Справа № 22-ц-1498 2007р.                  Головуючий у 1-й
інстанції      Жмурченко В.Д.
Категорія 19                                             Суддя-доповідач                          Смирнова Т.В.
РІШЕННЯ

іменем України

07  грудня
2007  року  колегія
суддів  судової палати  з
цивільних  справ апеляційного суду
Сумської області у складі:

головуючого -
Смирнової Т.В.

суддів - Ведмедь
Н.І.,  Ільченко О.Ю.

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М.

та осіб,  які беруть участь у справі - позивача,  представників відповідача

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Недригайлівського районного суду від 08 жовтня 2007 року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Недригайлівської центральної районної лікарні

про
поновлення на попередній посадів,
стягнення матеріальної та моральної шкоди

та за
позовом Недригайлівської центральної районної лікарні до ОСОБА_1

про
визнання недійсним отриманого посвідчення 2 кваліфікаційної категорії по
отоларингології,

про
неправомірність зайняття посади лікаря-отоларинголога дорослого,

про притягнення
до кримінальної відповідальності,

про стягнення
матеріальних збитків,  -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Недригайлівської ЦРЛ,  головного лікаря Недригайлівської ЦРЛ ОСОБА_2
про поновлення на попередній посаді,
стягнення матеріальної та моральної шкоди,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що з 2 вересня 2002 року він працював на
повну ставку на посаді лікаря-отоларинголога в Недригалійвській ЦРЛ. 16 березня
2007 року наказом головного лікаря позивача без його згоди було незаконно
переведено на 0, 25% ставки дитячого лікаря-отоларинголога цієї ж лікарні,  в зв'язку з чим просив стягнути втрачений
заробіток у сумі 450 грн. та спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

У вересні
2007 року ОСОБА_1
доповнив свій позов вимогами про порушення умов трудового договору,  необгрунтовану відмову в узгодженні графіку
роботи,  та збільшив вимоги про стягнення
втраченого заробітку у сумі 2 850 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

У липні
2007 року Недригайлівська ЦРЛ звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання
недійсним отриманого посвідчення Другої кваліфікаційної категорії по
отоларингології (дорослій),  про
неправомірність зайняття посади лікаря-отоларинголога дорослого,  про притягнення до кримінальної
відповідальності,  про стягнення
матеріальних збитків за незаконне проходження спеціалізації за спеціальністю
«дитяча отоларингологія».

Свої
вимоги лікарня обґрунтовувала тим,  що
ОСОБА_1 за спеціальністю є лікар-педіатр і працювати лікарем-отоларингологом
дорослим він не має права,  так як для
перекваліфікації його з лікаря-педіатра на лікаря-отоларинголога потрібен
дозвіл Міністерства охорони здоров'я України про зміну спеціалізації з
педіатрії на отоларингологію.

Після отримання
такого дозволу лікар-педіатр може бути направлений на шестимісячні курси
спеціалізації по отоларингології,  після
чого отримує сертифікат,  повинен
пропрацювати 5 років за спеціальністю отоларинголога,  після чого лікар направляється на курси передатестаційного
циклу,  де він захищає свою наукову
роботу,  і лише після її успішного
захисту кваліфікаційна комісія має право присвоїти лікарю кваліфікаційну
категорію з отоларингології.

Лікарня
зазначила,  що ОСОБА_1 не мав дозволу від
МОЗ на зміну спеціалізації,  не проходив
первинні шестимісячні курси,  не має
відповідного сертифікату спеціаліста,  а
тому він неправомірно пройшов курс передатестаційного циклу та йому
неправомірно була присвоєна друга категорія з отоларингології.

Позивач
вважав,  що ОСОБА_1 незаконно був
прийнятий в Недригайлівську ЦРЛ на посаду лікаря-отоларинголога дорослого у
2002 році,  так як за дипломом він має
право працювати лише лікарем-педіатром та лікарем-отоларингологом дитячим.  Крім того,
відповідач ОСОБА_1 підробив підпис посадової особи ЦРЛ,  сфальсифікувавши клопотання від ЦРЛ про
виділення йому путівки на проходження курсів спеціалізації по дитячій
отоларингології у Київській медичній академії післядипломної підготовки лікарів
і таким чином незаконно отримав путівку,
пройшов чотирьохмісячні курси та отримав грошові кошти,  чим спричинив лікарні збитки,  так як підготовка спеціаліста по даному циклу
не передбачалась.

