Справа № 22-ц-1516 2007р.                  Головуючий у 1-й
інстанції  Ковальова О.О.
Категорія 41                                             Суддя-доповідач                      Смирнова Т.В.
РІШЕННЯ

іменем України

14 грудня 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської
області у складі:

головуючого -
Смирнової Т.В.

суддів -
Данильченко Л.О.,  Ведмедь Н.І..

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Охтирського
міськрайонного суду від 06 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Відкритого акціонерного товариства
«Нафтопроммаш»

про
стягнення заборгованості по заробітній платі,
моральної шкоди та витрат на правову допомогу,  -

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що він працює охоронцем на ВАТ
«Нафтопроммаш»,  але з листопада 2006
року йому не виплачується заробітна плата,
заборгованість по якій спочатку позивач визначив у сумі 2918, 02
грн.,  а пізніше збільшив свої позовні
вимоги до 3944, 52 грн.

Позивач
також зазначив,  що невиплатою заробітної
плати йому спричинена моральна шкода,
яку він оцінює в 1500 грн.,  так
він заборгував людям гроші,  фактично
годується за рахунок матері-пенсіонерки,
у нього погіршились стосунки з близькими людьми,  а крім того,
просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 672
грн.

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду від 06 вересня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в
розмірі 3944, 52 грн.,  моральну шкоду в
розмірі 100 грн.,  витрати на правову
допомогу у розмірі 100 грн.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь держави судовий збір в розмірі 58, 50 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30
грн..

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в
частині розміру витрат на правову допомогу та розміру моральної шкоди,  та стягнути з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь
позивача витрати на правову допомогу та моральну шкоду у тих розмірах,  які він зазначав у позові. Апелянт вважає,  що суд порушив норми матеріального і
процесуального права.

Апелянт
зазначає,  що його представник
ОСОБА_2  потратив дві години на
підготовку та написання позовної заяви,
і ще півтори години на участь у трьох судових засіданнях по півгодини на
кожне,  при цьому посилається на
Постанову Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року,  згідно якої за підрахунками апелянта,  сума,
що підлягає відшкодуванню,
становить 630 грн.

Крім
того,  апелянт вважає,  що сума відшкодування моральної шкоди у 100
грн.,  яку визначив суд,  є занадто малою,  щоб компенсувати його моральні
страждання,   і за цю суму

він не
зможе відновити стосунки з близькими йому людьми,  які вважають його дармоїдом,  та відновити свій душевний спокій.

В судове
засідання апеляційного суду сторони не з'явились.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду - зміні в
частині розміру стягнення витрат на правову допомогу,  з таких підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  88 ЦПК України,  стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати. Відповідно до п. 2 ч.3
ст.  79 ЦПК України,  до судових витрат,  серед інших,
належать і витрати на правову допомогу.

Статтею
84 ЦПК України встановлено,  що
витрати,  пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,  несуть сторони,  крім випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення витрат на правову
допомогу,  суд першої інстанції послався
на принципи розумності та справедливості,
а також врахував витрачений представником позивача час на участь у
судових засіданнях,  складність справи та
взяв до уваги те,  що представником
позивача не надано ніяких доказів про витрачені зусилля на підготовку та
складання позову.

Однак
колегія суддів не може погодитись з розміром стягнутих витрат на правову
допомогу 100 грн.,  оскільки суд не навів
жодних розрахунків на обґрунтування даної суми.

Відповідно
до ч. 2  ст.  84 ЦПК України,  граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється законом.

На даний
час це питання врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня
2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат,  пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ,  і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Так,  граничний розмір витрат,  пов'язаних з правовою допомогою стороні,  на користь якої ухвалено рішення у цивільній
справі у випадку,  якщо компенсація
сплачується іншою стороною,  не повинен
перевищувати суму,  що обчислюється з
огляду на те,  що зазначеній особі
виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Правова допомога
надавалась позивачу в липні - вересні 2007 року.

Відповідно
до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з відповідними
змінами,  розмір мінімальної заробітної
плати в період з 01 липня 2007 року по 01 жовтня 2007 року становив 440 грн.

Таким
чином,  виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 440 грн.,  за годину
роботи фахівця в галузі права виплачується 40% від 440 грн.,  що становить 176 грн.

