Справа № 2 - 55/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 травня 2007 року                                                                                                         м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Дзярук
М.П., при секретарі Кожушаній Є.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні власністю та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в
користуванні власністю та виселення, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона
є власником 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 26.01.2005р. На теперішній час в спірному
будинку залишилася проживати відповідачка, яка в ньому зареєстрована, проживала
з 1975 р. як член сім'ї колишнього власника будинку і яка в добровільному
порядку не бажає виселитися з будинку, чим чинить їй перешкоди як власнику в
розпорядженні своєю власністю відповідно до ст.. 48 Закону України „Про
власність" та ст.. 391 ЦК України. Просить суд зобов'язати відповідача
не чинити перешкоди в користуванні спірним будинком та виселити її.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги.

Представник позивача також підтримала позовні вимоги і просить суд виселити
відповідача зі спірного будинку, оскільки остання неправомірно продовжує
проживати, чим чинить перешкоди новому власнику будинку - позивачу в повній
мірі користуватися своєю власністю.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що
вона з чоловіком ОСОБА_4 у 1973 р. придбала спірну частку будинку, яку вони
оформили на матір чоловіка ОСОБА_5. З цього ж року проживали разом до смерті
чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, робили в спірному будинку ремонт, сплачували
за обслуговування будинку. Вона як член сім'ї колишнього власника була
зареєстрована в спірному будинку. На теперішній час вона продовжує проживати в
спірному будинку, вважає, що користується ним на протязі вже більше 30 років
правомірно, іншого житла немає і тому просить суд відмовити в задоволенні
позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача,
свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що спірна 1/5 частка будинку АДРЕСА_1 раніше знаходилася у
власності ОСОБА_5, яка 09.06.1999р. заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1. З
часу придбання спірної частки будинку та по теперішній час відповідач проживає
в ній, претензій з боку колишнього власника ОСОБА_5 щодо

2

проживання
відповідача не було. 03.08.2001р. ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася
спадщина у вигляді спірної частки будинку, яку позивач 26.01.2005р. прийняла і
стала її власником, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за
заповітом (а.с. 3) та копія технічного паспорту (а.с. 5). На теперішній час
позивач бажає розпорядитися спірною часткою будинку, а відповідач перешкоджає
їй своїм небажанням в добровільному порядку виселитися.

Як пояснили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідач з часу придбання спірної
частки будинку постійно проживала в ньому разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4, а
після його смерті продовжує проживати сама. Також пояснили, що відповідач зі
своїм чоловіком робили ремонти в будинку. Позивача вони бачили декілька разів,
остання в ньому не проживала і нічого в ньому не робила.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в спірному будинку, тобто
проживала і проживає в ньому правомірно, перешкод в користуванні власністю
позивачу не чинить.

Зі змісту ч. 4 ст. 156 ЖК України вбачається, що в разі припинення сімейних
відносин із власником будинку колишні члени його сім'ї не втрачають права
користування займаним ними жилим приміщенням.

Та обставина, що особа є власником жилого приміщення, а отже, має
охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним
йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які
там правомірно проживають.

Не є підставою для виселення інших членів сім'ї власника будинку, в тому
числі й колишніх, і факт переходу права власності на будинок до іншої особи,
оскільки їхнє право користуватися жилим приміщенням врегульоване житловим
законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку,
передбачених законом (ч.3 ст. 9 ЖК України).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних підстав,
передбачених житловим законодавством для виселення відповідача, позивач до суду
не надав.

Крім того, посилання позивача на ст.. 48 Закону України „Про
власність", ст. 386, 391 ЦК України безпідставні, оскільки вони не
передбачають виселення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач користується спірною
часткою будинку правомірно, підстав для її виселення позивач до суду не надав,
а тому позов не обґрунтований і такий, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215
ЦПК України, ч. З ст. 9, ч. 4 ст. 156 ЖК України, ст.. 48 Закону України „Про
власність", ст.. 386, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю
та виселення із 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.