УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді                                             Берещанської
І.І.

Суддів                                                                   Кузнєцової
О.О.

Чистякової
Т.І.

При
секретарі                                                       Іванові
O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за заявою
Закритого Акціонерного Товариства Комерційного банку „ПриватБанк" до ОСОБА_1  про видачу судового наказу,

за
апеляційною скаргою представника ЗAT КБ „ПриватБанк" Є.В. Янсона на ухвалу Сімферопольського
районного суду  АР Крим від 29 серпня 2007 року,

встановила:

У серпні
2007 року
представник ЗАТ КБ „ПриватБанк"
Є.В. Янсон звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення
з ОСОБА_1 на
користь Закритого Акціонерного Товариства Комерційного банку „ПриватБанк"
боргу у сумі 3439 грн. 37 коп

Заявлені
вимоги мотивовані тим,  що 05 травня 2006 року між ЗАТ
Комерційним банком „ПриватБанк" і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
про надання кредитних коштів,  але ОСОБА_1 зобов'язання за
вказаним договором належним чином не виконав.

Ухвалою
Сімферопольського районного суду АР Крим від 29 серпня 2007
року ЗАТ Комерційному банку „ПриватБанк" відмовлено у прийнятті заяви
про видачу судового наказу.

В
апеляційній скарзі представник ЗАТ КБ
„ПриватБанк" Є.В. Янсон вважає ухвалу суду такою,  що постановлено з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
просить її скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Апелянт
вказує на те,  що суд невірно
застосував  ст.  100
ЦПК України,  та порушив  ст.
ст.  207,
526,  1050,  1054 ЦК України.

Апелянт
посилається на те,  що п. 1 ч. 1  ст.  96 ЦПК України
передбачено,  що судовий наказ може бути
видано,  якщо заявлено вимогу,  яка ґрунтується на правочині,  вчиненому у письмовій формі.

Апелянт
посилається на те,  що відповідно до ч. 2  ст.  1054 та ч. 2  ст.  1050 ЦК України
наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини
суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми
кредиту.

На думку
апелянта з наданих суду матеріалів про видачу судового наказу на підставі
правочину,  вчиненому у письмовій формі
не вбачається спору про право.

Заслухавши
доповідача,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Справа
№22-ц- 7078/07

Головуючий
в першій   інстанції,  суддя -
Томащак А.С.

Доповідач,  суддя -
Чистякова Т.І.

2

Відмовляючи             у
прийняті     заяви     Закритому    Акціонерному     Товариству

Комерційному
банку „ПриватБанк",  суд першої
інстанції виходив із того,  що вимоги
заявника зводяться до стягнення заборгованості по кредитному договору,  а також сплати відсотків та пені,  як додаткових обов'язків,  сума яких та правильність розрахунків по
зобов'язанню може бути оскаржена. При цьому визнав,  що вимоги заявника не передбачені  ст.  96 ЦПК України і є
спір про право.

Але з такими
висновками суду погодиться не можна.

Відповідно
до частини 1 статті 100 ЦПК України
суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу,  якщо заявлено вимогу не передбачену  ст.  96 цього Кодексу.
або із заяви і поданих документів убачається спір про право /право чи розмір
вимог оспорюється/.

Згідно
зі статтею 96 ЦПК
України судовий наказ може бути видано,
якщо заявлено вимогу,  яка
грунтується на правочині,  вчиненому у
письмовий формі.

Правочином
у такому разі відповідно до статей 202,  203 ЦК України розуміється договір чи
угода,  укладені як у нотаріально
посвідченій,  так і в простій письмовій
формі.

Із
матеріалів справи убачається,  що 05 травня 2006 року між ЗАТ
Комерційним банком „ПриватБанк" і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
про надання кредитних коштів на суму 2000
грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,  що відповідає терміну дії картки.

За таких
обставин,  оскільки вимоги заявника
ґрунтуються на правочині,  вчиненому у
письмовій формі,  тому він правомірно
звернувся до суду з заявою про видачу судовою наказу,  що відповідає вимогам статті 96 ЦПК України.

Що
стосується посилання судді на те,  що
боржником може бути оскаржена правильність розрахунку,  що свідчить про спір про право,  то такий висновок не відповідає вимогам п. 2 ч. 1  ст.  100 ЦПК
України,  оскільки із заяви і поданих
заявником документів не убачається спір про право.

Так із
змісту заяви та поданих заявником документів убачається,  що боржник на протязі тривалого часу належним
чином виконував зобов'язання по кредитному договору.

Дані про
те,  що боржник оскаржував розмір виплат
боргу і процентів по кредитному договору,
в заяві та поданих заявником документів відсутні.

Заявник
звернувся до суду з заявою про видачу судовою наказу відносно заборгованості
боржника по кредитному договору,
розрахунок якої був зроблений виходячи з умов даного договору.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів
вважає,  що у судді не було достатніх
правових підстав для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно
до п. 3 статті 312 ЦПК
України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції,  якщо останній
порушив порядок,  встановлений для його
вирішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,
304,  307,  312,
314 ЦПК України,
колегія суддів.

ухвалила:

апеляційну
скаргу представника ЗАТ КБ
„ПриватБанк" С.
В. Янсона задовольнити.

Ухвалу
Сімферопольського районного суду АР Крим від 29 серпня 2007
року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.