Справа № 2- 1599/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 липня
2007 року                                 Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі:
головуючого - судді -      Костюкевича O.K.

при
секретарі -                            Олексюк Т.В.,

з участю
позивача - ОСОБА_1,  відповідача -
ОСОБА_2 ,  представника третьої особи -
ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики
недійсним,  про стягнення спричинених
збитків,  -

встановив:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та
відшкодування моральної шкоди.

Позивач
свої вимоги обґрунтовує тим,  що
18.10.2006 року уклав з відповідачем по справі договір позики,  який був нотаріально посвідчений. Згідно
даного договору позики відповідач ОСОБА_2
отримав позику в розмірі 46770 грн. Умовами договору було
встановлено,  строк виплати відповідачем
боргу до 23.10.2006 року.

Зазначає,  що по спливу вказаного строку відповідач
умови зазначеного договору не виконав і сума боргу не повернута. На
неодноразові звернення щодо повернення боргу відповідач не реагує.

Покликається
на те,  що неправомірними діями
відповідача ОСОБА_2 ,  окрім неповернення
боргу за договором позики від 18.10.2006 року йому завдана також моральна
шкода.

Просить
суд стягнути з відповідача в його користь суму 46770 грн. за договором позики
від 18.10.2006 року; стягнути пеню в розмірі 500 грн. за кожен день прострочки
з 23.10.2006 року та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Відповідач
ОСОБА_2  зустрічну позовну заяву
мотивував тим,  що договір позики від
18.10.2006 року укладений з ОСОБА_1не відповідав його внутрішній волі та не був
спрямований на реальне настання правових наслідків. Його примусили до укладення
даного договору троє невідомих осіб та особисто ОСОБА_1під загрозою
застосування вогнепальної зброї.

Просив
суд в позові ОСОБА_1 відмовити та визнати недійсним договору позики від
18.10.2006 року; стягнути з ОСОБА_1 в його користь подвійний розмір збитків
понесених згідно трудової угоди від 18.10.2006 року; моральну шкоду в розмірі
10000 грн. та судові витрати по справі.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1позовну заяву підтримав з підстав в ній
зазначених. Просив суд її задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_2  не визнав. Проти його задоволення
заперечував.

Відповідач ОСОБА_2  в судовому
засіданні зустрічний позов підтримав з підстав у ньому зазначених. Просив суд
його задовольнити. Позов ОСОБА_1 не визнав в повному об'ємі. Проти його
задоволення заперечував.

Представник
третьої особи на стороні позивача,  яка
не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судовому засіданні
зустрічний позов ОСОБА_2  визнав. Проти
його задоволення не заперечував.

Третя особа
на стороні відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась по невідомій
суду причині. Про причини неявки суд не повідомила. На думку суду в справі
достатньо доказів для її розгляду у відсутності третьої особи на стороні
відповідача ОСОБА_4

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши докази в
справі,  суд прийшов до висновку,  що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково,  а в зустрічному позові ОСОБА_2  слід відмовити з наступних підстав.

Як
вбачається з нотаріально посвідченого договору позики від 18.10.2006 року (а.с.
7) укладеного між позивачем ОСОБА_1та відповідачем по справі ОСОБА_2 ,  останній отримав позику в розмірі 46770 грн.
зі строком виплати боргу до 23.10.2006 року. Дані умови договору відповідачем
ОСОБА_2  виконані не були. На
неодноразові звернення позивача щодо повернення суми позики згідно
вищезазначеного договору відповідач не реагує.

ст.  526
ЦК України зазначає,  що зобов'язання має
виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,  що звичайно ставляться.

Згідно
ч. 1  ст.
1049 і ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,  визначені родовими ознаками,  у такій самій кількості,  такого самого роду та такої самої якості,  що були передані йому позикодавцем) у строк
та в порядку,  що встановлені договором.

Судом не
приймаються до уваги твердження відповідача ОСОБА_2  що до укладення даного договору він був
примушений проти своєї волі,  оскільки
кримінальної справи по даному факту не порушувалось та крім того з пояснень
третьої особи ОСОБА_4 - приватного нотаріуса,
яка посвідчувала договір позики від 18.10.2006 року,  судом встановлено,  що останній складений відповідно до
волевиявлення сторін,  відповідав їхнім
дійсним намірам,  тобто був направлений
на реальне настання наслідків та добровільно,
без примусу та насильства був ними підписаний,  про що крім того свідчать розписки сторін по
справі на зворотній стороні договору.

З огляду
на вищенаведене,  суд вважає за правильне
позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2
суми 46770 по договору позики від 18.10.2006 року задовольнити в повному
об'ємі.

П 2.2 зазначеного
договору також було передбачено,  що у
разі прострочення повернення суми позики за кожний день прострочки позичальник
сплачує позичкодавцю пеню в розмірі 500 грн.

Ч.3  ст.
551 ЦК України
передбачає,  що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду,  якщо
він значно перевищує розмір збитків,  та
за наявності інших обставин,  які мають
істотне значення.

З
досліджених в судовому засіданні матеріалів справи суд встановив,  що розмір неустойки передбачений п. 2.2.
договору позики від 18.10.2006 року є значно більший ніж сума позики,  а тому вважає за доцільне зменшити її до 5000
грн.

Позивач
ОСОБА_1в своїй позовній заяві просив суд також стягнути з відповідача
ОСОБА_2  моральну шкоду в розмірі 50000
грн.,  проте на думку суду дана вимога
позивача не підлягає до задоволення у зв'язку з тим що вимоги  ст.
1167 ЦК України,  щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди
застосовуються до деліктних позадоговірних правовідносин та враховуючи те,  що вищезазначеним договором позики
відповідальність

у вигляді моральної шкоди не передбачалась,
у зв'язку з цим в стягненні моральної шкоди слід відмовити.

З
вищенаведного суд приходить до висновку,
що в зустрічному позові ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,  про стягнення спричинених збитків відмовити.

З
відповідача ОСОБА_2  слід стягнути на
користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Керуючись  ст.
ст.  8,  10,
60,  81,  84,
88,  213-215 ЦПК України,   ст.
ст.  526,  551,
1046 -1049, 1167 ЦК
України,  суд,  -

вирішив :

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 46770 грн. (сорок шість тисяч сімсот сімдесят
гривень) несплаченого боргу.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. (п"ять тисяч гривень) пені за
невчасне виконання договору позики.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 498 грн. (чотириста дев"яносто вісім гривень)
судових витрат.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В
зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та
подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений  ст.
294 ЦПК України,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.