№2-1818/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 року     Торезький міський суд Донецької області

в складі:

головуючого                                     Стріжакової
Т.В.

при секретарі                                    Косолапової
В.В.

з участю
позивача                            ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Торезі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу.
Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою перебував у дружніх стосунках, на
початку грудня вона звернулася до нього з проханням позичити гроші на 6 днів,
він погодився і передав їй 3400грн., що підтверджує розписка та посвідчений
02.12.2006 року нотаріусом договір позики. У встановлений договором строк
відповідачка борг не повернула. Згідно із п.7 договору позики відповідачка
відповідно до ст.1048 ЦК
України повинна йому заплатити 12% річних від простроченої суми, що складає
170грн. Своїми протиправними діями позивачка завдала йому моральну шкоду,
оскільки він не міг зробити ремонт свого автомобіля, який є джерелом його
доходів при виконанні роботи таксиста; він проживає з бабусею, яка отримує
маленьку пенсію, потребує лікування, а коли вийшов автомобіль із ладу, він не
зміг її возити у лікарню, допомагати матеріально; через усе це йому прийшлося
докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просить стягнути з
відповідача борг у сумі 3400грн., проценти річних 170грн., моральну шкоду
5000грн.

Відповідач не з'явився, хоча повідомлений в установленому
порядку про місце та час розгляду справи, у суд не надійшло повідомлення про
причини його неявки. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини
сторін, представник позивача просить провести заочний розгляд справи, тому суд
ухвалив на підставі ст. 169,244 ЦПК України розглянути справу заочно.

У судовому засіданні позивач. дав пояснення, аналогічні викладеним у
позові, додатково пояснив, що до теперішнього часу він не отримав по договору
позики ні копійки, відповідачка не повернула гроші, не виконала умови договору.
Просив стягнути з відповідачки суму боргу по договору займу у розмірі 3400грн.,
проценти за час прострочення у сумі 170 грн.20коп. та судові витрати.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом
фактично встановлено, що згідно із нотаріально посвідченим договором позики від
02 грудня 2006 року (ас.23) позикодавець ОСОБА_1 та позичальник ОСОБА_2
попередньо ознайомлені щодо недійсності правочинів. перебуваючи при здоровому
розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та
правові наслідки укладеного договору, домовилися, що позикодавець передав,
позичальник прийняв у власність 3400грн.; факт одержання грошей підтверджується
розпискою, написаною позичальником в момент передачі йому суми позики; після
повернення позики у повній сумі позикодавець зобов'язаний повернути
позичальнику розписку; наявність розписки у позичальника підтверджує виконання
ним свого обов'язку (п. 1). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики,
він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12% річних від
простроченої суми (п.7.). Позивачем також надано до суду розписка, в якій
вказано, щоОСОБА_2. отримала від ОСОБА_1 гроші у сумі 3400грн по договору
позики від 02.12.2006 року, стоїть її підпис (а.с.22).

Відповідно до ст.1046 ЦК
України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичааьникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Статтею 1047 ЦК
України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали у письмовій
формі договір позики, завірили його нотаріально, в ньому вказані усі суттєві
умови договору, сторони підтвердили, що гроші були передані, позивачем надана
також розписка на підтвердження отримання вказаної суми грошей позичальником -
відповідачкою. Тому договір від 02 грудня 2006 року відповідає вимогам діючого
законодавства і є доказом укладення договору позики, а разом з розпискою є
доказом передачі суми позики позивачем відповідачу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК
Украины позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у
строк та в порядку, що встановлені договором.

Але відповідачка не сплатила позивачу суму боргу до
теперішнього часу, про що свідчить перебування у позивача розписки про борг,
яку саме позивач надав суду для долучений до матеріалів справи, письмових
доказів повернення боргу у сумі 3400грн. позивачу не надано і в судовому
засіданні не здобуто.

Відповідно до ст.625 ЦК
України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Тому порушені права позивача на своєчасне отримання
позики по договору від 02 грудня 2006 року в установлений цим договором строк у
сумі 3400грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1048 ЦК
України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від
суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 7 договору
позики від 02 грудня 2006 року передбачено, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу
з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
12% річних від простроченої суми (п.7). Позивач просить стягнути з відповідача
12% річних із розрахунку: 12%: 12 м-ців=1%, 2400грн.х1%:100х5м-ців
(прострочки)= 170грн. Тому суд вважає, що вимоги позивача по стягненню 12%
річних від простроченої суми у розмірі 170грн. підлягають стягненню.

Вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки
правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачкою, регулюються
вказаними нормами ЦК України, укладеним сторонами договором позики, які не
передбачають відповідальність відповідачки перед позивачем за невиконання своїх
зобов'язань у вигляді відшкодування моральної шкоди, в них не передбачено право
позивача на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий
збір у сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи у сумі 30грн.

Керуючись ст.ст.625.1046,1047,1048.1049 ЦК України, ст.3,4,10,11,15,60,79,197,209, 212, 214,215,223
ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 борг у сумі 3400 грн.. проценти від
суми боргу за час прострочення у сумі 170грн., судовий збір у сумі 51грн..
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30грн..
всього 3651грн.

У решті вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Торезьким міським судом за письмовою
заявою відповідача, яку він може подати до суду протягом десяти днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку: подати
заяву про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня проголошення
рішення, а апеляційну скаргу - протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження; заяву про апеляційне оскарження рішення та апеляційна
скарга подаються Апеляційному суду Донецької області через Торезький міський
суд.