справа № 2-277/07
РІШЕННЯ

Іменем
України

18 червня 2007 року                                                                                      м.
Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Забіяко
Ю.Г.

при секретарі          Вінник
Л.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Запорізької міської ради, третя особа КП ВРЕЖО-4 про визнання права
користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом Запорізької міської
ради до ОСОБА_1, третя особа КП ВРЕЖО-4 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання
права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на те, що наймачем квартири АДРЕСА_1 був його батько ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Приблизно 19.12.2004р. на прохання батька він оселився і
став постійно проживати в спірній квартирі, він забрав всі свої особисті речі а
також побутову техніку, меблі, вони сумісно вели господарство, був єдиний
сімейний бюджет, вони разом працювали в ПП „Мусон", плату за користування
квартирою та комунальні послуги вони оплачували разом. Батько помер раптово,
тому він не встиг здійснити свою реєстрацію в спірному житловому приміщенні.

В процесі розгляду справи Запорізька міська рада подала зустрічний позов
про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що спірна квартира є власністю територіальної громади
М.Запоріжжя, знаходиться на обслуговуванні та в господарському віданні
комунального підприємства ВРЕЖО-4. Квартира самоправно зайнята відповідачем, бо
фактично він проживав до смерті батька в іншому місці, де за ним зберігається
право користування і по теперішній час. Батько з відповідною заявою про
реєстрацію сина в спірній квартирі до КП „ВРЕЖО-4 не звертався.

В судовому засіданні позивач підтримав позов на підставах, які викладені в
ньому, із зустрічним позовом не був згоден та пояснив, що оселився від до
спірної квартири зі згоди батька, однак сам він зареєструвався тільки
05.07.2005р., помер ІНФОРМАЦІЯ_1., в цей час він хворів, тобто за цей короткий
проміжок часу у нього не було реальної можливості реалізувати своє право та
дати згоду в установленому законом порядку на його реєстрацію в спірній
квартирі.

Представник відповідача з первісним позовом не був згоден, а свій позов
підтримав на підставах, які викладені у позовній заяві та пояснив, що квартира
самоправно булав зайнята відповідачем після смерті батька, до того часу він
проживав по АДРЕСА_2. Батько з відповідною заявою про реєстрацію позивача в
спірній квартирі до КП „ВРЕЖО-4 та інших органів не звертався.

Представник третьої особи первісний позов не визнав, а зустрічний позов
підтримав..

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників
відповідача та третьої особи, показання свідків, вивчивши і дослідивши письмові
матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані сторонами докази в їх
сукупності, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в
задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно до статті 47 Конституції України та ст.9 ЖК України кожний має право
на житло і не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в
порядку визначеним законом та примусово позбавлений цього права. Право на
повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних
свобод.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користується нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки,

2

членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймачем квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_2, на підставі рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2004р. (а.с.39-41), зареєструвався там
тільки 05.07.2005р. (а.с.43), позивач працював разом з батьком на ПП
„Мусон" з 01.02.2003р. по 20.04.2006р. (а.с.114). ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.7).

Як пояснив позивач приблизно 19.12.2004р. на прохання батька він оселився і
став постійно проживати в спірній квартирі, він забрав всі свої особисті речі а
також побутову техніку, меблі, вони сумісно вели господарство, у них був єдиний
сімейний бюджет, вони разом працювали в ПП „Мусон", плату за користування
квартирою та комунальні послуги вони оплачували разом. Батько помер раптово
ІНФОРМАЦІЯ_1., тому він не встиг здійснити свою реєстрацію в спірному житловому
приміщенні.

Час, з якого позивач став проживати разом з батьком в спірному приміщенні,
а саме з грудня 2004 року, підтвердили в судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7. та ОСОБА_8.

В обґрунтування своїх вимог відповідачі посилалися на акт від 24.07.2006р.,
складений працівниками ПРЕЖО-4 Заводського району м. Запоріжжя про обстеження
квартири по АДРЕСА_2, хоча це Хортицький район м. Запоріжжя і акт мав бути
складений відповідною житловою організацією, тим паче що це житловий фонд ЗАТ
„Сантехмонтаж-558" (а.с.35-36), та складений акт про проживання там
позивача зі слав сусідів, мешканців квартири НОМЕР_1 в цьому будинку, без
посилання на їх прізвища, тому цей акт викликає сумнів у суду та не приймається
як доказ.

ОСОБА_1не зберігає за собою права користування іншим жилим приміщенням за
адресою АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі з 21.12.2006р., про що надав талон зняття з
реєстраційного обліку за місцем проживання.

Таким чином в судовому засіданні було доведено поясненнями позивача,
свідків, що він вселився і проживав спільно з наймачем ОСОБА_2 в якості члена
сім'ї, як рідний син, вів з ним спільне господарство, але наймач не встиг
скористатися своїм правом в установленому законному порядку зареєструвати
позивача, оскільки сам після своєї реєстрації 05.07.2005р. через місяць помер,
тому суд приходить до висновку, що позивач як член сім'ї наймача набув право
користування спірним жилим приміщенням, а тому в задоволенні зустрічного позову
необхідно відмовити, оскільки він не доведений доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст.9,
64, 109, 116 ЖК України,, ст.ст.57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В задоволенні позову Запорізької міської ради відмовити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням квартирою
АДРЕСА_1.

Зобов'язати КП ВРЕЖО укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через
Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення набирає законної сили
після закінчення цього строку.