Справа 2-216 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 липня
2007 р.                            Гощанський
районний суд Рівненської області

в складі:

Головуючої                                                                               Чорноус
Л.І.

при секретарі                                                                          Суконнік
СЮ.

за участю:

адвоката                                                                           ОСОБА_1
предс.  поз.)

адвоката                                                                         ОСОБА_2.
(предс.  відп.)

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт.
Гощі справу за позовом

ОСОБА_3

до

ТзОВ "Гощанський сортонасінневий завод"

про поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул,  роботу в неурочний час

та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду про поновлення його на роботі та стягнення коштів за час
вимушеного прогулу,  2080, 08 грн.
недоотриманої заробітної плати та 5000 грн. моральної шкоди,  посилаючись на те,  що 20 грудня 2006 року його було переведено
на посаду робітника в сільськогосподарському підприємстві ТзОВ "Гощанський
сортонасінневий завод" - запис в трудовій книжці № 27 від 20.12.2006
року,  згідно наказу № 79 від цього ж
числа.

27 січня 2007
року позивача звільнили з роботи за систематичне невиконання обов'язків без
поважних причин,  п.3  ст.  40
КЗпП України,  згідно наказу № 79 від
цього ж числа.

Даний наказ він
вважає незаконним і просить його скасувати,
так як при переведенні на роботу робітником сільського Господарства з
посади сторожа в зв'язку із скороченням штатів. Він попередив керівництво
заводу,  що хворіє і виконувати важку
роботу йому протипоказано,  в тому числі
ту,  яка якимось чином пов'язана з
отрутохімікатами.

16      січня 2007 року згідно наказу № 2 йому
було оголошено догану за порушення

трудової
дисципліни,  пов'язаної з відмовою
виконувати наряд на підмітання території біля

складів
та за те,  що не приймав участі в інших
роботах.

Тоді ж ним було
надана пояснення по даному наказу.

17      січня 2007 року,  згідно наказу № 4 йому було оголошено сувору
догану.

Відповідно
до трудового законодавства така міра дисциплінарного впливу не передбачена.

При переведенні
на посаду працівника сільського господарства не було оговорено,  які саме обов'язки входять в його
компетенцію,  не було забезпечено його
необхідним одягом,  не враховано стан
його здоров'я і все це він вказував в заявах на ім'я директора підприємства і
вони додаються до позовної заяви.

Відповідно до
діючого законодавства,  якщо він не може
за станом здоров'я виконувати роботу,
яку йому пропонує адміністрація,
то вона зобов'язана була направити його на проходження медичного
обстеження і отримання висновку від медичної установи,  чи може він виконувати таку роботу. Однак,  цього зроблено не було і його кожен день
заставляли виконувати роботу,  яка йому
протипоказана.

В наказі про
звільнення адміністрація заваду посилається на акт від 16 січня 2007 року,  за який йому оголошено сувору догану,  яка не передбачена трудовим законодавством.  За таких умов не має систематичності
порушення,  яка передбачена п.3  ст.  40
КЗпП України.

За таких умов
його звільнення з посади робітника сільського господарства є

незаконним.

Крім
того попередній наказ про його переведення в зв'язку із скороченням штатів від
20 грудня 2006 року № 78 також є незаконним із слідуючи підстав: його за два
місяці не попередили про скорочення штатів,
як того вимагає чинне законодавство.

Так як
він законодавства не знає і користуючись обманом,  щоб він нібито не залишився без роботи
провели таку комбінацію і він погодився. Крім того,  на посаді сторожа залишили працівника,  який був прийнятий пізніше його на роботу і
не користувався   „ перевагами при
залишенні на роботі при скороченні штатів.

Про
те,  що його права порушенні дізнався по
даному випадку тільки в січні 2007 року,
після звернення до юриста,  а тому
пропустив термін звернення до суду про оскарження незаконності звільнення в
зв'язку із скороченням штатів.

Ним
також було пропущено строк звернення із питанням незаконного звільнення з
посади робітника сільського господарства,
які просить поновити в зв'язку з поважними причинами пропуску.

За
період звільнення він недоотримав заробітну плату в розмірі 854, 9 грн. за
лютий та березень 2007 року - по день подачі заяви до суду.

Крім
того,  працюючи сторожем у відповідача
він працював подобово,  але позаурочна
робота не враховувалася і доплата не проводилася за роботу в нічний час та
святкові дні. Після звернення в прокуратуру йому додатково було виплачено
частину коштів,  але за 2006 рік йому не
дораховано і не виплачено 539, 16 грн.,
за 2005 рік - 202, 21 грн.,  2004
рік -600, 45 грн. та за січень 2007 року - 208, 80 грн.,  а всього не виплачено 1550, 59 грн.

Сума
невиплаченої заробітної плати за роботу в нічний час становить: 2006 рік -265,
27 грн.,  2005 рік - 150, 92 грн.,  з лютого 2004 року - 113, 30 грн.,  а всього 529, 49 грн. Таким чином за вказані
роки йому не доплачено 2080, 08 грн.

