Справа
№22- 2155/2007                                                          оскаржуване рішення постановлено
Категорія 30                                                                                  під головуванням Денишенко Т.О.
Доповідач :   Чуприна В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 грудня   2007 року                             Колегія суддів судової палати у цивільних

справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

Головуючого : Чуприни В.О.

Суддів : Морозовського В.І., Цюри
Т.В.

При секретарі: Яблонській І.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі судових засідань апеляційного
суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до якої приєдналися ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Староміського районного суду
м. Вінниці від 19 листопада 2003 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу квартири від 30.01.1996 року, 30.12.2000 року, 14.01.2001 року, визнання права власності на 1/2
частини квартири, усунення перешкод в
користуванні житлом, виселення , -

ВСТАНОВИЛА:

*В липні 1996 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_9   (матері   бувшого
чоловіка),   ОСОБА_4   про
визнання   недійсним договору
купівлі-продажу квартири і виселення останнього.

2

*В серпні 1996
року ОСОБА_2 і неповнолітня ОСОБА_3 подали позов до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
стягнення 8000 грн. грошової компенсації частки в спадковому майні батька -
ОСОБА_11

*В вересні 1998
року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_9 про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 500 грн.

*В жовтні 1999
року ОСОБА_1 від себе та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ОСОБА_2
пред'явили в суд позов до ОСОБА_4, ОСОБА_12, третьої особи ОСОБА_13 про
визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним і виселення.

*В вересні 2001
року ОСОБА_1 від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ОСОБА_2 подали позов до ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання права
власності на 1/2 частини квартири, визнання купівлі - продажу квартири
недійсним, усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення.

В жовтні 2001
року ОСОБА_1 від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ОСОБА_2 звернулись з додатковим позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_7,
ОСОБА_15, ОСОБА_8 про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними,
визнання права власності на 1/2 частини квартири, усунення перешкод в
користуванні квартирою, виселення.

В ході судового
розгляду справи ОСОБА_9, вона ж представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по нотаріально
посвідчених довіреностях, відмовилась від позовів: до ОСОБА_9 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним; до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення 8000
грн. за частку в спадковому майні; до
ОСОБА_9 і ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн.; до
ОСОБА_4, ОСОБА_12, третьої особи ОСОБА_13 про виселення; до ОСОБА_12 про
визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Провадження в
цій частині позовних вимог закрито ухвалою Староміського районного суду м.
Вінниці від 19 листопада 2003 року.

В позовних
заявах до суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 посилаються на наступні обставини. Спірна
квартира АДРЕСА_1 (бувша АДРЕСА_2) являється спільним майном подружжя ОСОБА_1.
Перший внесок в ЖБК ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. був зроблений в період
перебування в шлюбі з позивачкою ОСОБА_9, в подальшому пайові внески
сплачувались спільними коштами. Згода на продаж квартири від імені ОСОБА_1 підроблена,
в договорі купівлі-продажу житлового приміщення між ОСОБА_11 і ОСОБА_4 замість
власноручного підпису нотаріуса міситься
відбиток кліше підпису. Оскільки первинний договір купівлі-продажу квартири
оформлений з порушенням закону, то наступні договори відчуження спірної
квартири є також незаконними.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім
рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19 листопада 2003 року в
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено повністю.

3

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
до якої приєдналися ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
в якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції (помилково вказано предмет оскарження - рішення Ленінського місцевого суду замість Староміського) і
ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог або направлення справи на новий розгляд. На думку апелянта висновки суду прийняті на неправильній оцінці доказів і не відповідають
фактичним обставинам справи щодо
сплати пайових внесків за кошти подружжя, суд не звернув належної уваги на відсутність особистого підпису нотаріуса
на договорі купівлі -продажу
квартири від 30.01.1996 року. Також ОСОБА_1 зазначила, що суд розглянув справу
не об'єктивно, упереджено з явною неповнотою. Окрім того апелянт вважає, що суд мав би зупинити
провадження в даній справі до вирішення
іншої справи що розглядається в кримінальному порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали цивільної справи, колегія суддів дійшла
висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких
підстав.

