Справа № 22-2041/2007р.                                                Головуючий в 1
12                                                                       СорочанЮ.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

18
вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого
Бауль Н.М.

Суддів
Кутурланової О.В. Майданіка В.В.

при секретарі
Дягілєвій В.О.

за участю адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м.  Херсоні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду
Херсонської області від 04 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права
власності,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2007 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності задоволено.

Визнано
дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1,  який відбувся 31 березня 2003
року,  та визнано право власності на
зазначений житловий будинок за ОСОБА_3

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким відмовити позивачці в задоволенні
позовних вимог та стягнути з неї,
відповідачки у справі,  суму
внесеного ОСОБА_3 авансу у розмірі 1383 грн. Апелянт посилається на порушення
судом норм матеріального та процесуального права,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  що призвело до ухвалення
незаконного та необгрунтованого судового рішення.

Письмових
заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від позивачки не
надійшло.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах визначених
ст. 3ОЗ ЦПК України,  колегія
суддів вважає,  що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом
встановлено і це підтверджується дослідженими в ході розгляду справи письмовими
доказами,  що 31 березня 2003 року між
ОСОБА_2,  власником будинку АДРЕСА_1
(а.с. 22) та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про продаж спірного будинку за

1550
грн.,  які позивачка зобов»язалася
сплатити відповідачці до ЗО вересня 2003 року після погашення останньою боргів
за електроенергію (а.с. 6).

31
березня 2003 року позивачка сплатила відповідачці 530 грн. у виконання досягнутих
домовленостей за договором,  відповідачка
отримала зазначену суму та звільнила будинок для проживання позивачки,  яка з того часу здійснювала поточні ремонтні
роботи будинку,  займалася благоустроєм
прибудинкової території та засаджувала город (а.с. 10).

Як
вбачається з матеріалів справи,  сторони
неодноразово письмово підтверджували досягнуті домовленості щодо
купівлі-продажу будинку,  в останнє - 25
червня 2004 року,  відповідачка
отримувала від позивачки різні суми у виконання умов договору,  про що складалися відповідні розписки,  в яких підтверджувалась раніше обумовлена
ціна за продаж спірного будинку (а.с. 7, 8, 9),
всього позивачка сплатила відповідачці за договором купівлі-продажу
спірного будинку 1383 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції про обгрунтованість позовних вимог,
оскільки в ході розгляду справи з наданих сторонами письмових доказів
було встановлено,  що сторони досягли
домовленості щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного
будинку,  зокрема сторін,  предмету та ціни договору,  позивачка частково виконала умови
договору,  а відповідачка ухиляється від
його нотаріального посвідчення,
посилаючись на зростання цін на нерухомість та відсутність іншого житла
на праві власності,  тому на
підставі  ст.  220 ЦК
України такий договір слід визнати дійсним без наступного його
нотаріального посвідчення.

Колегія
судців не може прийняти посилання апелянта на відсутність згоди органів опіки
та піклування на продаж в теперішній час спірного будинку,  оскільки по-перше донька позивачки не є
співвласником спірного будинку (а.с. 22),
а по-друге судом було встановлено,
що договір купівлі-продажу між сторонами було укладено ще 31 березня
2003 року,  тобто до прийняття ЗУ «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року № 2623-IV,
і на той момент не існувало будь яких обмежень чи заборон
щодо можливості його укладення.

Враховуючи,  що відповідачка зустрічних позовних вимог не
заявляла,  прохання ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі щодо ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог
та стягнення з неї,  відповідачки у
справі,  суми внесеного ОСОБА_3 авансу у
розмірі 1383 грн. не може бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції,  так як доводи апеляційної скарги в цій
частині виходять за межі заявлених позовних вимог.

Колегія
суддів вважає,  що рішення суду ухвалено
з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його
скасування та ухвалення нового рішення чи направлення справи на новий розгляд
немає,  доводи апеляційної скарги,  зокрема на важкий стан дитини,  зростання цін на житло та відсутність іншого
житла на праві власності підлягають відхиленню,
оскільки,  відповідно до чинного
законодавства не мають юридичного значення для вирішення даного спору і не
можуть бути підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у
касаційному порядку шляхом подачі скарги до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили.