Справа № 22ц-5110/2007 р.
інстанції - Мірута О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого судді: Новосядлої
В.М. суддів: Папоян В.В.,
Лісового О.О. при секретарі: Мартіросовій А.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу по апеляційній скарзі товариства
з обмеженою відповідальністю „ІнвестЦентр" на рішення Ворошиловського
районного суду м.Донецьк від 26 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою відповідальністю „ІнвестЦентр" про зміну дати
звільнення, виплати сум належних працівнику при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26 квітня 2007 року позовні вимогиОСОБА_1.
задоволенні частково. Зобов'язано відповідача змінити дату звільнення позивачки
з 11 серпня 2006 року на 28 серпня 2006 року. Стягнуто з ТОВ
„ІнвестрЦентр" на користьОСОБА_1. оплату листків непрацездатності в сумі
182 грн. 88 коп., 800 грн. 10 коп. середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні і 300 грн. на відшкодування моральної шкоди. У
задоволені решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду ТОВ „ІнвестрЦентр" приніс апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду скасувати як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилався на те, що суд безпідставно зробив висновок щодо
порушення відповідачем вимог ст.38 КЗпП України. Вважає, що передбачений
двотижневий термін для звільнення працівника за власним бажанням встановлено
для захисту інтересів роботодавця і його зменшення не порушує прав працівника.
Звертав увагу суду на те, що при звільнені працівника були нараховані усі
належні суми, але вони не отримані позивачкою з її вини, тому вважають що
відсутні підстави для нарахування середнього заробітку за час затримки
розрахунку. Крім того зазначив, що судом не мотивовано висновок, щодо
спричинення позивачці моральної шкоди та визначення розміру її відшкодування у
сумі 300 грн.

У судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі, просив рішення суду скасувати та постановити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа у
судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі і просив її задовольнити.

Позивач у
судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної
скарги, та просив рішення суду залишити без змін..

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами та надав їм належну оцінку.

При розгляді
справи по суті судом було встановлено, що 4 жовтня 2005 року між сторонами було
укладено безстроковий трудовий договір. 11 серпня 2006 року позивачем було
подано заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням. Відповідно
до листків непрацездатності ОСОБА_1 з 15 серпня 2006 року по 26 серпня 2006
року та з 28 серпня 2006 року по 1 вересня 2006 року перебувала на лікарняному.
21 серпня 2006 року позивачкою до відділу кадрів було надано копію її заяви від
11 серпня 2006 року про звільнення за власним бажанням. 31 серпня 2006 року
відповідачем було наданоОСОБА_1. трудову книжку з якої убачається, що наказом №
10/ОК від 11 серпня 2006 року її було звільнено за власним бажанням за ст. 38
КЗпП України. Розрахунок з працівником було проведено лише 29 вересня 2006
року.

Суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що відповідно до ст.38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два
тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце
проживання; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком, а також з інших поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який
просить працівник. З копії заяви позивача про звільнення не убачається, що
працівник наполягав на звільненні з поважних причин. На підставі сукупності
наданих сторонами доказів суд обгрунтовано дійшов до висновку, про задоволення
позовних вимог щодо зміни дати звільнення з 15 на 28 серпня 2006 року

Доводи
апеляційної скарги про те, що судом не враховано право відповідача звільнити
працівника саме в день надання відповідної заяви, тому ОСОБА_1 була звільнена
саме 11 серпня 2006 року, не заслуговують на увагу. Як убачається з матеріалів
справи відповідачем не надано належних доказів, які підтверджують факт
звільнення працівника 11 серпня 2006 року.

Судом першої
інстанції достовірно було встановлено, що з боку відповідача було допущено
порушення ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Своєчасно не було проведено надано
трудову книжку та не проведено розрахунок з звільненим працівником. Тому
відповідно до ст.117 КЗпП України обґрунтовано стягнув з відповідача на
користьОСОБА_1. середній заробіток за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд
вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, про недоказаність завдання
позивачу моральної шкоди. Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться
у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя. Порушення з боку відповідача передбачених законом прав
працівника потребувало від позивача додаткових зусиль для організації свого
життя та призвело моральних страждань. При вирішенні питання про розмір
відшкодування завданої моральної шкоди, суд, з урахування характеру і обсягу
страждань яких зазнав позивач та виходячи з засад розумності, виваженості і
справедливості суд, обґрунтовано стягнув з відповідача 300 грн.

Відповідно до
ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Виходячи з наведеного, та враховуючи доводи апеляційної скарги відповідача,
рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його
скасування немає.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1,
315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „ІнвестЦентр" відхилити.
Рішення Ворошиловського районного суду м.Донецьк від 26 квітня 2007 року,
залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності в момент його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до
Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.