Справа
№ 22ц-7068Категорія-18
Головуючий в 1 інстанції -Юр'єва
Доповідач- Бабенко П.М.
РІШЕННЯ
іменем     України

02
жовтня  2007 року   Апеляційний суд Донецької області в складі:
головуючого- судді Пономарьової О.М.

суддів- Бабенка П.М.,  Новосядлої В.М. при секретарі: Бєжині В.Ю. за
участю представника позивача ОСОБА_2,
відповідачки ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Донецьку цивільну справу за позовом ЗАТ „Український мобільний  зв'язок" до  ОСОБА_1 про
стягнення  суми за апеляційною
скаргою представника позивача ЗАТ „Український мобільний зв'язок"( далі-
ЗАТ УМЗ) на рішення Кіровського районного суду м.Донецька від 13 червня 2007
року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачки
,  просив стягнути з неї на користь ЗАТ
„УМЗ" заборгованість з оплати за надання послуг мобільного зв'язку в сумі
79, 96 грн.,  штраф в сумі 1427, 15 грн.
та судові витрати в сумі 81, 00 грн.

На обґрунтування позову послався на те,  що 10 червня 2005 року між позивачем та
відповідачкою було укладено договір про надання послуг мобільного зв'язку(
далі- договірна додаткова угоди,  згідно
яких позивач надає ї й послуги , а відповідачка зобов'язана своєчасно
сплачувати рахунки за надані послуги,
авансові платежі та щомісячну абонентну платню з усіх телефонів,  зареєстрованому на її особистому рахунку
НОМЕР_1.

Відповідачка не оплатила рахунки від 1.12.2005 року,  01.01.2006 року та від 1.02.2006 року на
загальну суму 79, 96 грн.,  після чого
надання послуг їй було припинено.

Згідно п.1.2 додаткової угоди відповідачка зобов'язана у
разі дострокового припинення договору внаслідок невиконання своїх зобов'язань
за договором,  сплатити договірну санкцію
в розмірі 3, 65 грн. за кожний день,
який залишився до закінчення терміну договору,  що за
391 день складає 1427, 15 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Донецька від 13
червня 2007 року частково задоволено позовні вимоги ЗАТ „УМЗ" ,  стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 81
грн.,  в решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду
скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким задовольнити позов у повному обсязі ,
посилаючись на те,  що рішення суду
ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив , що висновки суду про те , що договірна санкція
не підлягає стягненню у зв'язку з пропуском строку позовної даності та що
абонент не може відмовитись від договору ні при яких умовах не відповідають
встановленим обставинам справи ,  суперечать
умовам договору. Суд при вирішенні справи неправильно застосував норми
процесуального права ,  не надавши
можливості  позивачеві надати додаткові
докази.

В судовому
засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідачка просила апеляційну скаргу відхилити,  рішення суду залишити без змін,  посилаючись на те,  що рішення суду ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді ,
пояснення сторін,  дослідивши
матеріали справи,

перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну

скаргу задовольнити частково,
рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про

стягнення штрафу скасувати            і
ухвалити нове рішення з таких підстав :

Згідно із п.1 ч.2 ст. 258 ,  ЦК України позовна
давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу,  пені) встановлюється спеціальна позовна
давність в один рік.

Відповідно до ч.5 ст.
261,  266 ЦК України за
зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку виконання. Зі спливом позовноГдавності до
основної вимоги вважається , що позовна давність сплила і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки,  накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі,  зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням
суду,  якщо він значно перевищує розмір
збитків та за наявності інших обставин,
які мають істотне значення.

Згідно п.. 2.3.4
вказаного договору абонент має право відмовитись від послуг УМЗ та припинити
дію цього договору після повного використання первинного авансу,  внесеного абонентом,  письмово повідомивши про це УМЗ за ЗО
календарних днів до припинення користування послугами,  для чого необхідно оформити заяву про
припинення договору. У цьому випадку кінцевий розрахунок здійснюється після
закінчення останнього розрахункового періоду,
на який припадає дата припинення цього договору.

П.п. 1.1 ,  1.2 додаткової угоди
передбачено дія договору на протязі 548 днів,
починаючи з дня підписання договору та відповідальність абонента в разі
порушення умов договору у вигляді штрафної санкції в розмірі 3, 65 грн. за
кожен день,  що залишився до закінчення
дії договору,  в разі відмови від
договору до закінчення вказаного строку договору за винятком ,  коли причиною відмови є невиконання УМЗ своїх
зобов'язань.

Судом першої інстанції встановлено,
що 10 червня 2005 року між сторонами був укладений договір НОМЕР_1 та
додаткова угода про надання послуг мобільного зв'язку,  згідно якому позивач надав відповідачці
мобільний телефон „Моторолла
С 155" за 1 грн.,  телефонний
номер,  а позивачка внесла аванс в сумі
199, 00 грн. зобов'язалася оплачувати послуги позивача.

