Справа №
22-Ц-3355/2007                                         Головуючий
у 1 інстанції     Подрєзова Г.О.
Категорія                                                                      Доповідач
у 2 інстанції       Голуб С. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада
2007 року   колегія суддів   судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого                              Мережко М. В.

судців:                                        Голуб С.
А.,  Коцюрби О.П.

при
секретарі                            Козак
І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 12 липня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Білоцерківської міської ради,  ОСОБА_1

про визнання права власності на самочинно зведений гараж та розділ
спадкового майна в натурі,

ВСТАНОВИЛА:

6
вересня 2006 року позивач пред»явив в суді названий позов . Просив поділити
спадкову частину житлового будинку АДРЕСА_1 між ним та відповідачкою у
натурі,  виділивши йому у власність
житлові кімнати площею 8 кв.м.  та

7.3            кв.м. ,  кухню розміром 5, 8 кв.м.  та коридор розміром 8, 8 кв.м.  з відповідною частиною

побутових та господарських споруд. Визнати за ним право власності на
самочинно

збудований гараж.

В ході
розгляду справи позивач просив залишити без розгляду його позовні вимоги щодо
гаража,  про що судом винесена відповідна
ухвала. Також позивач змінив позовні вимоги щодо розділу будинку. Просив
виділити йому одну житлову кімнату 1-3 площею 13, 4 кв.м. ,  кухню 1-2 площею 6, 4 кв.м. ,  коридор 1-1 площею 9, 4 кв.м. ,  а відповідачці виділити у власність дві жилі
кімнати площею 8 та 7, 3 кв.м.

Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду від 12 липня 2007 року позов задоволений.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 24/100 частини домоволодіння по
АДРЕСА_1,  яка складається з житлової
кімнати 1-3,  площею 13, 4 кв.м. ,  кухні 1-2,
площею 6, 4 кв.м. ,  коридору
1-1,  площею

9.4            кв.м. ,  льоху (літера «а/п»). Визнано за ОСОБА_1
право власності на

19/100 частини домоволодіння,  яка
складається з житлової кімнати 1-5,
площею 8 кв.м. ,

житлової кімнати 1-4,  площею 7, 3
кв.м. ,  сараю (літ.»Б»),  прибудови (літ. «б»),  вбиральні

(літера «В»). Кошти з депозитного рахунку суду відкритого ОСОБА_2 в сумі
769, 89

грн. перераховані на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації за зменшення
ідеальної

частки будинку,  а в сумі 279, 11
грн. повернуті позивачу.

Відповідачка
оскаржила рішення суду в апеляційному порядку з підстав невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення процесуальних та матеріальних норм.

Невідповідність
висновків суду обставинам справи полягає у тому,  що суд зазначив,  що до складу спадкової частини житлового
будинку,  яка розподіляється між
сторонами спору,  входять також і сарай з
прибудовою (літери Б, б) та вбиральня (літера В). Апелянт вважає,  що на час розгляду справи зі складу спадкового
майна мали бути виключені 13/50

частини
сараю - літера Б та вбиральні - літера В,
які були подаровані відповідачці за договором дарування від 8 червня
1984 року.

Крім
того апелянт зазначає,  що суд в
порушення вимог ЦПК при призначенні експертизи не поставив питання про технічне
переобладнання комунікацій у разі поділу домоволодіння.

Одним із
доводів апеляційної скарги є також те,
що експертиза проведена не експертом,
оскільки особа,  яка проводила
експертизу не мала статусу судового експерта,
ст.  147 ЦПК України,   ст.  7
Закону України «Про судову експертизу» не були дотримані.

Просить
скасувати рішення суду та передати справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що співвласниками житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1
є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 На підставі свідоцтв про право на спадщину їм належить по
37/100 частин домоволодіння. Крім того,
ОСОБА_1 належить 13/50 частин домоволодіння відповідно до договору
дарування від 8 червня 1984 року. За вказаним договором дарування ОСОБА_1
належить дві жилі кімнати площею 11, 6 кв.м.
та 9, 3 кв.м. . Крім того,  з
дозволу Білоцерківського міськвиконкому в 1984 році ОСОБА_1 добудувала до своєї
частини будинку кухню,  веранду та ванну
кімнату. Таким чином,  відповідно до
висновку експертизи,  частка ОСОБА_1 в
будинку становить 57/100. Спадкова частина будинку становить 43/100 частин
будинку і складається із кімнати 1-3,
площею 13, 4 кв.м. ,  1-5,  площею 8 кв.м. ,  1-4,
площею 7, 3 кв.м. ,  коридору 1-1
площею 9, 4 кв.м. ,  кухні,  площею 6.4 кв.м. ,  льоху (а/п),
сарай з прибудовою (Б, б),
вбиральні (В).

Задовольняючи
позов,  суд виходив з того,  що перший варіант,  запропонований висновком експертизи є
найбільш доцільним,  оскільки по третьому
варіанту розділу будинку,  на якому
наполягала відповідачка,  одному із
співвласників передається житлова кімнаті площею 7, 3 кв.м.  та кухня площею 6.4 кв.м. ,  що не відповідає вимогам середньої
забезпеченості житлом по Київській області,
а також суперечить ДБН України «Будівлі і споруди. Житлові будинки.
Основні положення. ДБН В.2.2-15.2005»,
згідно з яким мінімальні розміри для житлової кімнати встановлені 15
кв.м.

Судова
колегія погоджується з такими висновками суду,
оскільки вони зроблені з врахуванням обставин справи,  на підставі досліджених у судовому засіданні
доказів.

Доводи
апеляційної скарги судова колегія вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно
до ч.1  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень,  крім випадків,  встановлених
ст.  61 цього кодексу.

Позивач
довів свої позовні вимоги про можливість розділу спадкової частини
будинку,  висновком спеціаліста.
Відповідачка не спростувала доводи позивача,
не оспорювала в судовому засіданні цей висновок,  не просила суд про призначення судової
будівельно-технічної експертизи.

Як
вбачається із протоколу судового засідання (а.с. 71-71 ) відповідачка
погоджувалась з висновком спеціаліста,
не оспорювала його правомірність,
лише наголошувала на тому,  що її
влаштовує третій варіант розділу будинку. В судовому ж засіданні,  яке відбулось 12 липня 2007 року відповідачка
погодилась з вимогами позивача про виділення йому 24/100 частин будинку.

Крім
того,  доводи апелянта про те,  що на неї покладається більшість витрат по
переобладнанню комунікацій,
спростовуються матеріалами справи,
а також пояснення представника позивача,
які не заперечувала відповідачка,
про те,  що ним самостійно
встановлений газовий лічильник і ці витрати на ляжуть на відповідачку.

За
наведених обставин,  судова колегія
вважає,  що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
дав їм належну правову оцінку,  а
тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись     ст.
ст.  303,  307,
308 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 відхилити.

Рішення      Білоцерківського міськрайонного суду  Київської області від        12 липня 2007 року  залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом     двох місяців шляхом подання касаційної
скарги до Верховного Суду України .