Справа № 22- 5063
інстанції -Руднева О.Т.
Доповідач Бабенко П.М.
РІШЕННЯ

іменем України

11 вересня   2007 року Апеляційний суд Донецької області
в складі: головуючого- судді
Пономарьової О.М., суддів Бабенка
П.М., Бондаренко Л.І. при секретарі- Бєжині В.Ю. за участю представників
відповідача ОСОБА_1., ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_3  до   приватного
підприємства   „Горизонт-плюс"      про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою   приватного підприємства
„Горизонт-плюс"  на рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 05 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006
року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування
позову послався на те, що він перебував з відповідачем в трудових відносинах з
19 червня 2006 року , працюючи прохідником підземним.

16.07.06 року
його звільнено з роботи на підставі ст..
43-1 КЗПП України через незадовільні результати іспиту, обумовленого при
прийнятті на роботу, але його не було ознайомлено з наказом про звільнення, про
що йому стало відомо 02 листопада 2006 року. Проте після вказаного наказу про
звільнення він продовжував працювати, але зарплатня йому сплачена неповно ,
його відсторонив від роботи начальник дільниці 29 вересня 2006 року .

Вважаючи
звільнення незаконним просив поновити його на посаді прохідника підземного,
стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 17 липня 2006 року по день поновлення на роботі. Стягнути з
відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.,
оскільки він переніс моральні страждання через те, що втратив роботу, був
позбавлений засобів існування.

Надалі позивач
позовні вимоги доповнив та змінив підстави позову. ( а.с. 33 ). Зазначив, що
відповідач добровільно поновив його на роботі з 16.07.06 року .Просив стягнути
з відповідача на його користь недоплачену зарплатню сумі 400 грн., його
середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи з 30 вересня
2006 року по 18 грудня 2006 року в сумі 2000 грн., зобов'язати відповідача
провести оплату лікарняних листків за період з 17 по 19 липня 2006 року та з 26
по 29 вересня 2006 року.

В додатковій
позовній заяві просив поновити його на роботі з 18 грудня 2006 року та стягнути
з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з
18.12.06 року по день поновлення його на роботі, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що відповідач своїм наказом від 16.12.06 року незаконно звільнив його з роботи
за прогули без поважних причин за ст..ст..
40 п.4 КЗПП , просив поновити його на посаді прохідника підземного
вказаного підприємства з 18 грудня 2006 року, стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2006 року по
день поновлення на роботі, стягнути на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Раніше заявлені
вимоги про стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення від
роботи, несплаченої нарахованої заробітної плати за червень 2006 року, оплати
лікарняних листків підтримав.

Рішенням
Дзержинського міського суду Донецької області від 05 квітня 2007 року позов
задоволено частково.

Звільнення
позивача наказам відповідача від 18.12.06 року визнано незаконним ,позивача
поновлено на роботі в якості прохідника підземного з 18.12.06 року, стягнуто з
приватного підприємства „Горизонт-плюс" на його користь 991 грн.80 коп. за
час незаконного відсторонення від роботи, 1305,00 грн. за час вимушеного
прогулу, 221,97 грн. оплати за лікарняними листами, 608,67 грн. несплаченої
заробітної плати, 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Також стягнуто
на користь держави судовий збір в сумі 102,00 грн. та 30,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення справи. Рішення в частині поновлення на
робота та виплати середньомісячного заробітку піддано виконанню негайно.

З вказаним
рішенням не погодився відповідач.

В апеляційній
скарзі він просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачеві в задоволенні позову , посилаючись на те ,що рішення суду
ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що
висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а саме суд не
врахував, що після звільнення 16.07.06 року позивача було поновлено на роботі
наказом директора, він працював до 24 вересня 2006 року, але 24 ,25, 27,28,29
вересня 2006 року на роботу не вийшов. Не виходив на роботу у жовтні, листопаді
і з 1 по 17 грудня 2006 року .Тому його обгрунтовано було звільнено за прогули
без поважних причин.

Крім того, суд
не врахував ,що позивач не надав доказів на те, що він не отримав зарплату за
червень 2006 року в сумі 608,67 грн. і безпідставно стягнув цю суму за
підприємства.

Також суд
необгрунтовано стягнув  з підприємства на
користь позивача 1000 грн. на
відшкодування  моральної шкоди,  оскільки
підприємство  зобов'язано     відшкодувати моральну шкоду в разі
порушення   умов укладеного сторонами
контракту, або коли така шкода є наслідками небезпечних або шкідливих умов
праці.

Крім того,
відповідач зазначив ,що суд необгрунтовано стягнув 102 грн. судового збору суд
не навів відповідних мотивів ,стягуючи таку суму.

В судовому
засіданні представники відповідача доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач в судове
засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним
чином.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників відповідача,
дослідивши матеріали справи ,перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд вважає за необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково , рішення суду
змінити   , з таких підстав:

Згідно із
ст..ст. 115, КзПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів
на місяць через проміжок часу ,що не перевищує 16 календарних днів.

Згідно із п.4
ч.1 ст. 40, ч.1.2 ст. 235 КзПП трудовий договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності
можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу
( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня)
без поважних причин.

У разі
звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але
не більше як за один рік.

Згідно із ст..237-1 КзПП
України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст..23 ЦК України,
п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року   № 4 „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди"   особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до
п.3 ч.2 ст.27 ,ст.37 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням" роботодавець зобов'язаний оплатити
допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середньої
заробітної плати застрахованим найманим працівникам   ,які мають страховий стаж понад вісім років.

Судом
встановлено ,що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах,
працюючи прохідником підземним приватного підприємства „Горизонт-плюс" з
19.06.2006 року.

