Справа № 22-2177 2007 р.                                          Головуючий
у І інстанції Ковтун Л.М.
Категорія   5                                                                    Доповідач
УХВАЛА

іменем України

20
грудня 2007 року                       Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Кіровоградської області в складі:

головуючого    Вербицького B.C.

суддів:
Єгорової С. М. , Дуковського О.Л.

при
секретарі    Тітенко Л.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в М. Кіровограді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5,  їхнього представника
ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду М. Кіровограда від 20 вересня
2007 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
Комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 14,  за участю третьої особи Департаменту
житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Кіровоградської міської
ради про витребування майна з чужого незаконного володіння .

Заслухавши
доповідача,  пояснення апелянта
ОСОБА_6,  представника позивачів,  представників КРЕП №14 та Департаменту
житлово-комунального господарства,
вивчивши матеріали справи,
колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

В
березні 2007 року ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до Комунального
ремонтно-експлуатаційного підприємства № 14,
за участю третьої особи Департаменту житлово-комунального господарства
Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про витребування майна з
чужого незаконного володіння. Посилались на те,
що кожен з них є власником або наймачем окремих квартир,  що знаходяться в багатоквартирному будинку
АДРЕСА_1. 5 лютого 2007 року з усного розпорядження начальника КРЕПу № 14,  без відповідних правових підстав,  теслярем КРЕПу,  самовільно,
без одержання їхньої

згоди,  було зайнято частину підвального
приміщення,  розташованого в будинку
АДРЕСА_1,  означену на плані поверхів
будівлі літ. «А» -підвал,  технічного
паспорту будівлі,  цифрами «П»,  «Ш»,  «IV»,
«V»,  «VI»,  «VII»,
«VIII»,  «IX»,  «X»,
«XII»,  «ХІІІ». В означену частину підвалу було внесено
теслярське обладнання,  на дверях
встановлено додаткові замки,  доступ до
неї мешканцям будинку закрито. На вимоги припинити незаконні дії ні тесляр,  ні начальник КРЕПу не відреагували,  на їхнє письмове звернення до міськвиконкому
та КРЕПу,  відповіді не надійшло,  робітники КРЕПу № 14 продовжують
розпоряджатися означеною частиною підвального приміщення будинку на свій
розсуд. Такі дії по розпорядженню майном,
що знаходиться у їхній спільній власності,  без отримання на те їхньої згоди,  порушують їхні законні права власників. Тому
просили суд зобов'язати відповідача повністю звільнити вказану частину
підвального приміщення,  розташованого в
будинку за АДРЕСА_1 шляхом демонтажу замків і запорів та винесення звідти
всього обладнання,  облаштованого там в
результаті самовільного захоплення,
заборонити відповідачу використовувати цю частину приміщення,  та не перешкоджати позивачам в володінні та
користуванні вказаним майном.

Рішенням
Ленінського районного суду М. Кіровограда від 20 вересня 2007 року відмовлено в
задоволенні позову.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_5,  їхнього представника ОСОБА_6 ставиться
питання про скасування вказаного рішення та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог. Зазначається,
що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального
права. Не враховано судом,  що вони є
співвласниками допоміжних приміщень будинку,
технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою і їх право
власності підлягає судовому захисту. Суд безпідставно вважав спірні приміщення
об»єктами цивільної оборони.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідача,  пояснення ОСОБА_6,  який діяв як апелянт та від імені
позивачів,  представника позивачів
ОСОБА_7,  які підтримали доводи
апеляційної скарги,  представників КРЕП №
14 та Департаменту житлово-комунального господарства,  які заперечували проти неї,  дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим.  Законним є
рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно з
законом.  Обґрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

