УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17
грудня 2007 року                                                                                     м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів       - Бабія А.П.  - Ступакова О.А.

при
секретарі - Переверзевій Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Управління механізації та транспорту ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд" про
зобов'язання не чинити перешкод у користуванні гуртожитком та стягнення
компенсації заподіяної моральної шкоди, за апеляційною скаргою начальника ДП
УМіТ ВАТ „Одестрансбуд" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси
від 25 грудня 2006 року, -

встановила:

Позивачка
звернулась з позовом до суду до Управління механізації та транспорту ДП УМіТ ВАТ
„Одестрансбуд" про не перешкоджання в проживанні, посилаючись на наступні
обставини.

ОСОБА_1
перебувала у трудових відносинах з підприємством „Трансенергомехбуд" ДП
УМіТ ВАТ „Одестрансбуд". На підставі вказаного, позивачу для мешкання була
надана кімната АДРЕСА_1.

Згодом,
у березні 2005 року, ОСОБА_1 - за рішенням начальника підприємства й на
підставі заяви - переселилась в кімнату № 41 вказаного гуртожитку.

При
цьому, на підставі рішення загальних зборів акціонерів ДП УМіТ ВАТ
„Одестрансбуд" від 18 березня 2005 року та наказу № 50 від 12 травня 2005
року по ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд" про приєднання підприємства
„Трансенергомехбуд" до підприємства Управління механізації та транспорту
ДП ВАТ „Одестрансбуд" був скорочений ряд посад, й у тому числі - посада
головного бухгалтера „Трансенергомехбуд" ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд".

В
результаті вказаних подій, в серпні 2005 року ОСОБА_1 була звільнена у звязку
зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_1
зазначила, що новий керівник вказаного гуртожитку вимагає, щоб вона звільнила
займану нею кімнату. Інше житло позивачу не надавалось.

Таким
чином, позивач вважає, що їй неправомірно перешкоджають в мешканні в гуртожитку
в кімнаті № 41, у зв'язку з чим звернулась з позовом до суду.

У
судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Головуючий
у першій інстанції - Плавич І.В.     Справа
№ 22ц-4900/2007 р.

Доповідач
-Станкевич В.А..                                     Категорія ЦП 30

Представник
позивача за довіреністю - ОСОБА_2 - заявлені позивачем вимоги підтримала,
просила суд позов задовольнити.

Представник
відповідача за довіреністю - Корчевний О.В. - заявлені ОСОБА_1 вимоги не визнав
у повному обсязі, просив суд відмовити в їх задоволенні - з підстав, викладених
у письмових запереченнях.

Рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 до
Управління механізації та транспорту ДП ВАТ „Одестрансбуд" про
зобов'язання не чинити перешкод у користуванні гуртожитком та стягнення
компенсації заподіяної моральної шкоди - задоволено частково.

Зобов'язано
начальника Управління механізації та транспорту ВАТ „Одестрансбуд" не
чинити ОСОБА_1 та неповнолітньому ОСОБА_3 будь-яких перешкод, у чому би вони не
полягали у користуванні кімнатою № 41, жилою площею 24, 4 кв. м. в гуртожитку
АДРЕСА_1.

В
задоволенні решти заявлених вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В
апеляційній скарзі начальника ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд" ставиться питання
про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити в
позовних вимогах.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що Циш Надія Миколаївна перебувала у трудових відносинах з
підприємством ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд", починаючи з 01 жовтня 2001 року,
займаючи останню посаду головного бухгалтера „Трансенергомехбуд" ДП УМіТ
ВАТ „Одестрансбуд".

ОСОБА_1
проживає в гуртожитку по проспекту Адміральському 36/1 у місті Одесі з
листопада 2001 року. Вказаний гуртожиток належить ДП УМіТ ВАТ
„Одестрансбуд" і знаходиться в оперативному управлінні Управління
механізації та транспорту ВАТ „Одестрансбуд".

До
вказаного підприємства, зазначений гуртожиток знаходився у відомчому
підпорядкуванні ДП „Трансенергомехбуд" ВАТ „Одестрансбуд".

Обидва
підприємства, й Управління механізації та транспорту, й
„Трансенергомехбуд" є дочірніми підприємствами ВАТ „Одестрансбуд" і
знаходилися за одною адресою, а саме: АДРЕСА_2. Викладені факти представником
відповідача в судових засіданнях не заперечувались.