Наказом
відповідача від 16.07.06 року позивача звільнено з роботи на підставі ст.. 43-1 КЗПП
України через незадовільні результати іспиту, обумовленого при прийнятті на
роботу, Проте після вказаного наказу про звільнення він продовжував працювати,
відповідач скасував наказ про його звільнення. Позивачеві нарахована ,але не
сплачена заробітна плата в сумі 608, 67 грн. за червень 2006 року.

З 17.07.2006
року по 29.09.06 року позивач хворів, йому відповідач відмовив в оплаті
допомоги по тимчасовій непрацездатності ,а з 29 вересня 2006 року по 17 грудня
2006 року його було незаконно відсторонено від роботи начальником дільниці без
пояснення причин.

Наказом
відповідача № 1 від 18.12.06 року з позивачем розірвано трудовий договір на
підставі п.4 ст. 40 КзПП України за прогули без поважних причин в період з 27
по 29 вересня, у жовтні, листопаді та з 1 по 17 грудня 2006 року.

Частково
задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що розірвання
трудового договору з позивачем було незаконним, оскільки у вказані в наказі
періоди часу позивач хворів та його безпідставно було відсторонено від роботи.
Позивач був позбавлений засобів існування, оскільки він не міг працювати та
одержувати заробітну плату через незаконне відсторонення від роботи та
звільнення . йому безпідставно не сплачена нарахована заробітна плата в сумі
608,67 грн., а також не виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності в
сумі 221,97 грн.

Суд також дійшов
висновку ,що вказаними діями позивачеві, спричинена моральна шкода, оскільки
позивач зносив моральні страждання через позбавлення його заробітної плати,
порушення його життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Вказані
обставини підтверджені належними доказами, а саме, даними трудової книжки
позивача, копіями наказів відповідача, табелем виходів на роботу, платіжними
відомостями, лікарняними листками, довідкою про нарахування заробітної плати,
поясненнями     позивача та свідка
ОСОБА_4,  частково підтверджені
поясненнями представника відповідача-директора підприємства ОСОБА_1.( а.с.
3-4,6, 7-9,11-13, 64, 65 ,66-67, 68, 74-78, 81, 87, 88, 92).

Судом повно
встановлені обставини справи, правильно визначені відповідні правовідносини між
сторонами .

Висновки суду по
справі є обґрунтованими, рішення про поновлення відповідача на роботі,
стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час незаконного
відсторонення від роботи та вимушеного прогулу , оплати лікарняного листка
відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Визначаючи
розміри стягуваних сум, суд навів відповідні розрахунки, які на думку
апеляційного суду є правильними.

Суд на підставі
наданих доказів правильно визначив середній заробіток позивача ,з якого
нараховані стягнуті суми. Нарахування за лікарняними листками проведено з
урахуванням страхового стажу позивача та його середнього заробітку.

Проте судом при
вирішенні справи порушені вимоги матеріального та процесуального закону ,що
призвело до неправильного вирішення справи в частині позову про відшкодування
моральної шкоди та стягнення судового збору , тому вказані обставини у
відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення
в цій частині.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд не
врахував, що позивач не надав достатніх доказів щодо глибини фізичних та
душевних страждань, не надав доказів на те, що були порушені його життєві
зв'язки та що він додавав додаткових зусиль для організації свого життя , не
навів у достатній мірі мотивів, за яких стягнув вказану суму на відшкодування
моральної шкоди

При цьому суд не
врахував не врахував конкретні обставини справи а також вимоги законодавства та
вказаної Постанови Пленуму Верховного суду , не дотримався вимог розумності та
справедливості при визначенні грошової суми на відшкодування моральної шкоди.

Тому з
урахуванням всіх обставин справи, вимог розумності та справедливості
апеляційний суд вважає за необхідним рішення суду в цій частині змінити,
зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 500 грн.,оскільки таке
відшкодування є належною сатисфакцією.

Крім того,
стягуючи з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 102 грн.,суд не
обґрунтував це рішення і не врахував вимог п.п. а, д ч.1 ст.3 Декрету України
„Про державне мито", якою встановленого розмір державного мита з вимог
нематеріального характеру повинен складати 0,5 частини неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, тобто 8,50 грн., а з вимог матеріального характеру в
розмірі 1 відсотку від ціни позову в розмірі від ,але не менше трьох
неоподаткованих мінімумів доходів громадян (51 грн.).

Тому розмір
стягнутого судового збору з відповідача слід зменшити до 69,00 грн.

В решті рішення
суду слід залишити без змін.

Доводи апелянта
в апеляції про те, що позивач отримав заробітну плату за червень 2006 року, що
підтверджено платіжною відомістю, та що позивач скоїв прогули без поважної
причини апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки позивач спростовує
вказаний факти, у відомості підпис про отримання грошей явно не належить йому,
відповідач не надав судові доказів на те, що позивач скоїв прогули , той факт
,що позивач у зазначені періоди хворів та що його незаконно було відсторонено
від роботи, підтверджені вказаними вище доказами доказами.(а.с. 64,65,66).

Керуючись ст..23 ЦК України , п.п.
а, д ч.1 ст.3 Декрету України „Про державне мито" , ст.ст. 88, 303, 307 ,
п.4 ч.1 ст.309 , 313-316 ЦПК України, апеляційний суд ,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу
задовольнити частково.

Рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 5 квітня 2007 року в частині
відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору змінити.

Зменшити розмір
стягнутої з Приватного підприємства „Горизонт-плюс" на користь
ОСОБА_3моральної шкоди з 1000 грн. до 500 ( п'ятисот) грн., а також зменшити
розмір судового збору на користь держави до 69,00 грн.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.