Справа №2-5972/06
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Октябрський районний суд м.  Полтави
у складі:

головуючого
- судді                                          Савченка
А.Г.

при
секретарях                                                  Федорченко
Л.В.,  Іщенко С. С.

за
участю позивачки-відповідачки                 ОСОБА_1

її
представника                                                 ОСОБА_3

відповідача-позивача                                       ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду 10 травня 2007 року матеріали
цивільної справи за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про розподіл спільного майна
подружжя,

встановив:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про розподіл спільного майна
подружжя,  набутого ним за час
перебування у шлюбі,  заявивши в ній
вимогу про виділення їй гаража НОМЕР_1 розташованого по АДРЕСА_1а відповідачу
легкового автомобіля «ВАЗ-21070» СПГ 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_2,  а також про визнання за нею права власності
на вказаний гараж.

Свої
позовні вимоги вона обґрунтовує тим,  що
спірне майно набуте ними під час шлюбу. Після розірвання шлюбу вони досягли
спільної згоди лише щодо розподілу легкового автомобіля «Skoda Fabia
Sedan 1» 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_3. Іншу ж частину майна відповідач
відмовився ділити на запропонованих нею умовах,
в зв»язку з чим вона і звернулася до суду.

Заперечуючи
проти позову відповідач подав зустрічну позовну заяву (а. с.  40-42),
в якій зазначив,  що після
розірвання шлюбу вони з позивачкою досягли письмової згоди на розподіл спірного
майна,  нажитого ними під час шлюбу,  яке вони оцінили в суму 11800 доларів США,  половину із якої він повинен був сплатити
їй,  залишивши майно собі. За умовами
досягнутої згоди 2400 доларів США
він повинен був сплатити негайно,  що
і зробив,  а іншу суму - 3500 доларів США до червня 2007
року,  строк для чого ще не наступив.
Однак,  позивачка,  порушивши умови домовленості звернулася до
суду з позовом,  в якому просить виділити
їй гараж. Не погоджуючись з цим,  він
зазначає,  що земельну ділянку під
будівництво гаража було виділено йому,
він,  на відміну від
позивачки,  має автомобіль,  який використовує,  в тому числі,
і в службових цілях і зберігає його в гаражі. Гараж знаходиться поруч з
місцем його роботи,  йому часто як лікарю
приходиться використовувати
автомобіль в службових цілях. Це створює зручності в його використанні,  а отже і в необхідності мати гараж для цих
цілей. Просить виділити із спільної сумісної власності йому гараж та легковий
автомобіль «ВАЗ 21070» СПГ 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_2,  стягнувши на користь позивачки суму
еквівалентну 3500 доларів США,  тобто
17675 грн.,  про що вони досягли
домовленості після розірвання шлюбу. В задоволенні позовних вимог позивачки
відмовити.

Ухвалою суду від 26 квітня 2007 року відповідно до  ст.
126 ЦПК України обидва позови об»єднані в одне провадження.

В
судовому засіданні суду першої інстанції кожна із сторін свої позовні вимоги
підтримала з мотивів викладених в позовних заявах,  не визнаючи при цьому вимог протилежної
сторони та заперечуючи проти їх задоволення. Відповідач-позивач ОСОБА_2,  крім того,
зазначив,  що незважаючи на
те,  що гараж був збудований під час його
проживання з позивачкою-відповідачкою в шлюбі,
основні грошові та трудові витрати на це були понесені його
батьками,  які надали більшу частину
будівельних матеріалів та допомагали в цьому як власною працею,  так і оплатили частину виконаних по
будівництву робіт.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення,  а позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Свідок
ОСОБА_4,  мати відповідача-позивача,  показала,
що місце для будівництва гаража вона оформляла особисто. Перед цим
купила в селі будинок,  який розібрала і
цеглу від нього,  всі фундаментні блоки і
плити перекриття віддала сину на будівництво гаража. Ворота на гараж виготовив
її чоловік і батько відповідача,  який
також зробив електропроводку в гаражі.

