи встановленими обставини справи,  які насправді недоведені,  неправильно застосував норми матеріального
права,  ухвалене рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з залишенням без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 333,  336,  339 ЦПК України колегія суддів судової палати
з цивільних справ апеляційного суду Одеської області

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2005 року
скасувати,  рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.