Справа № 22ц 1999-2007 року                                  Головуючий 1
інстанції Щербина СВ.
- 26.                                                Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

іменем України.

5      листопада'2007 року.                                                                           м.  Миколаїв.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Данилової О.О.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С. ,

з участю:

позивача
ОСОБА_1,

його
представника ОСОБА_2,

представника
ОСОБА_3. - ОСОБА_4,  у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 переглянула рішення місцевого Заводського районного суду м.  Миколаєва від 17 квітня 2007 року по
цивільній справі за його ж позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу й визнання права власності на 1/2
частину квартири та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
власності за спадкуванням на 17/100 часток домоволодіння.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення осіб,  які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання,  перевіривши у межах
оскарження обставини та докази,  якими
сторони їх стверджували , -

установила:

6      вересня 2006 року ОСОБА_1 пред'явив
зазначений первісний позов.

Його
обґрунтовував тим,  що починаючи з 2000
року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5.

У 2005
році вони за спільні гроші придбали у спільну сумісну власність квартиру
АДРЕСА_1,  оформивши набуте на ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5. померла і він зажадав отримати належну йому частку з названої квартири,  проте не зміг здійснити задумане через брак
правоустановчих документів.

Посилаючись на
виписані обставини,  просив позов
задовольнити.

22 січня
2007 року ОСОБА_3. пред'явила зустрічний позов,
в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на
17/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1,
які належали її доньці ОСОБА_5 на підставі договору дарування від
третього серпня 2005 року.

Рішенням
місцевого Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 квітня 2007 року у первісному позові відмовлено за
недоведеністю,  а зустрічний позов
задоволено у повному обсязі.

Не
погоджуючись із таким рішенням,  ОСОБА_1
його оскаржив й просив скасувати,
оскільки,  як на його думку,  суд дав неналежну оцінку зібраним по справі
доказам та неправильно застосував норми матеріального права,  а саме,
проігнорував показання викликаних за його клопотанням свідків та факт
продажу ним квартири.

Апеляційну
скаргу слід відхилити,  оскаржене рішення
суду 1 інстанції залишити без

зміни,  оскільки той постановив його з додержанням
норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи
спір таким чином,  як викладено у
оскарженому рішенні,  місцевий суд
виходив з того,  що належних та
допустимих доказів тому,  що позивач та
ОСОБА_5. проживали однією сім'єю без шлюбу і у цей період за спільні кошти
придбали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 немає,  а тому у первісному позові слід відмовити.

Задовольняючи
ж зустрічний позов,  суд вважав,  що у справі достатньо доказів тому,  що 17/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 (
позивач по первісному позову іменував названий об'єкт права власності квартирою
АДРЕСА_1) належали на праві приватної власності тільки ОСОБА_5.

ОСОБА_3.,  яка є матір'ю ОСОБА_5 і єдиною спадкоємицею
належного тій майна,  після смерті
ОСОБА_5 прийняла спадщину,  вчинивши для
цього,  передбачені цивільним
законодавством дії.

Тому,  відповідно до статей 1268 -1270 ЦК України,  за ОСОБА_6 слід визнати право власності на
спірне житло.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області погоджується з такими обставинами та правовідносинами,  висновки суду 1 інстанції щодо них і
результату вирішення справи,  вважає
вірними,  обгрунтованими й законними.

Так,  за статтями 59,  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  при цьому,
обставини справи,  які за законом
мають право бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися іншими засобами
доказування і,  тим більше,  грунтуватися на припущеннях.

Допустимі
й належні докази подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі.

Як
вбачається з матеріалів справи,
предметом спору є 17/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

їх
власницею за нотаріально посвідченим договором дарування від 3 серпня 2005 року
(а.с. - 60) була ОСОБА_5..

ОСОБА_1
ж стверджував,  що зазначений об'єкт
нерухомості він та ОСОБА_5. купили,  в
підтвердження чого посилався на показання свідків.

Суд
вірно не взяв свідчення до уваги,
оскільки інше суперечило б положенням
ст.  218 ЦК України.

Фактично
ОСОБА_1 здійснив спробу заперечити вид договору,  вчиненого в письмовій формі,  показаннями свідків,  що за названою статтею є недопустимим.

Крім
того,  ОСОБА_1 не надав беззаперечних
доказів тому,  що проживав однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5,  в той
час,  як відповідачка по первісному
позову довела протилежне.

За такого,  первісний позов не підлягав задоволенню.

Що ж до
зустрічного позову,  то у матеріалах
справи достатньо доказів тому,  що
ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем майна померлої дочки. Вона вчинила дії спрямовані
на прийняття спадщини,  а тому за нею й
слід визнати право власності за спадкуванням на спірний об'єкт.

Оскільки
такого ж,  з таких же мотивів дійшов і
місцевий суд,  то підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Що ж до
твердження апелянта про ігнорування судом наданих ним доказів,  то воно не може бути взяте до уваги,  оскільки спростовуються наявними у справі
матеріалами,  де суд

ретельно і
прискіпливо дослідив кожну із суттєвих обставин спору і дійшов певних висновків
щодо них та правових наслідків,  які вони
за собою тягнуть.

Керуючись  ст.
ст.  307-308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення місцевого
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 17 квітня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.