РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді                   Малахової Н.М.

суддів:                                          Жизневської
А.В.,Матюшенка І.В.

при
секретарі

судового
засідання                  Лаговській О.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.  Житомирі апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю „ Баранівський фарфоровий завод" на заочне
рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „Баранівський фарфоровий завод"
про поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
моральної шкоди та суми індексації заробітної плати,

встановила:

У липні 2007 року позивачка звернулася до суду
з позовом про поновлення на роботі,
стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  суми індексації заробітної
плати,  моральної шкоди,  посилаючись на те,  що працювала у відповідача з 1985 року,  з 9 листопада 2004 року заступником директора
з виробництва,  проте 23 травня 2007 року
безпідставно була звільнена з займаної посади за п.1  ст. 41 КЗпІІ України за одноразове грубе порушення
трудових обов'язків. При цьому просила поновити строк позовної давності,  посилаючись на поважність причин його
пропуску.

Заочним
рішенням Баранівського районного суду від 27 серпня 2007 року

позов
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1. строк звернення до суду. Поновлено
ОСОБА_1. на роботі на посаді заступника директора з виробництва в ТОВ
„Баранівський фарфоровий завод" з 23 травня 2007 року. Стягнуто з
відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 4491 грн. 30 коп.,  1170 грн. 74
коп. індексації заробітної плати,  5000
грн. на відшкодування моральної шкоди та 73 грн. судових витрат в доход
держави,  30 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У
апеляційній скарзі апелянт,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить скасувати вказане рішення та
направити справу на новий розгляд. Зазначає,
що суд не застосував положення

ст.  234 КЗпП України,  не прийняв до уваги положення  ст. 41 КЗпП України,  порушив вимоги  ст.
33 Закону України „Про оплату праці" при визначені розміру індексації
заробітної плати. Вказує,  що висновки
суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено,  що позивачка звільнена з роботи за п.1  ст. 41 КЗпП України з 23 травня 2007 року за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку,  що позивачка
пропустила строк звернення до суду з поважних причин,  оскільки перебувала на стаціонарному
лікуванні з 30 травня по 21 липня 2007 року,
тому він підлягає поновленню.

Згідно
роз'яснень п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику
розгляду судами трудових спорів" вирішуючи питання про те,  чи є порушення трудових обов'язків грубим,  суд має виходити з характеру проступку,  обставин,
за яких його вчинено,  яку ним
завдано шкоду.

Тому,  є правильним висновок суду,  що у відповідача не було підстав для
звільнення позивачки з роботи за п.1  ст.
41 КЗпП України,  оскільки остання,  виконуючи розпорядження власника підприємства,  проводячи експериментне дослідження з новими
матеріалами,  на які були відсутні
документи,  регламентуючі порядок і умови
їх використання та не отримавши позитивний результат,  не порушила вимоги  ст.
139 КЗпП України щодо обов'язку дотримання трудової дисципліни.

Крім
того,  при звільнені позивачки з роботи
за п.1  ст. 41 КЗпП України,  відповідачем не було додержано передбачений  ст. 149 КзпП порядок застосування
дисциплінарних стягнень,  зокрема не було
враховано,  що наказом відповідача № 115-к
від 15 травня 2007 року по наслідкам атестації позивачку було рекомендовано на
підвищення по службі.

Поновлюючи
позивачку на роботі суд обґрунтовано стягнув на її користь середній заробіток
за час вимушеного прогулу та відшкодував заподіяну їй у зв'язку з незаконним
звільненням  моральну шкоду.

Проте,  дійшовши висновку,  що при нарахуванні позивачці заробітної плати
не проводилася індексація,  суд стягнув
на користь позивачки суму,  зазначену у
позовній заяві,  не перевіривши
правильність її нарахування,  при
відсутності у матеріалах справи доказів,
що індексація не проводилась не та не визначивши період за який її слід
провести.

Тому,  з врахуванням наданих відповідачем
документів,  пояснень сторін,  рішення суду в цій частині підлягає зміні,  шляхом зменшення суми індексації з 1170
грн.74 коп. до 975 грн.76 коп.

У решті
рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і
підстави для його скасування відсутні.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на
обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  309,  314, 316 ЦПК України,  колегія суддів-

вирішила:

Апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Баранівський фарфоровий
завод" задовольнити частково.

Рішення
Баранівського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2007 року в
частині стягнення 1170 грн.74 коп. індексації заробітної плати змінити,  зменшивши суму до 975 грн.76 коп. (без
врахування податків та інших обов'язкових платежів).

У решті рішення
залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути
оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.

Справа №
22 ц/2325      Головуючий у суді 1-ї ін ст.  Юрчук М. І.

Категорія
39        Доповідач суддя Малахова Н.М.