УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18"
грудня 2007 р.                                                                                 м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                                         Беркій
О.Ю.

суддів                                                                  Матківського   Р.Й.,
Девляшевського   В.А.,

секретаря                                                            Юрків
І.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом закритого акціонерного
товариства «Івано-Франківськтурист» доОСОБА_1 про відшкодування коштів в сумі
3607грн. 35 коп.

з участю
представника апелянта ОСОБА_2 ,
відповідачки ОСОБА_3,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

встановила:

В квітні
2007 року ЗАТ «Івано-Франківськтурист» звернулося в суд з зазначеним позовом
посилаючись на те,  що в лютому 2002 року
з відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу будівлі,  розміщеної на території дитячого
лікувально-оздоровчого комплексу «Смерічка». В 2005 році дитячим комплексом
«Смерічка» було сплачено до бюджету 3380грн. орендної плати за землю,  якою користується відповідачка і яка набула
певних прав і обов'язків,  як
землекористувач і зобов'язана своєчасно сплачувати земельний податок. Оскільки
дитячі санаторно-курортні та оздоровчі заклади звільнені від сплати земельного
податку,  через будівлю,  яка продана у власність відповідачці,  підприємство змушено було сплатити до бюджету
орендну плату,  штрафну санкцію та ПДВ.
Посилаючись

Справа №
22-ц-1446/2007 р.                               Головуючий
у 1 інстанції Антоняк Т.М.

Категорія
44                                                           Доповідач
Беркій О.Ю.

на те,  що нею
частково було відшкодовано шкоду,
просили стягнути на їх користь 3607 грн. 35 коп. орендної плати.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2007 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі на зазначене рішення ЗАТ «Івано-Франківськтурист»
посилається на те,  що судом не взято до
уваги,  що відповідачкою всупереч  ст. 125 ЗК України використовувалась земельна
ділянка з моменту придбання будівлі,
однак оформлення договору оренди нею було здійснено тільки 8 грудня 2005
року. Оскільки ОСОБА_3 не було своєчасно оформлено договору оренди землі,  то це призвело до вимушеної сплати ними в
2005 році земельного податку. Посилаючись на те,  що саме з лютого 2002 року нею набуто статус
землекористувача і вона зобов'язана була сплачувати земельний податок,  просить рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позову.

В
судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала по
вищенаведених мотивах.

Відповідачка
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 доводи скарги заперечили,  посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши письмові матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

З
матеріалів справи вбачається,  що 25
лютого 2002 року на підставі договору купівлі-продажу спального корпусу
відповідачкою набуто право власності на будівлю,  що знаходиться на території дитячого
лікувально-оздоровчого комплексу «Смерічка» в с. Люча Косівського району
Івано-Франківської області. 2 листопада 2005 року між Лючанською сільською
радою та ОСОБА_3 укладено договори оренди земельної ділянки та 8 грудня 2005
року зареєстровані в Косівському районному відділі Івано-Франківської
регіональної філії центру ДЗК.

В 2005
році позивачем за результатами виїзної планової перевірки ДПІ в Косівському
районі було сплачено до бюджету 3400 грн. орендної плати за землю,  яка знаходиться під проданою відповідачці
будівлею,  також було сплачено 680 грн.
ПДВ та штрафні санкції в сумі 340 грн.,
хоча відповідно до п.3 ч.1  ст. 12
Закону України «Про плату за землю» позивач користується пільгами щодо таких
сплат,  як дитячо санаторно-курортний та
оздоровчий заклад.

Справляння
плати за землю,  а також відповідальність
платників та контроль за правильністю обчислення і справляння плати за землю
здійснюється відповідно до Закону України «Про плату за землю».

Згідно
із  ст. 5 даного Закону об'єктом плати за
землю є земельна ділянка,  яка перебуває
у власності або користуванні,  у тому
числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник землі і
землекористувач,  у тому числі
орендар,  тобто безпосередньо ті юридичні
або фізичні особи,  яким земля передана у
власність або надана в користування,  у
тому числі на умовах оренди.

ст. 15 Закону України «Про плату за землю»
встановлено,  що власники землі та
землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності
або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності
або права користування земельною ділянкою податок сплачується за фактичний
період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно
до  ст. 13 Закону України «Про оренду
землі» договір оренди землі це договір,
за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на певний строк,  а орендар зобов'язаний використовувати
земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Встановлено,  що на підставі рішення Лючанської сільської
ради від 24.04.1994 року позивачу надано в постійне користування земельну
ділянку площею 2, 1га згідно з планом землекористування та видано державний акт
(а.с. 51-54).

Оскільки
позивач (землекористувач) після укладення договору купівлі-продажу будівлі не
звернувся до власника земельної ділянки про припинення права користування
земельною ділянкою та така земельна ділянка не була вилучена,  то суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку,  що у відповідачки
зобов'язання по оплаті земельного податку чи орендної плати за землю виникло
після укладення нею договору оренди землі.

Посилання
апелянта на те,  що відповідачка набула
статус землекористувача саме з лютого 2002 року,  а тому зобов'язана відшкодувати орендну плату
не заслуговують на увагу,  оскільки
нарахована ДПІ орендна плата за землю була ними узгоджена і в добровільному порядку
сплачена,  а тому дана орендна плата не
може вважатися шкодою в розумінні ЦК
України.

Інші
доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Рішення
суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307, 308,  313-315, 317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ЗАТ «Івано-Франківськтурист» відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з часу проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу проголошення.