Справа № 2-642/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 липня 2007
року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого -
судді Рябота В.І.,

при секретарі
Риндя Л.А.,

з участю
адвоката - ОСОБА_1., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_3,  треті  особи -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3. про поділ
спільного майна подружжя, пояснюючи, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі
з 21 листопада 1975 року по 6 червня 2006 року. 16 вересня 1992 року
відповідачу рішенням Прилуцького міськвиконкому № 320 була виділена під
забудову земельна ділянка площею 600 кв. метрів під АДРЕСА_1. 14 травня 1993
року відповідач уклав з Прилуцьким міськвиконкомом договір на забудову
двоповерхового будинку, загальною площею 93,52 кв.м. та житловою 47,50 кв.м., а
також гаража, літньої кухні та господарського приміщення. Позивачка мотивує
свої вимоги тим, що спірний будинок на даний час майже побудований, проте
відповідачем не зданий в експлуатацію, а оскільки будинок побудований в період
шлюбу, за спільні кошти подружжя, позивачка і просить суд визнати за нею право
власності на ХА частину вартості будівельних матеріалів, обладнання та робіт,
використаних при будівництві даного будинку та стягнути з ОСОБА_3. грошову
компенсацію розміру їх вартості.

Позивачка в судовому засіданні змінила позовні, пояснюючи, що на даний час
спірний будинок та господарські споруди вже побудовані, технічна документація
виготовлена Прилуцьким МБТІ, проте право власності на відповідача не
зареєстровано, свідоцтво про право власності не видане. Мотивуючи свої вимоги
тим, що будівництво будинку і належних господарських споруд відбувалося в
період перебування з відповідачем в законному шлюбі, за сімейніі кошти, а тому
позивачка і її колишній чоловік, є співвласниками в рівних частках даного
майна, позивачка і просить суд, визнати за нею право власності на Vi частину
нерухомого майна, яке складається з житлового будинку та господарських
приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та
не заперечив проти їх задоволення.

Треті особи - ОСОБА_4. та ОСОБА_5., в судове засідання не з'явилися. Про
час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Направили
до суду нотаріально завірену заяву, в якій просять справу розглядати без їх
участі, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав:

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1вбачається, що ОСОБА_3.
та ОСОБА_2. уклали шлюб 21 листопада 1975 року, актовий запис № 572. Після
укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище "ОСОБА_2" (а.с. 8).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу
НОМЕР_2вбачається, що шлюб між ОСОБА_3. та ОСОБА_2. було розірвано 6 червня
2006 року, актовий запис НОМЕР_3 (а.с. 9).

Згідно копії договору про надання в безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 14
травня 1993 року вбачається, що ОСОБА_3. згідно рішення виконкому Прилуцької
міської Ради народних депутатів № 320 від 16 вересня 1992 року про надання
земельної ділянки, була надана земельна ділянка в безстрокове користування для
будівництва житлового бюудинку АДРЕСА_1, загальною площею 600 кв.м. (а.с.
12-13).

Згідно копії
технічного паспорту від 13 грудня 2006 року на житловий будинок в АДРЕСА_1,
вбачається, що Прилуцьким МБТІ здійснено технічну інвентаризацію і оцінку
даного житлового будинку. Власником зазначений ОСОБА_3. (а.с. 38-44).

Згідно копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 вбачається, що після укладення
шлюбу 16 вересня 2006 року між ОСОБА_6. та ОСОБА_2., дружині було присвоєно
прізвище "ОСОБА_2", актовий запис НОМЕР_5 (а.с. 51).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини
самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому
засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що будинок АДРЕСА_1
був побудований в період шлюбу сторін, за їх спільні кошти, а тому являється
майном, набутим подружжям ОСОБА_2 під час шлюбу, і є їх спільною сумісною
власністю, а тому позивачка відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу
України має право на 'Л частину спірного будинку.

На підставі викладеного та ст.ст. 60, 61, 68 Сімейного кодексу України,
ст.ст. 368, 369 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 60, 130,
212,215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на Vi частину будинку та господарсько-побутовими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. в
рахунок понесених нею судових витрат та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення, 81 грн.

Стягнути з ОСОБА_3. на користь місцевого бюджету м. Прилуки 628 грн. 46 коп. в рахунок сплати
судового збору по справі.

Рішення суду
може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення
до Прилуцького міськрайонного суду заяви про апеляційне оскарження з наступним
поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів апеляційному суду
Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.