Рішенням
Недригайлівського районного суду від 08 жовтня 2007 року позови обох позивачів
залишені без задоволення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про
задоволення його позовних вимог. Вважає,
що суд неповно встановив обставини справи,  неправильно визначив правовідносини та
допустив порушення в ході розгляду справи.

Апелянт
зазначає,  що адміністрацією лікарні на
нього відбувався тиск в зв'язку з упередженим ставленням до нього з боку
керівництва,  а достовірних доказів щодо
його низького кваліфікаційного рівня так і не було надано,  а

представлені
суду документи (доповідні,  заяви,  протоколи оперативних нарад тощо) викликають
сумнів,  їх копії не звірялись з
оригіналами,  не перевірялась офіційність
наданих документів,  їх реєстрація.

Апелянт
вказує,  що лікарня не довела також того
факту,  що ОСОБА_1мав суттєві недоліки в роботі,  оскільки помилок діагностичного а бо
терапевтичного характеру,  які б
ускладнили стан хворого,  в його практиці
не траплялось. А дострокова атестація не відноситься до дисциплінарних стягнень
і не несе каральної функції.

Апелянт
також зазначає,  що в лікарні ніяких змін
в організації праці не було,  штатний
розпис не мінявся,  тому такий висновок
суду є невірним.  Факт переводу ОСОБА_1
на неповний робочий день також не відповідає законодавству,  оскільки фактично згоди позивача на це не
було,  і він продовжував працювати в
невигідних для нього умовах тільки під загрозою звільнення,  хоча самочинно скасовувати тривалість
робочого часу закон не дозволяє.

Крім
того,  апелянт вважає безпідставним
посилання адміністрації лікарні на відсутність у позивача сертифікату дорослого
лікаря-отоларинголога,  оскільки він
двічі подавав заяви про своє бажання пройти необхідну сертифікацію та отримати
кваліфікацію,  але керівництво ці заяви
відхиляло.

Рішення
суду в частині вирішення позову ЦРЛ до ОСОБА_1 сторонами не оскаржувалось.

Як
вбачається з матеріалів справи,  02
вересня 2002 року ОСОБА_1
був прийнятий на посаду лікаря-отоларинголога Недригайлівської ЦРЛ.
Відповідно до штатного розкладу,  він
працював на 0, 75 ставки лікаря-отоларинголога дорослого та на 0, 25 ставки
лікаря-отоларинголога дитячого,  таким
чином маючи повну ставку лікаря-отоларинголога.

17 січня
2005 року Недригайлівська ЦРЛ зверталась з клопотанням до обласної атестаційної
комісії управління охорони здоров'я про проведення щодо лікаря ОСОБА_1
позачергової атестації на предмет відповідності його займаній посаді.

10
червня 2005 року атестаційна комісія Сумського УОЗ провела атестацію та зняла з
лікаря ОСОБА_1 другу кваліфікаційну категорію та рекомендувала ОСОБА_1
проходження спеціалізації за спеціальністю отоларингологія.

У 2006
році ОСОБА_1 пройшов
курси при Національній медичній академії післядипломної освіти МОЗ
України,  де атестувався 14 червня 2006
року та отримав кваліфікацію лікаря спеціаліста за спеціальністю дитяча
отоларингологія та відповідний сертифікат.

Після
проходження курсів ОСОБА_1
продовжив працювати в Недригайлівській ЦРЛ на 0, 75 ставки
лікаря-отоларинголога дорослого та на

0, 25 ставки лікаря-отоларинголога
дитячого,  тобто на повну ставку лікаря-отоларинголога.

Відповідно
до диплому лікаря-педіатра,  який мав
позивач,  та отриманої ним спеціалізації
лише лікаря-отоларинголога дитячого,  та
вважаючи,  що він не здатний працювати
лікарем-отоларингологом дорослим,
адміністрація лікарні запропонувала йому переведення на іншу роботу на
посади лікаря-педіатра та лікаря-отоларинголога дитячого на 0, 25 ставки.

Позивач
відмовився,  бажаючи працювати
лікарем-отоларингологом.

