УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
грудня 2007р.                                                                                   м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                     Матківського
Р.Й.,

суддів                                                                 Стефанів
Н.С. ,  Соколовського В.М. ,

секретаря                                                           Довжинської
Н.Б.

з
участю:      апелянтки                                    ОСОБА_1,

представника
відповідачів
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Надвірнянського районного суду від 9 жовтня 2007 року,  -

встановила:

В липні
2006 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5,  Делятинської селищної ради щоб постановити
рішення яким визнати незаконним Державний акт про право приватної власності на
землю виданого ОСОБА_5 27 травня 1999 року та зобов'язати його повернути 0, 20
га. самовільно захопленої земельної ділянки.

В травні
2007 року ОСОБА_3 збільшила заявлені вимоги,
просила визнати недійсним договір куплі-продажу земельної ділянки від
17.02. 2006 року згідно якого відповідач продав своєму синові ОСОБА_5 частину
спірної земельної ділянки та повернути сторони в попереднє положення.

Справа №
22-ц -1449 /2007р.                          Головуючий
у 1 інстанції Вінтоняк М. Б.

Категорія
33                                                       Доповідач
Матківський Р.Й.

Заявлені
вимоги позивачка обґрунтувала тим,  що
під час обміру земельної ділянки в кінці 2004 року відповідач напав на членів
комісії і не дав можливості виготовити документацію,  тому дізналась,  що він захопив частину її ділянки,  що підтверджується актом.  Вважає,
що частина її ділянки включена в приватизаційний акт відповідача,  тому звернулась до суду про визнання його
недійсним.  У зв"язку з тим,  що земельна ділянка ОСОБА_5 приватизована
незаконно,  він не мав права відчужувати
її частину у 2006 року своєму сину ОСОБА_6,
тому вважає,  що цей договір є
недійсним.

Рішенням
Надвірнянського районного суду від 9 жовтня 2007 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.

На дане
рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в якій просять його
скасувати,  а справу направити на новий
розгляд.

Апелянтка
в скарзі зазначає,  що рішення суду є
незаконним та необгрунтованим.  Суд
постановив рішення без участі ОСОБА_3 незважаючи на те,  що вона напередодні подала суду заяву про
відкладення розгляду у зв"язку з хворобою і знаходилась на амбулаторному
лікуванні. На судовому засіданні був відсутній також її представник.

Суд на
клопотання позивачки не витребував з архіву первинні документи які
підтверджують законність отримання ОСОБА_5 акта про приватну власність на
землю,  суд не взяв до уваги довідку
районного архіву про відсутність серед архівних документів рішення селищної
ради про передачу відповідачу в приватну власність земельної ділянки,  та не проведено земельної експертизи для
встановлення точних меж спірних земельних ділянок. Не досліджено судом,  чи мало місце в дійсності самовільне
захоплення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0.015 гектара,  що виділена рішенням селищної ради 27.
03.1991 року ОСОБА_4 та частини земельної ділянки площею 0.005 гектара рішенням
цієї ж ради від 21.03. 2002 року виділеної у приватну власність ОСОБА_3 Не
взято також до уваги акт комісії від 31. 01. 2006 року про захоплення частини
земельної ділянки,  не викликано в
засідання свідка який був присутнім при вчиненні протиправних дій
відповідачем.  Суд не звернув уваги,  що відповідач під час накладення арешту на
земельну ділянку побудував фундамент та стіни будинку.

Вислухавши
апелянтку яка вимоги скарги підтримала,
представника відповідачів,  яка
вимоги скарги не визнала,  дослідивши
матеріали справи колегія суддів вважає,
що скаргу слід відхилити.

Постановляючи
рішення суд першої інстанції правильно встановив,  що позивачці ОСОБА_3 земельна ділянкою площею
0, 7998 гектара та ОСОБА_4 площею 0.0015 гектара у встановленому земельним
законодавством порядку не виділялась.

Відповідно
до  ст. 22 ЗК в редакції 1992 року який
діяв на час коли позивачі зазначають,  що
їм земельні ділянки надавались в користування та  ст.
125 діючого ЗК коли вони вважають,
що їм ділянки передавались в постійне користування,  право користування земельною ділянкою
виникає,  після встановлення земельними
організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа,  що посвідчує це право. А право користування
на земельну ділянку виникає після одержання користувачем документа,  що посвідчує право постійного користування
земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Згідно
рішення виконкому Делятинської селищної ради від 27.03. 1991 року земельні
ділянки позивачам в натурі не виділялись і тому право на їх користування у
встановленому порядку не виникало.

Відповідно
до рішення Делятинської селищної ради від 31 серпня 1994 року а.с.  187 ОСОБА_3 передано у приватну власність 0,
3585 гектара земельної ділянки якою як пояснила в засіданні вона користується.

Відповідно
до рішення сесії Делятинської селищної ради від 24 березня 1992 року на
а.с.  10 вирішувалось питання про
повернення в користування земельної ділянки яка належала як спадщина
ОСОБА_7,  тобто батьку позивачки та
ОСОБА_5.

Необгрунтованими
є доводи ОСОБА_3,  що має право на
користування земельною ділянкою площею 0, 7998 гектара за рішенням сесії ради
від 6.03 2002 року № 411 про надання в постійне користування та від 21.03.2002
року № 465 про передачу цієї ділянки у власність,  поскільки ОСОБА_6 27 травня 1999 року на цю
площу земельної ділянки вже виданий Державний акт на право приватної власності
на землю,  що підтверджується його копією
на а.с.  14.

ОСОБА_5
земельну ділянку передано у приватну власність на підставі рішення сесії
селищної ради від 26.03. 1999року яке засвідчене архівним відділом на а.с.  206,
тому довідка цього ж архівного відділу про відсутність його в протоколах
сесії не ставить під сумнів прийняття такого рішення.

Апелянтка
особисто отримала повістку про розгляд справи на 3.09. 2007 року,  що підтверджується розпискою на а.с.  190,
тому її заява про відкладення справи у зв"язку з хворобою без
підтверджуючих документів в даному випадку не була перешкодою для розгляду
справи по суті по наявних документах і суд згідно ЦПК вправі був визнати
причину неявки не поважною.

Суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи
апеляційної скарги його законності не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити. Рішення Надвірнянського районного суду від
9 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.