УХВАЛА

Іменем України

"27"
грудня 2007 року

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
судді Худякова A.M. ,

суддів
Франовської  К.С. ,  Широковой.
Л. В.

при секретарі
судового засідання Забеліній 0.0.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області
від 18 жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Північного державного
регіонального геологічного підприємства "Північгеологія",  ДП "Житомирбур-розвідка" НАК
"Надра України" про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

В січні
2006 року ОСОБА_1. звернулась до суду із вказаним позовом.  В обґрунтування своїх вимог зазначала,  що на підставі договору купівлі-продажу,  укладеному 05.01.2000 року між нею та
Північною геологорозвідувальною експедицією, правонаступником якої є ДП
"Житомирбуррозвідка" НАК "Надра України",  вона є власником торгових павільйонів
№№4419,  4420,  які розташованіАДРЕСА_1Посилаючись на
те,  що Північне державне регіональне
геологічне підприємство "Північгеологія",  якому на праві користування належить земельна
ділянка де розташовані павільйони,
відмовляється виділити їй вказану земельну ділянку позивачка просила
визнати за нею право власності на цю земельну ділянку площею 132 м2.

Рішенням
Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2007
року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У апеляційній
скарзі позивачка порушує питання про скасування постановленого по справі
рішення та ухвалення нового рішення,
посилаючись на невідповідність висновків суду

Справа №
22ц/2661                                                     Головуючий
в суді 1 ін ст.  Криницький Л.В.

Категорія
33                                                                 Доповідач
Худяков A.M.

обставинам
справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Зокрема,   апелянт зазначає,   що павільйони,   які належать їй на праві власності,   відносяться до основних приміщень і
являються нерухомим майном,   про що
свідчить інвентаризаційна справа та витяг про реєстрацію права власності на
нерухоме майно.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги,   колегія суддів вважає,   що скарга задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Суд встановив,   що ОСОБА_1. 5 січня 2000 року з аукціону
належні Північній геолого-розвідувальній експедиції придбала два торгових
павільйони за інвентарними номерами 4419 та 4420,   які розташовані по АДРЕСА_1

Оскільки
у встановленому порядку договір укладено не було,   рішенням Володарсько-Волинського районного
суду від 4 грудня 2002 року визнано договір купівлі-продажу павільйонів,   таким,
що відбувся.

Як видно
з матеріалів справи,   один з павільйонів
згорів під час пожежі,   другий був
розібраний.

Звертаючись
до суду з даним позовом,   ОСОБА_1.
просила визнати за нею право власності на земельну ділянку,   на якій були встановлені павільйони,   загальною площею 132 м2. На обґрунтування
вимог позивачка посилалась на   ст.  377 ЦК
України,   яка встановлює право на
земельну ділянку з переходом права власності на споруди чи будівлі.

Відмовляючи
ОСОБА_1. у позові,   суд дійшов
правильного висновку про безпідставність вимог,   проте помилився у застосуванні матеріального
закону.

Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови №7 від 16.04.2004
року "Про практику застосування судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" «... при переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 року,
згідно з положенням чинної до цього часу   ст.
30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право
власності або право користування земельною ділянкою,   на якій розташовані будівлі та споруди,   якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження».

Оскільки
суд встановив,   що за відчужувачем
торгових павільйонів право власності на земельну ділянку зареєстровано не
було,   не може воно і перейти до
набувача з придбанням павільйонів.

Приймаючи
до уваги,   що правовідносини між
сторонами договору мали місце до 1 січня 2004 року (до набрання чинності
Цивільним Кодексом),   то на них,   відповідно,
не може бути поширена дія цього кодексу,   в тому числі і положення статті 377 ЦК України.

Посилання
суду в рішенні на положення   ст.  120 ЗК України є помилковим,   оскільки ця норма регулює перехід права
власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правових угод,   які мали місце після 31 грудня 2001 року.

Рішення
суду є законним і обґрунтованим,
підстав для скасування якого немає.

Керуючись   ст.
ст.  303,  304,
307,  308,  313-315 ЦПК України,   колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.