В
результаті незаконного звільнення йому спричинено моральну шкоду,  яка полягає в порушенні звичайного ритму
життя і йому прийшлося докладати додаткових зусиль для його організації,  він отримав психологічний стрес,  що негативно вплинуло на його стан здоров'я і
він став нервовим,  а тому він оцінює
моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та просить стягнути витрати по наданню
юридичної допомоги в розмірі 500 грн. та кошти за час вимушеного прогулу.

В
судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній
заяві.

В
судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4. позову не визнав і
пояснив,  що згідно штатного розпису на
підприємстві було чотири посади сторожа. В зв'язку з економією коштів було
вирішено скоротити одну посаду сторожа,
про що було внесено зміни в штатний розпис підприємства,  які погоджені із радою трудового колективу.
Позивача за два місяці перед скороченням - 20.10.2006 року згідно наказу № 72
було попереджено про наступне звільнення і з метою працевлаштуванню було
запропоновано роботу робітника сільського господарства,  про що він був ознайомлений під розписку.

20
грудня 2006 року позивача наказом № 78 було звільнено з роботи в зв'язку із
скороченням штату за п. 1  ст.  40 КЗпП України,  але він написав заяву в той же день про
переведення його робітником сільського господарства і наказом № 79 від
20.12.2006 року ОСОБА_3 було переведено на посаду робітника сільського
господарства з посади сторожа і попередній наказ був визнаний недійсним.  З наказом № 79 та умовами праці і оплати
робітника в с/г ОСОБА_3був ознайомлений під розписку,  тобто із Правилами внутрішнього трудового
розпорядку,  про що є відмітка.

Позивач
відмовлявся від виконання роботи,  яку
йому будр потрібно виконувати згідно отримуваного щоденного наряду,  з посиланням на те,  що він не буде фізично працювати. В зв'язку з
цим складалися акти від 10, 11, 12, 15 січня 2007 року,  а тому 16
січня 2007 року ОСОБА_3 було оголошено догану і 17.01.2007 року - сувору
догану.

24 січня
2007 року за згодою Ради трудового колективу і на Ті засіданні за участю
позивача,  ОСОБА_3 було звільнено з
роботи за п.3 ст,  40 КЗпП України - за
систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин.

Що стосується
його посади,  то посада робітника в с/г
не відноситься до робіт з ппсідливими і важкими умовами праці,  а крім того з лікарні було представлено
виписку із

медичної
картки позивача від 10.01.2007 року,  де
стоїть заключения,  що позивач може працювати в умовах дії пестицидів і
виконувати фізичну працю помірної важкості з постійним підйомом ваги не більше
30 їсг.

Крім
того,  позивача на посаді робітника в с/г
було забезпечено спецодягом,  хоча це не
обов'язковим.

Що стосується вимог позивача про стягнення недоотриманої заробітної
плати,  то такі

виплати з ним проведені в повному обсязі,
після звернення позивача в прокуратуру району,  а

тому заборгованості перед ним підприємство не має. Просить відмовити в
задоволенні

позову.

Заслухавши
пояснення позивача,  представника
відповідача,  дослідивши інші обставини
справи і перевіривши їх доказами,  суд
вважає,  що позов не підлягає до
задоволення.

У
відповідності до  ст.  235 КЗпП України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен
бути поновлений на попередній роботі.

В
судовому засіданні встановлено,  що
14.01.1997 року позивача прийнято на посаду сторожа.

20
жовтня 2006 року відповідачем було видано наказ № 71 про скорочення штату
-посади сторожа в зв'язку з економією коштів на утримання адмінперсоналу,  а наказом № 72 було попереджено позивача про
наступне звільнення його з роботи з 20 грудня 2006 року в зв'язку із
скороченням його посади сторожа і запропоновано працевлаштування по
спеціальності робітника в с/г,  про що
позивач був ознайомлений під розписку.

Згідно
наказу № 78 від 20.12.2006 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку із
скороченням штату за п. 1  ст.  40 КЗпП України,  але 20.12.2006 року даний наказ було
скасовано наказом № 79 про переведення позивача на посаду робітника в с/г на
підставі його заяви від 20.12.2006 року.

Позивач
просить скасувати наказ № 78 від 20.12.2006 року про звільнення його з посади
сторожа в зв'язку із скороченням штатів,
як такий,  що прийнятий з метою
усунення його як небажаної особи.

В
судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення  ст.  42
КЗпП України,  оскільки при скороченні
штату не враховані вимоги ч. 2  ст.  42 КЗпП України про переважне право залишення
на роботі,  а саме не враховано,  що позивач має в наявності двох утриманців -
непрацююча дружина,  про що свідчить
довідка Гощанського районного центру зайнятості
та син ОСОБА_5. - студент Рівненського РДГУ та те,  що у його сім'ї не має інших працівників із самостійним
заробітком,  стаж роботи позивача на
даному підприємстві серед чотирьох сторожів є більшим,  порівняно з двома іншими працівниками - з
1997 року. Крім того,  про наступне
вивільнення працівників в зв'язку із скороченням штату,  крім позивача ніхто з інших сторожів не
повідомлявся,  чого не заперечує
представник відповідача Однак,  суд
вважає,  що,  оскільки позивач добровільно написав заяву 20
грудня 2006 року про переведення його робітником в с/г,  то вищезазначені порушення закону не є
підставою для поновлення позивача на посаді сторожа. Посилання позивача про
те,  що його не попередили про скорочення
штатів за два місяці спростовується його підписом про ознайомлення з наказом №
72 від 20 жовтня 2006 року про попередження.