Наказом
від 17 січня 2007 року ОСОБА_1 був
попереджений про переведення його з 17 березня 2007 року на неповний робочий
день із залишенням лише 0, 25 ставки лікаря-отоларинголога дитячого,  на вказану дату він був переведений,  працює на цій посаді,  але не згоден на продовження роботи на таких
умовах,  так як його усунуто від роботи
лікарем-отоларингологом дорослим і з цілої ставки лікаря в нього залишено лише
0, 25 ставки лікаря-отоларинголога дитячого. Таке переведення він своєчасно
оспорив в суді.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1,  суд першої
інстанції виходив з того,  що у зв'язку
із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов
праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю,  кваліфікацією чи посадою,  а про зміну істотних умов праці -систем та
розмірів оплати праці,  пільг,  режиму роботи,  встановлення або скасування неповного
робочого часу та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за
два місяці,  тобто вважав,  що до даних правовідносин слід
застосувати  ст.  32 КЗпП України.

Суд
зазначив,  що в даному випадку мала місце
саме зміна істотних умов праці,  а не
переведення працівника,  оскільки при
переведенні змінюється виконувана робота,
тобто спеціальність,
кваліфікація,  посада,  а в даному випадку посада лікаря
отоларинголога відповідає спеціальності та кваліфікації,  які отримав ОСОБА_1 після проходження
спеціалізації.

Підставою
для зміни істотних умов праці,  на думку
суду,  було рішення атестаційної комісії
про неможливість ОСОБА_1 працювати лікарем-отоларингологом дорослим,  а тому суд вважав,  що адміністрація лікарні діяла
правомірно,  виходячи з вимог  ст.  32
КЗпП України.

На думку
суду,  ОСОБА_1 прийняв пропозицію
працювати при змінених умовах праці (при неповному робочому дні),  так як продовжив працювати відповідно до
свого диплому,  спеціальності та
кваліфікації лікаря-отоларинголога дитячого,
і працює по теперішній час.

Виходячи
з цього,  суд дійшов висновку,  що права ОСОБА_1 порушені не були.

В той же
час,  відмовляючи в задоволенні позову
Недригайловської ЦРЛ,  суд першої
інстанції виходив з того,   що  ОСОБА_1  був
фактично

допущений до роботи,  і безпідставною є мотивація лікарні про
надання ОСОБА_1 невірних даних щодо своєї фахової підготовки,  оскільки при укладенні трудового договору ОСОБА_1 надав всі
необхідні документи,  його посвідчення
про другу кваліфікаційну категорію на той час було дійсним і не визнане
таким,  що отримано неправомірним
шляхом,  що підтверджено також
повідомленням управління охорони здоров'я Донецької облдержадміністрації (а.с.
276).

Вимогу
про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за  ст.
ст.  357 358 КК України за
підроблення ним клопотання про отримання путівки на курси,  суд також залишив без задоволення,  оскільки суд не вправі сам порушувати
кримінальну справу за цими статтями та проводити по ній досудове слідство,  а органами прокуратури та внутрішніх справ
проводились перевірки даних фактах,  але
кримінальна справа відносно ОСОБА_1,  не
була порушена.

Крім
того,  враховуючи те,  що Сумське управління охорони здоров'я на
прохання Національної медичної академії післядипломної освіти видало путівку
ОСОБА_1 та направило його на курси проходження спеціалізації,  він пройшов ці курси,  то суд дійшов висновку про отримання ним
коштів під час навчання є законним.

Перевіривши
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1,  колегія суддів дійшла висновку,  що суд першої інстанції неправильно
застосував матеріальний закон,  висновки
суду не відповідають обставинам справи,
а тому рішення суду у відповідності до ч.1 пп.3.4  ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позову ОСОБА_1 з
постановлениям нового
рішення про задоволення його вимог.

Так,  сторони не заперечують,  що позивач працював на повну ставку
лікаря,  а саме: 0, 75 ставки
лікаря-отоларинголога дорослого та 0, 25 ставки лікаря-отоларинголога дитячого.

В
подальшому адміністрація установи стала вважати,  що за своїм фахом позивач не має права
працювати лікарем-отоларингологом дорослим і саме з цих підстав запропонувала
ОСОБА_1 переведення на іншу роботу,  а
саме: лікаря-педіатра або лікаря-отоларинголога дитячого,  лише на 0.25 ставки,  на що він не погоджувався,  але був переведений на 0, 25 ставки дитячого
отоларинголога за наказом головного лікаря.

Вирішуючи
спір,  суд виходив з того,  що позбавлення позивача роботи лікаря-отоларинголога
дорослого є правом роботодавця,  яке
передбачено ч.3  ст.  32 КЗпП України,  тобто право змінити істотні умови праці при
наданні роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою.