Однак,  колегія суддів не погоджується з доводами
апелянта з приводу того,  що на участь у
судових засіданнях ОСОБА_2  затрачено 1,
5 години (тобто 90 хвилин),  оскільки це
спростовується протоколами судових засідань.

Так,  з протоколів вбачається,  що з участю ОСОБА_2  відбулось три судових засідання - 08
серпня,  21 серпня,  06 вересня 2007 року.

При
цьому,  08серпня 2007року судове
засідання тривало з 10-00 до 10-15,
тобто 15 хвилин (а.с. 24-25),  21
серпня 2007 року судове засідання тривало з 9-30 до 9-35,  тобто 5 хвилин (а.с. 33),  а 6 вересня 2007 року судове засідання тривало
з 8-30 до 9-00,  тобто 30 хвилин (а.с.
46-49).

Таким
чином,  загальна тривалість часу,  затраченого ОСОБА_2  на участь у судових засіданнях,  становить 15хв. + 5хв. + 30хв. = 50 хвилин.

Крім
того,  колегія суддів не погоджується з
доводами апелянта щодо того,  що
ОСОБА_2  затратив 2 години для підготовки
та написання позовної заяви,  оскільки
документальних доказів цього на надано,
а у своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначав,  що для підготовки документів для звернення в
суд було потрачено одну годину (а.с. 1),
тому колегія суддів приймає до уваги первісні покази позивача,  і вважає,
що на підготовку позовної заяви фахівцем було затрачено одну,  а не дві години.

За таких
обставин,  колегія суддів лише частково
погоджується з доводами апелянта щодо розміру витрат на правову допомогу,  при цьому приймає до уваги,  що граничний розмір витрат на правову
допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за
годину роботи фахівця у галузі права,
тобто 176 грн. за одну годину роботи.

Таким
чином,  виходячи з того,  що фахівцем у галузі права ОСОБА_2  всього було затрачено 1 година 50 хвилин (що
становить 1,  83 години) роботи для
надання правової допомоги ОСОБА_1 (1 година на підготовку позовної заяви,  50 хвилин на участь у судових
засіданнях),  то граничний розмір витрат
на правову допомогу,  що підлягає
стягненню з відповідача,  не може
перевищувати 1, 83 години х 176 грн. = 322 грн. 08 коп.

Позивач
просив стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в
сумі 672 грн.,  дана сума перевищує
граничний розмір витрат,  тому колегія
суддів вважає,  що вимоги позивача в цій
частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 322 грн. 08 коп.

Таким
чином,  задовольняючи позов про стягнення
витрат на правову допомогу лише в сумі 100 грн.,  суд першої інстанції не провів належних
розрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України і допустив
порушення норм процесуального права,  що призвело
до неправильного вирішення справи і відповідно до п. 4 ч. 1,  ч.3  ст.  309 ЦПК України є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції в частині розміру стягнення витрат на правову допомогу.

Що
стосується доводів апелянта про те,  що
розмір стягнутої судом моральної шкоди не відповідає обсягу завданих йому
моральних страждань,  то колегія Суддів з
цими доводами не погоджується,  і
вважає,  що висновок суду першої
інстанції щодо розміру завданої моральної шкоди 100 грн. є правильним при даних
обставинах справи.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що позивач на протязі 9 місяців не звертався
до суду з позовом про виплату заборгованості по зарплаті,  хоча не був позбавлений такої можливості.

Доводи
апелянта стосовно припинення його стосунків з матір'ю через те,  що він годувався за її рахунок,  нічим не підтверджені,  а тому не приймаються до уваги колегією
суддів.

За таких підстав,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції вірно визначився з
розміром моральної шкоди,  підстави для
зміни рішення суду в цій частині - відсутні,
а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині розміру відшкодування
моральної шкоди підлягає відхиленню.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  309,
313-314,  316 ЦПК України,  колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду від 06 вересня 2007 року змінити в частині
розміру стягнутих витрат на правову допомогу.

Стягнути
з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі
322 грн. 08 коп.,  а не 100 грн.,  як визначив суд першої інстанції.

В іншій
частині Охтирського міськрайонного суду від 06 вересня 2007 року рішення в
даній справі залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.