Крім
того,  позивачем не оскаржується наказ №
79 від 20 грудня 2006 року про прийняття його на посаду робітника с/г,  який відповідно скасував попередній наказ №
78 від 20 грудня 2006 року про звільнення позивача з роботи в зв'язку із скороченням
штату.

Також
суд вважає,  що позивач пропустив
строки,  встановлені ч. 1  ст.
233 КЗпП України - один місяць,
звернення до суду щодо поновлення його на посаді сторожа без
причин,  які могли б бути визнані судом
поважними - незнання законодавства і відсутність документів,  так як з наказом про скорочення штату і про
звільнення був ознайомлений' 20 грудня 2006 року.

Що стосується
оскарження наказу № 8 від 24 січня 2007 року про звільнення позивача з посади
робітника в с/г,  то суд вважає,  що дане звільнення проведено з дотриманням
вимог чинного законодавства у відповідності до п.3 ч. 1  ст.  40
КЗпП України,  згідно з якою

трудовий договір
може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку
систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків,  покладених на нього трудовим договором або
правилам внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

В судовому
засіданні знайшло своє підтвердження відмова позивача від виконання роботи,  яка входить в його обов'язки без поважних
причин,  а посилання позивача на те,  що він хворіє і виконання важкої роботи йому
протипоказано,  що робота робітника
пов'язана з отрутохімікатами,
спростовується,  що він не був
ознайомлений з своїми трудовими обов'язками,
не забезпечено необхідним одягом,
спростовується,  що він хворіє і
виконання важкої роботи йому протипоказано - довідкою № 575 від 21.12.2006 року
та випискою із медичної картки від 10.01.2007 року згідно консультації
профпатолога,  де значиться,  що протипоказана важка фізична праця -
дозволено виконувати фізичну працю помірної важкості з постійним підйомом ваги
не більше ЗО кг. і хворий може працювати в умовах дії пестицидів,  а протипоказана робота з отрутохімікатами.

Згідно повідомлення
від 19.07.2007 року № 01-5/1126 Гощанського управління праці та соціального
захисту населення та п.6.12 колективного договору ТзОВ "Гощанський
сортонасінневий завод" від 24.11.2005 року посада робітника не відноситься
до робіт з шкідливими та важкими умовами праці.

Про те,  що позивач не був ознайомлений з своїми
трудовими обов'язками спростовується підписом про ознайомлення з умовами праці
та оплати від 20.12.2006 року у наказі про переведення на іншу роботу.

Посилання
позивача,  що його не забезпечено
необхідним одягом спростовується накладними від 25.12.2006 року та від
15.01.2007 року про забезпечення його костюмом,
курткою ватною,  рукавицями та
чобітьми.

Актами від 10,
11, 12, 15 січня підтверджується факт порушення трудової дисципліни позивачем,  а його посилання на те,  що він не отримував наряду у письмовій формі
на виконання робіт не заслуговують на увагу.

16 січня 2007
року позивачеві за порушення трудової дисципліни було оголошено догану наказом
№ 2,  з яким він був ознайомлений і давав
пояснення,  а 17 січня 2007 року йому було
оголошено сувору догану за порушення трудової дисципліни. Оскільки  ст.
147 КЗпП України передбачено як захід дисциплінарного стягнення догану,  застосована сувора догана відносно позивача
вважаються недійсною лише в частині,  що
вона є суворою.

Отже,  звільнення позивача 24 січня 2007 року згідно
наказу № 8 за чергове порушення трудової дисципліни,  а в кінцевому результаті за систематичне
невиконання трудових обов'язків без поважних причин суд вважає законним.

Що стосується
вимог позивача щодо стягнення 2080, 08 грн. недотриманої заробітної плати за
період роботи на посаді сторожа з 24 лютого 2004 року по 24 березня 2007
року,  то суд вважає,  що позов не підлягає до. задоволення за
відсутністю доказів,  так як згідно
довідки № 41 від 05.07.2007 року позивачеві виплачено розрахункові і
заборгованості по заробітній платі перед ним підприємство не має.

У відповідності
до  ст.
237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки права
позивача не були порушені,  то у відшкодуванні
моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись  ст.
ст.  10, 60, 212, 213 ЦПК
України,  в силу п. п.1, 3 ч.1  ст.  40
,   ст.
ст.  147 233, 235, 237-1 КЗпП
України ,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний
суд з поданням в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження,  з наступним
поданням в 20-денний строк після подачі цієї заяви апеляційної скарги.

Рішення
може бути оскаржено без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у
випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Рішенням набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо заяву про апеляційне оскарження не було
подано.