Свідок
ОСОБА_5 ,  батько позивачки,  показав,
що він брав участь у будівництві гаража. Батьки відповідача-позивача
купили будинок в селі,  який розібрали та
матеріали з якого віддали на будівництво гаража. Він також допомагав своєю
працею в будівництві гаража: заносив пісок в підвал,  був підсобним робітником у мулярів.
Цеглу,  плити перекриття і блоки були
перевезені з того будинку,  який був
куплений матір»ю відповідача. В придбанні цих будівельних матеріалів він участі
не брав. Електропроводка була зроблена без нього. Він надавав кошти по 1500
грн. на будівництво гаража і на придбання автомобілів.

Згідно
рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.  Полтаві ради від 24 червня 2003 року № 248
(а. с.  16) відповідачу-позивачу була
надана земельна ділянка площею 28 кв.
м для будівництва капітального гаража розміром 6x4 м по АДРЕСА_1

2 лютого
2005 року (а. с.  12) йому видано
свідоцтво про право власності на нерухоме майно - гараж площею 21, 8 кв. м та
за ним було зареєстровано право власності в КП Полтавське бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» за № 9765493 (а. с.  13). Йому також видано технічний паспорт на
гараж (а. с.  6).

Аналізуючи
докази та задовольняючи позовні вимоги відповідача-позивача,  суд виходить з того,  що спірний гараж як протягом часу їх
спільного проживання,  так і після
розірвання шлюбу використовувався і продовжує використовуватись ним,  оскільки він має автомобіль,  належність якого потребує зберігання в гаражі,  в той час,
коли позивачка-відповідачка має намір використовувати гараж в
інших,  ніж він має призначення,  цілях. Суд також враховує обставини придбання
у власність гаража та його місцезнаходження,
що створює зручності у його використанні саме відповідачем-позивачем,  у тому числі і у службових цілях. Тому суд
вважає,  що зустрічний позов
відповідача-позивача в частині

виділення йому із спільної сумісної власності подружжя зазначеного ним
майна підлягає задоволенню.

Суд
також враховує,  що сторони до звернення
до суду досягли певних домовленостей про умови розподілу майна,  оцінивши його в грошовому виразі,  і позивачка-відповідачка частково отримала
його компенсацію в сумі 2400 доларів США,  що підтверджується її письмовою розпискою про це (а.
с.  32) та зазначенням в ній суми боргу
3500 доларів США,  які відповідач-позивач в зустрічному позові просить
стягнути з нього,  залишивши в його
користуванні спірне майно. Враховуючи ці обставини,  суд вважає за необхідне задовольнити позовні
вимоги відповідача-позивача ОСОБА_2 в повному обсязі,  відмовивши в задоволенні позовних вимог
позивачки-відповідачки ОСОБА_1

Керуючись
статтями 60,  69-71 СК України,  статтями
213,  215,  218,
226 ЦПК України,

суд,

вирішив:

Позовну
заяву  ОСОБА_2  задовольнити.

Визнати
спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: гараж НОМЕР_1 розташований по
АДРЕСА_1 легковий автомобіль «ВАЗ 21070» СПГ 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_2
та легковий автомобіль «Skoda
Fabia Sedan 1» 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_3.

Із
спільного майна позивачу-відповідачу ОСОБА_2виділи: гараж НОМЕР_1 розташований
по АДРЕСА_1 легковий автомобіль «ВАЗ 21070» СПГ 2004 року випуску д.н.з.
НОМЕР_2 та легковий автомобіль «Skoda
Fabia Sedan 1» 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_3.

Стягнути
з відповідача-позивача ОСОБА_2 на користь позивачки-відповідачки ОСОБА_1
сімнадцять тисяч шістсот сімдесят п»ять гривень,  тобто суму еквівалентну 3500 доларів США як компенсацію
за частину належного їй майна,
домовленість про що ними в добровільному порядку була досягнута.

В задоволенні
позовних вимог позивачки-відповідачки ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у двадцятиденний строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження,  якщо скарга
подасться у строк,  встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.