З
матеріалів справи вбачається,  що спірна
частина підвального приміщення знаходиться в багатоквартирному будинку
АДРЕСА_1,  де на час розгляду справи
апеляційним судом всі квартири приватизовані його мешканцями. Всього в будинку
мається 12 квартир. Відповідно до до змісту п. 2  ст.  10
Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та п.
4.2. Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004
допоміжні приміщення (підвали,
горища,  сходи тощо) стають
об'єктами права власності співвласників багатоквартирних будинків одночасно з
приватизацією громадянами квартир,  що
засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. З позовом про
порушення права власності на підвал вищевказаного будинку звернулися лише 5
його співвласників,  про відношення решти
співвласників до даного спору вони суду не повідомили,  не вжив суд заходів і до притягнення цих
зацікавлених осіб до участі в справі. Крім того,  на час розгляду справи судом першої інстанції
власниками квартир вказаного будинку було створено і відповідно до Закону
зареєстровано об»єднання співвласників багатоквартирного будинку
«Луначарське»,  проте ця обставина не
була врахована судом.  Тобто,  суд не врахував вимоги  ст. . ст. 32,
35 ЦПК України.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд виходив з
того,  що рішенням виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради від 19.02.2000 р. № 170 (а.с. 68) будинок АДРЕСА_1
ВАТ "Червона Зірка" передано до комунальної власності територіальної
громади міста. За даними технічного паспорта ОКП КООБТІ власником будинку є
територіальна громада (а.с. 9-12). За даними облікової картки бомбосховища
вих.№ 382 від 03.09.1976 р. по АДРЕСА_1 вказаний обєкт цивільної
оброни-бомбосховище наказом Міністерства сільського господарства № 5-16-710 від
14.04.1980 р. переведено в найпростіше укриття (а.с. 79),  а відповідно до вимог п.2  ст. 5 Закону України "Про приватизацію
державного майна" від 04.03.92 р. № 2163-ХІІ- приватизації не підлягають
захисні споруди цивільної оборони. Враховуючи обставини,  що спірне підвальне приміщення вказаним
наказом Міністерства сільського господарства переведено в найпростіше укриття і
будь-яких рішень щодо виведення вказаного приміщення із числа захисних споруд
цивільної оборони та переведення його в приміщення загального користування суду
не надано,  а також вищенаведеної норми
Закону України "Про приватизацію державного майна",  суд дійшов висновку,  що це підвальне приміщення (найпростіше
укриття) не може бути передане у власність громадян одночасно з приватизацією
ними квартир багатоквартирного будинку. На думку суду Законом не врегульовано питання
та порядок реалізації прав власності мешканців приватизованих квартир на
допоміжні приміщення,  тому,  враховуючи те,  що позивачами не надано правовстановлюючих
документів щодо спірного приміщення,  не
надано доказів виведення вказаного приміщення із числа захисних споруд
цивільної оборони,  не зазначено кому з
позивачів яка частка спірного підвального приміщення належить,  в чому полягає порушення права кожного з них,  позов був відхилений.

Проте,  вказані висновки суду не відповідають
доказам,  на які він послався,  та суперечать вимогам законодавства,  що регулює правовідносини,  що виникають при приватизації житла та щодо
захисту права власності.

Відповідно
довідки міської ради (а.с. 79) спірне приміщення до об»єктів цивільної оборони
не відноситься та не перебуває на обліку як бомбосховище,  про що доведено до відповідних органів
технічної інвентаризації,  що не було
враховано судом при дослідженні даного письмового доказу.

Відповідно
до положень Закону України "Про приватизацію державного житлового
фонду" допоміжні приміщення (підвали,
горища,  сходи тощо) стають
об'єктами права власності співвласників багатоквартирних будинків одночасно з
приватизацією громадянами квартир,  що
засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. Главами 28, 29 ЦК України
регулюються правовідносини щодо права власності на житло,  в тому числі співвласників приміщень
загального користування,  нежитлових
приміщень у багатоквартирних будинках,  а
також захисту права власності,  в тому
числі від порушень,  не пов»язаних із
позбавленням володіння.

Даний
спір підлягає вирішенню з урахуванням вищезазначених обставин та вимог
закону,  проте апеляційна інстанція не
має можливості вирішити спір по суті,
тому що крім підстав для скасування рішення суду першої інстанції,  передбачених п.11.2,  3,  4
ч.1  ст. 309 ЦПК України,  при розгляді справи суд не з»ясував належним
чином,  між якими особами існує спір та
чиїх прав і обов»язків буде стосуватись рішення суду,  та допустив такі порушення норм процесуального
права,  які дають підстави для скасування
рішення суду з направленням справи на новий розгляд відповідно до п.4 ч.1  ст. 311 ЦПК України.

Розгляд
справи за відсутності осіб,  прав та
інтересів яких вона стосується,  є
порушенням основних засад судочинства,
встановлених  ст. 129 Конституції
України,  оскільки він позбавляє таких
осіб реальної можливості здійснювати право захисту своїх прав,  а суд - можливості повного та всебічного
дослідження обставин справи на засадах змагальності.

Допущення
судом вказаних порушень норм процесуального права при розгляді позову призвело
до неправильного вирішення справи,  тому
рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.5,
311 ч.1 п.4,   314,  315,
319 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5,  їхнього
представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 вересня 2007 року
скасувати,  а справу направити до того ж
суду на новий розгляд іншим суддею.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього
дня.