У відповідачки було викрадено мобільний телефон,  про що вона попередила позивача і з 21
листопада 2005 року позивач припинив надавати відповідачці послуги мобільного
зв'язку,  але вона не оплатила рахунки
про оплату послуг від 1.12.2005 року,
01.01. 2006 року та від 01.02.2006 року,
заборгованість по с
сплаті склала 79, 96 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по
оплаті рахунків та стягнення нарахованої суми штрафу суд виходив з того,  що позивачка під час розгляду справі в суді добровільно
сплатила суму заборгованості по рахункам позивача,  а штраф , передбачений додатковою угодою не
може бути стягнено у зв'язку з пропуском позивачем терміну для стягнення даного
штрафу,  оскільки позивач припинив
надавати відповідачці послуги мобільного зв'язку 21 листопада 2005 року і не
попередив її про продовження надання таких послуг.

Суд також при цьому виходив з того,
що умова додаткової угоди про те,
що абонент не має права відмовитися від послуг мобільного зв'язку ні за
яких умов ,  суперечить основному
договору і штраф,  передбачений
додатковою угодою,  не може розглядатися
як обов'язкова умова осноїіного договору.

Проте висновки суду в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову
про стягнення штрафу суперечать встановленим обставинам справи,  вимогам матеріального закону та умовам
вказаних договору та додаткової угоди.

Як убачається з матеріалів справи через несплату відповідачкою послуг
позивача станом на 17.12.2005 року склалася заборгованість в сумі 10.48 грн.
Своїм листом ,  якого направлено 23.12.05
року позивач письмово попередив позивачку про погашення заборгованості і
попередив про можливе розірвання договору в разі несплати боргу у термін 1
місяць.

26.12.06 року позивач припинив дію договору,  про що повідомив позивачку листом від
07.03.2006 року,  але позивачка до
звернення позивача до суду не сплатила йому за надані послуги мобільного
зв'язку за рахунками від 1.12.05 року,
01.01. 2006 року та від 01.02.2006

року,  у зв'язку з чим 07.03.06 року позивач
нарахував їй штрафну санкцію у вказаній вище сумі та повідомив відповідачку про
необхідність сплати штрафу в строк до 14.03.06 року.

Позивач дійсно звернувся до суду лише 28.03.07 року після спливу строку
позовної давності за вимогами про стягнення неустойки,  але про застосування строку позовної давності
на протязі судового розгляду справи ніхто із сторін не просив .

Позивачка не надала судові доказів на те,
що у неї було викрадено стільниковий телефон та що вона зверталася з
заявою до позивача про припинення надання послуг.

З наданих позивачем документів убачається,
що надання відповідачці послуг мобільного зв'язку було припинено 26
лютого 2006 року з тієї підстави,  що
відповідачка не сплачувала за надані послуги,
чим порушувала умови договору. (а.с. 41-46)

Але суд першої інстанції не звернув уваги на вказані
обставини,  не врахував,  що позивачем обгрунтовано нарахована штрафна
санкція ,  яку повинна сплатити
відповідачка,  та що не було підстав для
застосування строку позовної давності,
тому суд повинен був ухвалити рішення про стягнення штрафної санкції у
відповідності до вимог закону.

Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати.

Але відмовивши в задоволенні позову про стягнення заборгованості по оплаті
послуг позивача та стягнення штрафної санкції,
суд,  не врахувавши вимог ч.1
ст.88 ЦПК України необгрунтовано стягнув з відповідачки на користь позивача
судові витрати в сумі 81 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Оскільки висновки суду у справі в частині відмови в задоволенні позову про
стягнення з відповідачки штрафної санкції та стягнення судових витрат не
відповідає обставинам справи,
апеляційний суд вважає за необхідним рішення суду в цій частині
скасувати та ухвалити нове рішення.

Вирішуючи питання про розмір штрафу,
який слід стягнути з відповідачки,
апеляційний суд вважає за необхідним зменшити його до 100 грн.,  оскільки розмір нарахованого їй штрафу
позивачем значно перевищує розмір заборгованості з оплати послуг мобільного
зв'язку.

З відповідачки також слід стягнути за користь позивача його судові витрати:
сплачені ним судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення справи в сумі 30 грн.,
всього 81 грн.

В решті рішення
суду є обґрунтованим та законним,  т ому
його слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 258,  ч.5
ст.261,  266,  ч.3 ст. 267 ,
ч.3 ст. 551 ,  ст..ст. 526,
546,  549 ЦК України,  СТ..СТ.
88,  303,
307 ч.1 п.2,  309 ч.1 п.3,  313-316 ЦПК України ,  апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу представника ЗАТУМЗ задовольнити частково. Рішення Кіровського районного
суду м.Донецька від 13 червня 2007 року в частині відмови ЗАТ УМЗ в задоволенні
позову про стягнення штрафу та стягненні судових витрат скасувати і ухвалити
нове рішення.

Вказаний
позов  задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного
товариства „Український мобільний зв'язок" штраф в сумі 100 (сто) грн.. та
судові витрати в сумі 81 грн.,  всього
181, 00 грн.,  в решті цього позову
відмовити.

Рішення
суду в частині відмови в стягненні заборгованості з оплати за послуги
мобільного зв'язку в сумі 79, 96 грн. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України в
строк два місяці з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.