АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-2318-2007р.                                             Головуючий
18                                                                       Вітер
апеляційній інстанції Захарова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25"
грудня 2007 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                     Захарової А.Ф.

судців                                Скіця
М. І.,  Демченка В.А.

при
секретарі                    Пономаренко
Ю.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2007р.
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за угодою позики та
3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вивчивши
матеріали справи,  вислухавши
ОСОБА_2,  який заперечував на доводи
апеляційної скарги,  судова палата,  -

встановила:

В липні
2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
угодою позики та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказував,  що за угодою позики,  укладеного між ним і відповідачкою в
письмовій формі,  він передав ОСОБА_1
60000 грн.,  в вона прийняла зобов'язання
повернути суму позики до 20.04.2007 року. В забезпечення позики,  на випадок унеможливлення виплати 60000 грн.
ОСОБА_1 передала йому правовстановлюючі документи на житловий будинок та
Державний акт на присадибну земельну ділянку,
письмово гарантуючи,  що при
порушенні боргового зобов'язання йому передаються у власність зазначені об'єкти
приватної власності.

З
настанням строку виконання боргового зобов'язання ОСОБА_1 уникає спілкування та
зволікає виконання боргового зобов'язання на невизначений термін. Тому на
підставі  ст. 625; 827 ЦК України просив
стягнути з ОСОБА_1 на його користь 60000 грн. боргу та 3% річних з простроченої
до платежу суми,  що становить 1800
грн.,  а всього 61800 грн.,  судові витрати по справі.

Рішенням
Христинівського районного суду від 12 жовтня 2007 року стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 60000 грн. - суму боргу за угодою позики та 1800 грн. - 3%
річних за прострочення платежу,  а всього
61800 грн. та судові витрати в сумі 648 грн.

2

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 просе
його скасувати як постановлене з суттєвим порушенням процесуальних
норм,  та повернути справу на новий
розгляд.

Обговоривши
матеріали справи,  судова палата
вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_1 не
підлягає до задоволення.

Встановлено,  що між позивачем
ОСОБА_2 і відповідачкою ОСОБА_1 20.03.2007 року був укладений в письмовій формі
договір позики,  за яким ОСОБА_1 позичила
у ОСОБА_2 60 тис.  грн.,  зобов'язавшись повернути таку суму 20.04.07
року,  - про що свідчить власноручно
виконана ОСОБА_1,  розписка на ар.спр.7.
Останнього відповідачка не заперечувала під час розгляду справи в суді першої
інстанції,  не заперечувала відносно
того,  що брала гроші в позику у позивача
в розмірі 60000 грн. і своєчасно не повернула,
вказуючи,  що борги фактично
наробив її син,  а вона віддала позивачу
технічний паспорт на належний їй будинок та державний акт на землю. Не
визнавала тільки суму у 1800 грн. як 3% річних і просила суд в цій частині
позову відмовити. Відповідно до викладеного,
як встановленого судом,
положень  ст.  ст. 1046; 1048; 1049 та  ст. 625 ЦК
України,  які вказують на обов'язок
позичальника повернути позику,  а також
3% річних від простроченої суми (якщо інший розмір процентів не встановлений
договором),  суд правильно стягнув з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60000 грн. боргу за угодою позики та 1800 грн. як 3%
річних за прострочення платежу,  а всього
61800 грн.,  судові витрати в сумі 648
грн. задоволивши позовні вимоги в повному обсязі. Таке рішення суду відповідає
матеріалам справи,  вимогам закону.

Під час
неодноразових судових засідань по даній справі відповідачка ОСОБА_1 не
заперечувала щодо наявності у неї боргу перед позивачем,  не зазначала про те,  що розписка нею як позичальником виконана під
тиском чи погрозами з боку позивача,
навіть і в засіданні суду від 04 вересня 2007 року,  коли вона просила суд надати час їй для
вирішення питання мирним шляхом.

Тому
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те,
що розписка від 20.03.2007 року про позику нею грошей у позивача
написала під моральним тиском,  погрозою
фізичної розправи та вбивства її і її сина ОСОБА_3,  - може бути розцінена як спосіб уникнути
цивільної відповідальності, - заслуговують на увагу.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує,  що по
факту погроз вона 14.07.07р. зверталася до Христинівського РВ УМВС України в
Черкаській області,  але в зв'язку з тим,  що місце проживання ОСОБА_2 було невідоме і
опитати його було неможливо,  то в
порушенні кримінальної справи було незаконно відмовлено за п.2  ст. 6 КПК України.

І,  як видно із справи,  дійсно,
постановою від 23.07.07 року старший ДІМ Христинівського РВ МВС відмовив
в порушенні кримінальної справи за ознаками злочинів,  передбачених
ст.  ст.  296; 129 КК України відносно ОСОБА_2 за
п.2  ст. 6 КПК України через неможливість
допитати останнього в зв'язку з тим,  що
невідоме місце його знаходження,  а інших
доказів,  які б підтверджували вину
громадянина ОСОБА_2,  не добуто,  і добути не представилось можливим (ар.спр.
58).

Однак в
засіданні апеляційної інстанції,  куди
відповідачка не з'явилася,  хоча належним
чином була попереджена про дату і час розгляду справи,  ОСОБА_2 стверджував,  що він працював разом з відповідачкою
ОСОБА_1,  яка за фахом бухгалтер,  та її сином ОСОБА_3,  який виявився фінансовим шахраєм,  як свідчить Постанова Христинівського райсуду
від 30.08.07 року про застосування до останнього амністії,  і що адресу і місцезнаходження позивача їм
добре відомо. Тому,  якби ОСОБА_1 мала б
реальні докази щодо її безпідставних заяв відносно погроз з його,  позивача,
боку,  то вона б не втратила
можливості застосувати всі заходи для притягнення його до
відповідальності,  в тому числі і
кримінальної.

Як
свідчать матеріали справи,  до позовної
заяви ОСОБА_2 від 04.07.07 року додана,
крім інших документів,
копія  паспорту позивача,    з
якої  вбачаються  не лише

анкетні
дані позивача,  а й місце його
прописки,  особа,  з якою зареєстрований шлюб (ар.спр.8). І це вказує
на обгрунтованість заперечень позивача щодо доводів апеляційної скарги,  яка в цілому не може бути визнана
обґрунтованою і такою,  що підлягає до
задоволення.

Керуючись  ст.
ст.  303; 304; 307; 308; 314 ЦПК
України,  судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Христинівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2007 року,  - залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі
двохмісячного строку.