УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 року                                                                                       м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
судді Косогор Г.О.

суддів: Ісаєвої
Н.В.,  Ткачук О.О.

при секретарі
Зелінському О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплодарського міського суду Одеської
області від 19 квітня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення,  треті особи,  які не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_3,  виконавчий
комітет Теплодарської міської ради Одеської області,  -

встановила:

В лютому 2007р.
ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позом.

За час
шлюбу у власність ними була придбана трьохкімнатна кооперативна квартира АДРЕСА_1,  в яку вони вселились всією родиною.

В судовому
засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги.

В судовому
засіданні відповідач позов ОСОБА_2 не визнав.

Третя
особа на стороні відповідача -
ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав на свою не згоду з заявленим позовом.

Представник
третьої особи - виконкому
Теплодарської міської ради Одеської області,
в судовому засіданні вказав,  що
позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Рішенням суду
позов задоволено.

На
рішення суду відповідач приніс апеляційну скаргу в який просить рішення суду
першої інстанції скасувати,  а справу
направити на новий розгляд.

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши
суддю-доповідача,  доводи апеляційної
скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних
вимог і доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає,  що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,  що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі,  надані
сторонами докази згідно  ст.  ст.  10,
60,  212 ЦПК
України,  правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

В
судовому засіданні встановлено,  що
позивачка та відповідач перебували з 1974р. у шлюбі та на підставі рішення
виконкому Теплодарської міської ради №12
від 29.03.1996р. на склад сім»ї із трьох чоловік: ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  їм була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_2,  що підтверджується ордерами НОМЕР_1 від
9.10.1992р. та НОМЕР_2 від 2.02.1999р.

Справа № 22ц-3090/07                                                                   Категорія
ЦП: 44

Головуючий у
першій інстанції Мислива Л.М. . Доповідач Ісаєва Н.В.

Згідно
повідомлення начальника Теплодарського МБТІ та РОН від 5.03.2007р. вказана
квартира по праву власності не зареєстрована. Договір найму даної квартири був
укладений з відповідачем,  особовий
рахунок НОМЕР_3 на
квартиру АДРЕСА_2
відкритий на ОСОБА_1,  що підтверджується
справкою ТОВ
«ЖЕБП «Наше місто» №01-07.69
від 14.02.2007р.,  наданою ОСОБА_1 та повідомленням
директора вказаного підприємства від 12.03.2007р. за №01-07/109.

4 серпня 2003р.
між ТОВ «ЖЕБП «Наше місто» та позивачкою був укладений договір на
обслуговування житла та прибудинкової території на вищевказану квартиру,  що підтверджується ксерокопією даного
договору,  наданого позивачкою. Згідно
довідки №98 від
21.02.2007р.,  наданої ОСОБА_2,  вона проживає по АДРЕСА_2. В цій квартирі
також проживають ОСОБА_1,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час
шлюбу сторін ними була придбана трьохкімнатна кооперативна квартира АДРЕСА_1 Одеської
області згідно свідоцтва НОМЕР_4
від 27.09.1999р. про право власності,
виданого виконавчим комітетом Теплодарської міської ради Одеської
області на ім'я ОСОБА_2

27.09.2003р.
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано,
що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від
27.09.2003р.,  виданим відділом
реєстрації актів громадянського стану Теплодарського міського управління
юстиції Одеської області. Між позивачкою та відповідачем існують неприязні
стосунки,  що підтверджується їх
поясненнями в судовому засіданні та матеріалами №700 за 2005р. та №650 за
2006р. про відмову в порушенні кримшальної справи за заявами ОСОБА_1 від
30.12.2005р. та ОСОБА_2 від 24.11.2006р. відповідно.

Протягом
2006 року до
20.11.2006р. позивачка проживала в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2. 20.11.2006р.
відповідач змінив замок на вхідних дверях даної квартири та вселився в ній
разом з сином ОСОБА_3 ,  в зв'язку з чим
позивачка стала проживати в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1,  яка належить сторонам на праві спільної
сумісної власності. Комунальні послуги за користування однокімнатною квартирою
за цей період сплачувались ОСОБА_2,  що
не заперечується відповідачем та третьою особою ОСОБА_3

Як
пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4
та ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2 проживала в
однокімнатній квартирі протягом 2006р. до кінця осені,  а потім вона перейшла жити в трьохкімнатну
квартиру,  оскільки відповідач змінив
замки в першій квартирі і остання не могла туди увійти.

Відповідно
до ч.3  ст.  64
Житлового кодексу України якщо особи,
зазначені в частині другій цієї статті (дружина наймача,  їх діти і батьки) перестали бути членами
сім'ї наймача,  але продовжують проживати
в займаному жилому приміщенні,  вони
мають такі ж права і обов'язки,  як
наймач та члени його сім»ї.

Судом не
встановлено,  що ОСОБА_2 без поважних
причин не проживає в квартирі АДРЕСА_2,  оскільки до 20
листопада 2006р. вона в ній проживала,
а після того,  як відповідачем
були змінені замки в цій квартирі,  вона
вимушена була проживати в іншій квартирі. Зобов'язання щодо утримання
однокімнатної квартири за вказаний період несла позивачка. В установленому
законом порядку вона не визнана такою,
що втратила право користування даним жилим приміщенням.

Доводи
відповідача та його представника,  що у
ОСОБА_2 є у власності трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1,  в якій вона може
проживати,  судом не прийняті до
уваги,  тому що позивачка,  як і ОСОБА_1,
є співвласниками вказаної квартири.

В зв'язку з
наведеним позов ОСОБА_2 підлягав задоволенню.

Враховуючи
викладене,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,
ч.1 п. 1
ст.
307,  308,
314 ч. 1
п. 1,  315,
319 ЦПК України,
судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Теплодарського міського суду Одеської області від 19 квітня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі двох
місяців.