Проте
суд не врахував,  що таке право роботодавець
має лише у випадках зміни в організації виробництва і праці. Якщо ж змін в
організації виробництва і праці немає,
роботодавець не вправі в односторонньому порядку змінити істотні умови
праці.

Як
визнав в засіданні апеляційного суду головний лікар Недригайлівської ЦРЛ
ОСОБА_2,  ніяких змін в організації праці
в лікарні не відбулося,  ОСОБА_1
позбавлений права працювати на 0, 75 ставки отоларинголога дорослого у зв'язку
з невідповідністю його цій займаній посаді,
тому його залишено працювати лише на 0, 25 ставки лікаря-отоларинголога
дитячого.

Як
встановлено під час розгляду справи в апеляційній інстанції,  0, 75 ставки лікаря-отоларинголога дорослого
є вакантною в Недригайлівській ЦРЛ і до цього часу.

Таким
чином,  роботодавець в односторонньому
порядку змінив укладений між сторонами трудовий договір,  що є неприпустимим.  Посилання суду на ч.3  ст.  32
КЗпП України як на підставу правомірних дій роботодавця є помилковим,  оскільки зміна умов договору відбулися не в
зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці,  а внаслідок того,  що роботодавець вважав,  що позивач не відповідає займаній посаді.

За таких
обставин,  колегія суддів дійшла висновку
щодо необхідності визнати незаконним та скасувати наказ № 13-к від 16 березня
2007 року головного лікаря Недригайлівської ЦРЛ про переведення ОСОБА_1 на
неповний робочий час лише на 0, 25 ставки лікаря-отоларинголога дитячого,  та поновити його на посаді 0, 75 ставки
лікаря-отоларинголога дорослого Недригайлівської ЦРЛ,  і таким чином,  поновити право ОСОБА_1 працювати на повну
ставку лікаря-отоларинголога.

Оскільки
за час незаконного переведення позивач втратив заробіток лікаря-отоларинголога
дорослого,  то за час вимушеного прогулу
слід стягнути на його користь з Недригайлівської ЦРЛ втрачений заробіток в сумі
3563 грн. 87 коп. у відповідності
до довідки,  наданої апеляційному суду
про розмір заробітної плати.

При
цьому суд виходить з розрахунку того,  що
в разі роботи на повну ставку по фактично відпрацьованому часу за вирахуванням
виплаченої зарплати за 0, 25 ставки,
позивачу належить донарахувати суму 3563 грн. 87 коп.,  яка визначена без належних нарахувань на
зарплату.

Внаслідок
порушення трудових прав позивача йому було завдано моральну шкоду,  оскільки він був позбавлений можливості
заробляти собі на життя,    було   порушено
його   конституційне   право
на   працю,    тому
на

відшкодування
моральної шкоди у відповідності зі
ст.  237-1 КЗпП України,  слід стягнути з Недригайлівської ЦРЛ на
користь ОСОБА_1 300 грн.,  оскільки він
не навів підстав та не надав доказів,  що
розмір моральної шкоди складає 10 000 грн.

На
підставі  ст.  ст.
23,  32. 237-1 КЗпП України,  керуючись
ст.  ст.  307,
309,  313-314,  316,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Недригайлівського районного суду від 08 жовтня 2007 року в даній справі
скасувати в частині вирішення позову ОСОБА_1.

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати
незаконним та скасувати наказ № 13-к від 16 березня 2007 року головного лікаря
Недригайлівської ЦРЛ про переведення ОСОБА_1 на неповний робочий час 0,  25 ставки лікаря-отоларинголога
дитячого,  та поновити ОСОБА_1 на посаді
0,  75 ставки лікаря-отоларинголога
дорослого Недригайлівської ЦРЛ.

Стягнути
з Недригайлівської ЦРЛ на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 3 563 грн. 87 коп. (три тисячі п'ятсот шістдесят три гривні
87 копійок) з послідуючим утриманням з цієї суми належних відрахувань при її
виплаті.

Стягнути
з Недригайлівської ЦРЛ на користь ОСОБА_1 300 (триста) грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути
з Недригайлівської ЦРЛ в прибуток держави судовий збір у розмірі 59 грн. 50
коп.

Рішення
апеляційного суду в частині поновлення на роботі та виплаті місячного платежу в
сумі 350 грн. піддати негайному виконанню.

В іншій
частині рішення Недригайлівського районного суду від 08 жовтня 2007 року
залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.