РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року                                                             м.    Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати                      в цивільних справах Апеляційного суду

Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                 Матківського
Р.Й.

суддів                                                                  Проскурніцького
П.І.,  Шишка А.І.

секретаря:                                                                                Юрків
І.П.

з участю:                                                                      апелянтки
ОСОБА_1   ,

адвоката
позивачів ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Надвірнянського районного суду від 10 жовтня 2007 року

встановила:

В лютому
2007 року з позовом в суд до ОСОБА_1 звернулись ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 який змінив
прізвище на ОСОБА_7 про визнання заповіту від 15.04. 1994 року згідно якого
ОСОБА_8 заповів ОСОБА_9 ціле будинковолодіння по АДРЕСА_1 та заповіт яким
ОСОБА_9 заповіла все майно своїй дочці ОСОБА_1,
а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане нотаріусом
Надвірнянської державної нотаріальної контори 7. 07. 2006 року частково
недійсними в частині 7/15 часток визнати за ними право на цих 7/15 часток
спадкового майна.

Заявлені
вимоги позивачі обґрунтували тим,  що
батьку ОСОБА_8 та матері ОСОБА_10 на праві власності належало будинковолодіння
по АДРЕСА_1. Батько заповів все будинковолодіння

Справа №
22-ц-1435/2007 р.             Головуючий у
першій інстанції Вінтоняк М.   Б.

Категорія
26                                        Доповідач
Матківський Р.Й.

дочці
ОСОБА_9,  хоча мав право по закону на
половину будинковолодіння,  а друга
половина належала матері. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  а мама ІНФОРМАЦІЯ_2. Всі п'ятеро дітей
прийняли спадщину,  тому сестра ОСОБА_9 незаконно
8 травня 1996 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все
будинковолодіння. У зв"язку з цим ОСОБА_9 не вправі була складати заповіт
на все будинковолодіння на свою дочку відповідачку по справі ОСОБА_1.

Під час
розгляду справи позивачі збільшували заявлені позовні вимоги і просили визнати
недійсним свідоцтво про право власності на все будинковолодіння видане батьку
від 23.04.1995 року,  свідоцтво про право
на спадщину за заповітом видане Надвірнянською ДНК 8.05. 1996 року сестрі ОСОБА_9.

Рішенням
Надвірнянського районного суду від 10 жовтня 2007 року позовні вимоги
задоволено частково,  визнано право
власності позивачів на спадкове будинковолодіння у відповідних частках.

На дане
рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову позивачам в задоволенні заявлених вимог.

В скарзі
апелянтка зазначає,  що суд безпідставно
продовжив позивачам строк позовної давності на звернення з позовом,  поскільки позивачі знали про заповіт дідуся
її матері у 1994 році і вона вчасно оформила свідоцтво про право на спадщину.
Позивачі знали,  що мама отримала
свідоцтво на спадщину після смерті батьків в 1996 році.

Вислухавши
апелянтку яка вимоги скарги підтримала,
адвоката позивачів,  який вимоги
скарги не визнав,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що скаргу слід задоволити частково.

Постановляючи
рішення про визнання недійсним свідоцтва про право власності виданого
спадкодавцю ОСОБА_8 на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 виданого 23.04.
1995 року суд першої інстанції правильно встановив,  що будинковолодіння належало не тільки
йому,  а й дружині ОСОБА_10,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В сулі
першої інстанції доведено,  що після
смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинковолодінні залишилась проживати його
дружина Євдокія ,  а після її смерті
спадщину прийняли всі п"ятеро дітей,
які фактично вступили в управління спадковим майном і відповідно до  ст.
549 ЦК України
що введений в дію з 1 січня 1964 року і визнаються такими,  що прийняли спадщину.

У
зв"язку з тим,  що свідоцтво про
право на спадщину видане ОСОБА_9,  матері
апелянтки на майно яке належало не тільки спадкодавцю,  суд першої

інстанції правильно визнав його недійсним.

Однак
визначаючи розмір часток спадкоємців суд першої інстанції неправильно визначив
склад спадщини та її розмір для кожного спадкоємця.

Враховуючи,  що після смерті ОСОБА_8 який належну йому
частку,  тобто половину будинковолодіння
заповів дочці ОСОБА_9,  а пережившій
дружині ОСОБА_10 та непрацездатній дочці ОСОБА_4 повинно належати 10/18 частин
будинковолодіння,  що є спадковою масою
майна. Матері апелянтки повинно належати по заповіту 9/18 частин спадкового
майна,  на яке вона має право після її
смерті. Спадкоємцю ОСОБА_4 повинно належати з врахуванням обов"язкової
частки після смерті батька 3/18 частин,
а трьом іншим спадкоємцям по 2/18 частин будинковолодіння.

У
зв"язку з тим,  що судом при
визначенні часток для спадкоємців допущена помилка рішення підлягає зміні.

Керуючись  ст.
ст.  307,  309,
316 ЦПК України,  колегія суддів,
-

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення
Надвірнянського районного суду від 10 жовтня 2007 року змінити.

Визнати
за ОСОБА_4 право власності на 3/18 частин спадкового будинковолодіння
АДРЕСА_1,  за ОСОБА_3,  ОСОБА_5,
ОСОБА_7 по 2/18 частин кожному,
за ОСОБА_1 на 9/18 частин зазначеного спадкового будинковолодіння,  а в решті рішення залишити без змін.

Рішення
набирає чинності з моменту його проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.