АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м.  Феодосії
у складі:

головуючого
- судді                   Ломанової Л.О.,

суддів:                                          Притуленко
О.В.,  Мудрової В.В.,

при
секретарі                              Петриченко О.В.,

за участю: представника позивача - Романченко A.M. та відповідача
ОСОБА_2,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом Керченської митниці
до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Керченської
міської ради,  про виселення зі
службового жилого приміщення,  за апеляційною
скаргою Керченської митниці на рішення Керченського міського суду АР Крим від
24 жовтня 2007,  -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2007 року Керченська митниця звернулась в суд із позовом до відповідачів про
виселення зі службового жилого приміщення на підставі  ст.
ст. 810,  821 ЦК України. Вимоги
мотивовані тим,  що 10.09.2002 року між
позивачем та ОСОБА_1 - працівником митниці був укладений договір оренди
службового приміщення - квартири АДРЕСА_1 строком на один рік з умовою його
пролонгації за згодою сторін. У лютому та вересні 2006 року позивач повідомив
ОСОБА_1 про припинення договору оренди житла,
проте відповідач та члени його сім'ї квартиру не звільнили.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим суду від 24 жовтня 2007 року у задоволені
позову Керченської митниці відмовлено.

Позивач
подав апеляційну скаргу,  в який,  посилаючись на порушення судом норм
матеріального права,  просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги Керченської митниці задовольнити.

На думку
апелянта вирішення судом спору за нормами Житлового кодексу УРСР є
неправомірним,  оскільки між сторонами
виникли цивільно-правові відносини. Крім того,
апелянт вважає помилковим висновок суду про неналежне виконання
позивачем умов договору щодо попередження відповідачів про розірвання договору.

Відповідач
ОСОБА_2 подала заперечення на скаргу,  в
яких,  посилаючись на неспроможність
доводів апелянта,  просить скаргу
відхилити,  рішення суду залишити без
змін.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи та перевіривши матеріали справи,  колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до  ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обгрунтованим.
Оскаржуване   рішення   не
відповідає   зазначеним   вимогам
та   підлягає

Справа № 22-ц-2086- ф/2007                                                     Головуючий
в першій інстанції

суддя
Цурцев В.М

суддя-доповідач                                                                                                 Притуленко
О.В.

скасуванню
на підставі п.4  ст. 309 ЦПК України у
зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як
вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1
працює на посаді водія господарське -експлуатаційного відділу Керченської
митниці з 01.08.1997 року.

10
вересня 2002 року Керченська митниця уклала з ОСОБА_1 договір оренди службового
жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 строком на один рік. Пунктом 6.3
вказаного договору передбачено,  що в
разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну договору за 3
місяці до закінчення його дії,  він
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах,  які були передбачені договором.

Вирішуючи
питання про наявність підстав виселення відповідачів з квартири,  суд першої інстанції виходив із того,  що позивач в 2007 році за 3 місяці до
закінчення строку договору не повідомив відповідачів про розірвання
договору,  тому відсутні підстави вважати
договір розірваним.  Крім того,  враховуючи,
що ОСОБА_1 працює в митних органах понад десять років,  суд,
на підставі  ст. 125 ЖК
України,  дійшов висновку про
неможливість виселення відповідачів зі спірної квартири без надання іншого
жилого приміщення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду,  оскільки,
як випливає з матеріалів справи,
ОСОБА_1 зі своєю родиною вселився в квартиру,  належну Керченській митниці,  саме на підставі договору оренди жилого
приміщення. При цьому ордер на вселення в житло відповідно до норм ЖК
Української РСР відповідачам не видавався. Наведене свідчить про те,  що між сторонами був укладений
цивільно-правовий договір оренди житла.

Після
закінчення строку укладеного договору (10.09.2004 року) відповідачі продовжували
користуватися спірною квартирою. Відсутність заперечень з боку наймодавця
свідчить про те,  що договір припинений
не був,  навпаки,  він був поновлений на невизначений строк.

Відповідно
до змісту ч.1  ст. 821 ЦК України,  якщо у договорі строк не встановлений,  договір вважається укладеним на п'ять років.

Вимагаючи
виселення відповідачів зі спірної квартири,
позивач посилається на закінчення строку договору оренди жилого
приміщення; проте ці доводи позивача матеріалами справи не підтверджуються.

Оскільки
відповідно до п.8.2 укладеного між сторонами договору,  відповідачі зобов'язані звільнити спірну
квартиру в місячний термін після припинення дії договору,  але позивач не навів доказів того,  що вказаний договір припинений,  позов не підлягає задоволенню,  оскільки відповідно до ч.1  ст. 14 ЦК
України цивільні обов'язки виконуються у межах,  встановлених договором або актом цивільного
законодавства.

З   урахуванням
наведеного   рішення   суду
першої   інстанції   підлягає
скасуванню   з ухваленням нового -
про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  309,  313-314,
316 ЦПК України,  колегія суддів
судової палати у цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Керченської митниці задовольнити частково.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 24 жовтня 2007 скасувати та ухвалити
нове рішення,  яким відмовити в
задоволенні позову Керченської митниці до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про виселення зі службового житлового приміщення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту
проголошення,

однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців з дня набрання

законної
сили.