Справа
№ 22ц - 6805
Головуючий 1 інстанції Труханова Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2007
року                                                                    м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючої       Круглікової К.С.

суддів                      Соломахи Л.І., Олейнікової
Л.С.

при
секретарі    Стефановій І.М.

за участю                     позивача ОСОБА_1.,
представників відповідача ВАТ „Сілур"

ОСОБА_2.,
ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Харцизького міського суду від 10 липня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства „Сілур" про відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Харцизького міського суду від 10 липня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1.
до ВАТ „Сілур" про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних вимог. При цьому він посилався на
порушення судом норм матеріального права , яке полягає в тому , що до
правовідносин про відшкодування моральної шкоди не була застосована ст.. 237-1 КЗпП
України.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з
відповідачем. 2 серпня 2006 року з ним стався нещасний випадок на виробництві,
у зв'язку з чим висновком МСЕК від 29 листопада 2006 року йому встановлена 3-тя
група інвалідності та 55 % втрати працездатності. Вважаючи, що з вини
підприємства йому спричинено моральну шкоду, посилаючись на ст.. 237-1 КЗпП
України , позивач просив стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду
в розмірі 30 000 грн.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив з того, що ст.. 237-1 КЗпП України до правовідносин між сторонами щодо
відшкодування моральної шкоди у зв"язку з ушкодженням здоров"я на
виробництві не застосовується .

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд вважає , що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд    першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Оспорювань
рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права,
тому підстав для його скасування нема.

Відповідно до ст.. 9 Закону України
„Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року з подальшими змінами та
доповненнями відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження
здоров"я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України „Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання", які спричинили втрату
працездатності".

Страховий
випадок з позивачем стався у 2006 році. На той час була чинною ч.3 ст. 34
Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності" , яка покладала обов'язок про відшкодуванню
моральної шкоди не на підприємство, де стався нещасний випадок, а на Фонд
соціального страхування від нещасних випадків. При вказаних обставинах
посилання позивача на Закон України від 23 лютого 2007 року, яким виключена ч.3
ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності" є необгрунтованим.

Отже, доводи
апеляційної скарги щодо застосування до правовідносин по відшкодуванню
моральної шкоди , що склались між сторонами , ст.. 237-1 КЗпП України не можуть бути прийняті до уваги.

Керуючись
статтями 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Харцизького міського суду від 10 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.