В
зв'язку з трудовими відношеннями, а також зважаючи на відсутність житла,
позивачка ОСОБА_1 у листопаді 2001 року була забезпечена житлом у вигляді
кімнати № 19 в зазначену гуртожитку.

У
березні 2005 року, на підставі рішення начальника підприємства ДП
„Трансенергомехбуд", а також з власної заяви, ОСОБА_1 переселилася в
кімнату № 41 гуртожитку за вказаною адресою для подальшого проживання з
родиною.

У
вказаній кімнаті позивач й проживає станом на сьогодення разом з неповнолітнім
сином ОСОБА_3. 1997 року народження.

На
підставі рішення загальних зборів акціонерів ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд"
від 18 березня 2005 року та наказу №50 від 12 травня 2005 року по ДП УМіТ ВАТ
„Одестрансбуд" про приєднання підприємства „Трансенергомехбуд" до
підприємства Управління механізації та транспорту ВАТ „Одестрансбуд" був
скорочений ряд посад, й у тому числі - посада головного бухгалтера
„Трансенергомехбуд" ДП УМіТ ВАТ "Одестрансбуд", яку займала в
той час ОСОБА_1

Зважаючи
на вказані подій, на підставі наказу начальника „Трансенергомехбуд" ДП
УМіТ ВАТ "Одестрансбуд" № 26 від 17 серпня 2005 року, позивачку було
звільнено у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.

Після
звільнення, керівництво підприємства-відповідача почало вимагати від ОСОБА_1
звільнити кімнату №41, яку вона займала разом з сином.

Згідно
ст. 132 ч.3, 4 ЖК Української РСР, осіб, перелічених у статті 125 ЖК
Української РСР, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого
приміщення. При цьому, надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку
інше жиле приміщення має відповідані вимогам, передбаченим частиною другою
етапі 114 ЖК Української РСР, яка в свою чергу регламентує, що надаване
громадянам у зв'язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у
межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і
технічним вимогам.

Відповідно
до ст. 125 п.п.4, 6 ЖК Української РСР, без надання іншого жилою приміщення не
може бути виселено осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства,
установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників, а
також одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Оскільки
ОСОБА_1 стосується два викладені пункти норми закону, що доводиться
формулюванням звільнення ОСОБА_1 з вказаного підприємства, а також свідоцтвом
про народження неповнолітнього ОСОБА_3 від 19 серпня 1997 року, та свідоцтвом
про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_3 від 06 березня 2001 року, то
судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про неможливість
виселення ОСОБА_1 з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Ствердження
апелянта щодо самовільного захоплення кімнати № 41 зазначеного гуртожитку
спростовуються матеріалами справи. З договору № 41 найму жилого приміщення у
гуртожитку № 1 від 01 березня 2005 року вбачається, що ДП
„Трансенергомехбуд" уклало договір з ОСОБА_1 про найм кімнати № 41 у гуртожитку
АДРЕСА_1.(а.с. 14)

Що
стосується переселення ОСОБА_1 в іншу кімнату гуртожитку, то суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що відповідне санітарним і технічним вимогам
інше житлове приміщення може бути і меншим, ніж займане, і менш упорядкованим,
але разом з тим, воно повинне відповідати вимогам, які виключають визнання
особи, яка в ньому оселиться, потребуючим в поліпшенні житлових умов, у тому
числі і у зв'язку з мешканням в одній кімнаті осіб різної статі старше за
дев'ять років, окрім подружжя. Оскільки само по собі мешкання в гуртожитку є
підставою для визнання громадянина потребуючим в поліпшенні житлових умов, то
виселення з підстав, вказаних в ч. 4 ст. 132, та в ст. 125 ЖК Української РСР,
в іншу кімнату гуртожитку визнається судом незаконним.

Враховуючи
все вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких
обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія
вважає необхідним стягнути з ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд" не сплачені
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7, 5
грн.

Керуючись
ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу начальника ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд" - відхилити.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління механізації та транспорту ДП
ВАТ „Одестрансбуд" про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні
гуртожитком та стягнення компенсації заподіяної моральної шкоди - залишити без
змін.

Стягнути
з ДП УМіТ ВАТ „Одестрансбуд" витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 7, 5 грн.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.