АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 грудня
2007 року                                                                                                 м.  Вінниця

Колегія  суддів
судової  палати  у
цивільних  справах  апеляційного
суду Вінницької області в складі: головуючого : Іващука В.А. суддів:
Колоса С. С. ,  Ковальчука О.В. при
секретарі: Цехмістер О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1(на час розгляду
справи в апеляційній інстанції - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав,  за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Замостянського районного суду м.  Вінниці від 4 жовтня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Замостянського районного суду м.  Вінниці
від 4 жовтня 2007 року позовОСОБА_1 задоволено. ПозбавленоОСОБА_2.,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  батьківських прав по відношенню до його дітей
: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_2,  посилаючись
на недоведеність обставин,  що мають
значення для справи,  які суд вважав
встановленими,  невідповідність висновків
суду обставинам справи,  неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,  яким у позові відмовити.

У
доводах апеляційної скарги посилається на невідповідність висновку суду про
те,  що він ухилявся від сплати
аліментів,  оскільки в 1997-2001 роках
він сплачував аліменти,  що
підтверджується копіями квитанцій про сплату аліментів. Претензій щодо сплати
аліментів позивачка не заявляла. З 2002 року перестав сплачувати аліменти,  оскільки був безробітним,  однак зараз заборгованість погашена.

Справа №
22 -2791/ 2007 р.                             Головуючий
у суді першої інстанції: Чезганова A.M.

Категорія:
38                                                      Суддя-доповідач:
Іващук В.А.

Зазначає,  що суд зробив помилковий висновок про
те,  що він не відвідував дітей. Суд не
врахував обставин,  що позивачка
заборонила зустрічатись з дітьми.

Також
зазначає,  що ні орган опіки та
піклування,  ні суд не зазначили,  які саме інтереси дітей ним будуть
порушуватися якщо він буде залишатись їх батьком.  Вказує на те,
що він не порушив будь-які вимоги як батько,  крім того,
що період часу не виплачував аліменти.

Позивачка
та її представник заперечували доводи апеляційної скарги посилаючись на їх
безпідставність. Просили апеляційну скаргу відхилити,  а рішення суду залишити без змін.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_2
- батько неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
розірвав шлюб з їх матір'ю,
ОСОБА_1 11 серпня 1995 року.

Починаючи
з 1999 року,  коли позивачка з
неповнолітніми дітьми виїхала на постійне проживання в м.  Бровари Київської області,  відповідач життям дітей не цікавився,  у вихованні участі не приймав,  матеріально дітей не утримував аж до
звернення ОСОБА_1 в опікунську раду для дачі висновку щодо доцільності
позбавлення ОСОБА_2. батьківських прав.

Згідно
розпорядження державного виконавця Замостянського ВДВС Вінницького міського
управління юстиції № 10123 від 16.04.2007 року заборгованість по аліментах у
відповідача станом на 01.04.2007 року складає 6979 гри. 77 коп. ОСОБА_2
частково сплатив заборгованість по аліментам після того,  як в травні 2007 року було прийнято органом
опіки і піклування рішення щодо позбавлення його батьківських прав.

Орган
опіки та піклування,  згідно його
висновку від 21 травня 2004 року,  вважає
за необхідне позбавитиОСОБА_2. батьківських прав по відношенню до його
неповнолітніх синів ОСОБА_3. та ОСОБА_4,
у зв'язку з тим,  що батько
ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей (а.с.
27).

Відповідно
до встановлених обставин,  суд дійшов
висновку,  що відповідач ухиляється від
виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та задовольнив позов.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та
вимог,  заявлених у суді першої
інстанції,  колегія суддів дійшла
висновку,  що апеляційну скаргу слід
відхилити,  а рішення суду залишити без
змін,  з наступних підстав.

Відповідно  ст.
308 ЦГІК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши
справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів^ суд першої
інстанції вірно встановив обставини справи,
дійшов вірного висновку та обґрунтовано задовольнив позов.

Колегія
суддів не знайшла обґрунтованими доводи апеляційної скарги про недоведеність
обставин,  що мають значення для
справи,  які суд вважав встановленими та
про те,  що судом допущено
невідповідність висновків суду

обставинам
справи,  а також,  що судом неправильно застосовані норми
матеріального права.

Як
вбачається із судового рішення,  суд
застосував саме ті норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
а саме положення  ст. 150 та
положення п.2 ч.1  ст.  164 СК України.

Відповідно
п.2 ч.1  ст.  164 СК України мати,  батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав,  якщо вона,  він ухиляються від виконання своїх обов'язків
по вихованню дитини.

Виконання
обов'язків по вихованню дитини не може зводитись лише до виплати аліментів на
дитину,  чи дітей. Таке зобов'язання не
припиняється і після позбавлення батьківських прав.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують правильного по суті та справедливого рішення
суду.

З
наведених у апеляційній скарзі підстав рішення суду не може бути
скасованим,  оскільки у сукупності
встановлені судом обставини підтверджують ухилення відповідачем від виконання
своїх обов'язків по вихованню дітей,
зокрема про те,  що відповідач не
піклується про їх фізичний і духовний розвиток,
їх навчання,  підготовку до
самостійного життя.

Відповідно
п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від ЗО березня 2007 року
ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,  коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини,  її
навчання,  підготовку до самостійного
життя,  зокрема: не забезпечують
необхідного харчування,  медичного
догляду,  лікування дитини,  що негативно впливає на її фізичний розвиток
як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі,  необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних
цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють
інтересу до її внутрішнього світу;не створюють умов для отримання нею освіти.

Виходячи
із таких роз'яснень та виходячи із встановлених судом обставин,  судове рішення є справедливим,  законним та обґрунтованим,  ухвалене з додержанням норм матеріального і
процесуального права,  а тому скасуванню
не підлягає.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  313,  314 ч.1 п.1,
314 ч.1 п. 1, 315 ЦПК України,  колегія
суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Замостянського районного суду м.  Вінниці
від 4 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі двох місяців до Верховного Суду України.