Як видно з матеріалів справи, з 6.07.1974 р. по 16.05.1978 р. ОСОБА_11 і ОСОБА_1
перебували в шлюбі та проживали в квартирі позивачки по АДРЕСА_3.

Після розлучення в вересні 1981 р. ОСОБА_11 був прийнятий в члени кооперативного
будинку як одинокий та за рішенням Вінницького міськвиконкому від 22.10.1981 р. НОМЕР_1 йому по ордеру була надана
спірна квартира на одну особу.

У жовтні цього ж року ОСОБА_11 сплачено 2355,32 крб. пайових внесків, які повернуто попередньому члену кооперативу
ОСОБА_16, що остання ствердила в судовому засіданні, а також доводиться
довідкою (т. 1 арк.спр.31).

Загальна
вартість пайового внеску становить 3100 грн., з яких остаточний розрахунок проведений ОСОБА_11 в 1989 р. (довідка ЖЕК №15
від 26.01.1996 р. -Т.1 арк.спр.26).

11.01.1996 р. ЖЕК №15 видав ОСОБА_1у В.П. довідку за №91 про те, що він є власником квартири АДРЕСА_4 (т.1 арк.спр.9),
зареєстровану Вінницьким міжміським бюро технічної
інвентаризації 16.01.1996 р. в реєстровій книзі за №72 (т. 1 арк.спр.9, 24).

Згідно особового рахунку (т.1. арк.хпр.33) позивачка ОСОБА_1 постійно з 1961 р. значилась прописаною і проживаючою по
АДРЕСА_3, як і доньки ОСОБА_2, ОСОБА_3 з народження, житло приватизоване в
листопаді 1994 р.

Відповідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану
йому в користування, набуває право власності на квартиру
і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд -
продавати, заповідати, обмінювати і вчиняти відносно неї інші угоди, що не
заборонені законом.

4

Пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок
спільних коштів, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном, а сума паєнагромаджень повинна
враховуватись при визначенні в ній частки кожного з
подружжя за правилами статей 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

ОСОБА_1 стверджує, що вказана квартира придбана за спільні кошти в період
шлюбних відносин.

Проте вказане твердження суперечить матеріалам справи і зібраним доказам так як квартира отримана ОСОБА_11 після
розірвання шлюбу і на одного члена сім'ї.

Також нічим не доведена участь позивачки ОСОБА_1 у внесенні коштів на її придбання, а надані копії талонів поштових
переводів, отриманих нею від батька ОСОБА_17, ніяк не
доводять факт внесення позивачкою паю за рахунок дошлюбного майна. В
цей час остання мала власну квартиру та жила окремо.

На час повної сплати ОСОБА_11 пайового внеску в 1989 p., шлюб між останнім та ОСОБА_1 був розірваний в судовому порядку і бувше подружжя проживали окремо та спільне господарство не
вели.

За таких обставин, суд дійшов до правильного висновку, що позивачка ОСОБА_1
не набула права спільної власності на спірну квартиру.

Оскільки ОСОБА_11 був єдиним власником квартири та необхідності йому брати дозвіл на продажу квартири від ОСОБА_1 не
було, тому договір купівлі-продажу квартири з цих
підстав не може визнаватись не дійсним.

Окрім того, з огляду на вищезазначене, у позивачки ОСОБА_1 не може бути
правового інтересу щодо договорів купівлі-продажу спірної квартири, зокрема вимагати визнання їх незаконними, а первинного між ОСОБА_11 і ОСОБА_4 з підстав недотримання нотаріальної
процедури та інших на думку апелянта
порушень, оскільки в договорах вона не була стороною і не може нести права та
обов'язки за правочинами і відповідно впливати на їх правові наслідки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення є необгрунтованими і не спростовують правильного висновку
суду про відмову в задоволенні позову за його
безпідставністю і недоведеністю.

Суд першої інстанції повно і об'єктивно вияснив дійсні обставини справи, дав правильну оцінку здобутим доказам у справі і
постановив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 до якої приєдналися ОСОБА_2 і ОСОБА_3
відхилити .

5

Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19 листопада 2003
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня її проголошення.