Справа № 22ц-5405
в 1 інстанції -Соболева
Доповідач - Бабенко П.М.
УХВАЛА

іменем України

31 липня  2007 року
Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого -
судді Пономарьової О.М.

Суддів - Бабенка П.М. ,Бондаренко
Л.І. при секретарі: Артамоновій C.O.

за участю :
позивачки ОСОБА_1, позивачаОСОБА_2.,представника
відповідачаОСОБА_3. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про
визнання права власності на частку в квартирі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007
року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача,
посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у юридичному шлюбі з 17
липня 1982 року , який розірвано в судовому порядку 21 жовтня 1994 року, але
розлучення не зареєстровано в органах РАГСу, вони продовжували однією сім'єю,
мали спільний сімейний бюджет.

У 1996 році вони
придбали на спільні кошти квартиру заАДРЕСА_1 на ім'я відповідача, яку спільно
відремонтували, сумісно в ній проживали, але у 2005 році відповідач став чинити
їй перешкоди у користуванні жилою площею.

Просила визнати
за нею право власності на 12 частину вказаної квартири.

Рішенням
Авдієвського міського суду Донецької області від 17 травня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені.( Ухвалою цього суду від 31.05.07 року виправлена
описка в даті ухвалення рішення, була вказана дата 25.05.07 рок/, слід правильним
вважати- 17.05.07 року ( а.с. 74-75, 79).

З вказаним
рішенням не погодився відповідач, який у апеляційній скарзі просить його
скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на те ,що судом порушені норми матеріального та процесуального
права, рішення не відповідає встановленим обставинам справи, суд не застосував
до виниклих правовідносин вимоги ч.2 ст. 28 КпШС України.

В судовому
засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивачка
просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін,
посилаючись на те, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Вислухавши
доповідь судді , пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання , дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає
за необхідним апеляційну скаргу відхилити , ріп ення суду залишити без змін з
таких підстав :

Згідно із ст.ст.
22, 28, 44 КпШС України 1963 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном.

Подружжя
користується рівними правами на майно і тому разі, якщо однин з них був
зайнятий веденням домашнього господарства доглядом за дітьми або з інших
поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу
майна,яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Шлюб вважається
припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадського
стану.

Судом
встановлено, що сторони перебували в юридичному шлюбі з 17 липня 1982 року та
мають сина ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, проживали однією сім'єю у різних квартирах, свого житла не
мали.

За рішенням
Авдієвського міського суду Донецької області від 21 жовтня 1994 року шлюб між
сторонами розірвано, але вони продовжували проживати однією сім'єю та вести
сумісне господарство, розірвання шлюбу в органах РАГСу не зареєстрували.

В період
юридичного шлюбу і сумісного проживання згідно договору купівлі-продажу від 16
лютого 1996 року відповідач придбав у власність на своє ім'я квартиру АДРЕСА_1
, де сторони та їх син користувалися жилою площею, зареєстровані в ній ,
провадили ремонт квартири. Ініціатором купівлі квартири була позивачка.

01 листопада
2006 року відповідач зареєстрував розлучення в органах РАГСУ, між сторонами
склалися неприязні стосунки.

Суд дійшов
висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, кожен
з них має право користування та розпорядження цим майном та визнав право
власності за позивачкою на 12 частину вказаної квартири на підставі ст. 22
КшПС України, оскільки квартира придбана в період юридичного шлюбу сторін т і
їх сумісного проживання.

Вказані
обставини підтверджені в судовому засідаї ші поясненнями позивачки, частково
поясненнями відповідача, свідків ОСОБА_5 ОСОБА_4. ( сина сторін),ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8. ,частково поясненнями інших свідків, а також свідоцтвами про шлюб,
розірвання шлюбу, витягом з рішення суду під 10 жовтня 1994 року , договором
купівлі-продажу квартири, довідкою з місця реєстрації позивачки (
а.с.1,2,3.53).

Висновки суду
відповідають встановленим обставинам справи, судом правильно визначені
правовідносини, які склалися між сторонами ті правильно застосовано
матеріальний закон.

Відповідач не
надав судові беззаперечних доказів на те ,що спірну квартиру він придбав в
період роздільного проживання з позивачкою при фактичному припиненні шлюбу та
на свої кошти,т ому підстав вважати, що квартира є його власніст ю, немає.

Суд обгрунтовано
не прийняв до уваги пояснення свідка зі сторони відповідача ОСОБА_9, яка
стверджувала ,що після розірвання шлюбу в судовому порядку сторони до придбання
квартири сумісно не проживали, оскільки ці пояснення спростовані іншими,
доказами, в тому числі поясненнями сина сторін ОСОБА_4., крім того, ця свідок є
особою, яка заінтересована у справі.

Також не можна
прийняти до уваги як доказ на підтвердження заперечень відповідача щодо позову
рапорт дільничого інспектора міліції про те, що позивачка біля 10 років
співмешкає з іншим невідомим чоловіком , оскільки в рапорті йдеться про події
після 1996 року, коли квартира була сторонами вже придбана.( а.с. 28)

Доводи
відповідача про те, що на момент придб іння квартири не працювала, не мала
заробітку, та що на придбання квартири йому дала 3,5 тисячі доларів США його мати, також
не спростовують висновків суду, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 22 КпШС
України, який був чинним на час виниклих правовідносин, позивач са користується
рівними правами на майно, нажите подружжям за час шлюбу.

Доводи апелянта,
викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, п.1 ч.1 ст.
307 ,308, 313-315   ЦПК України,
апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_2. відхилити.

Рішення
Авдіївського міського суду Донецької області від 17 травня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набуває
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців в строк
два місяці з дня набрання нею законної сили.