УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007
року грудня місяця 18 дня колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді____________________ Луніна С .В., ___________________________

Суддів_______________________________ Берещанської
І.І.,  Кузнєцової P.O., ________

При секретарі_________________________ Войциховській
Є.В., _____________________

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Сімферопольської виправної колонії № 102 Управління державного
департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим про стягнення
заробітної плати за зверхурочні роботи,
компенсації за не надані дні щорічних відпусток та компенсації моральної
шкоди за апеляційною скаргою Сімферопольської виправної колонії № 102
Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР
Крим на рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 19.06.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Сімферопольської виправної колонії № 102
Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР
Крим про стягнення заробітної плати за зверхурочні роботи,  компенсації за не надані дні щорічних
відпусток та компенсації моральної шкоди. Просив визнати захворювання
туберкульозом пов'язане з виконанням ним службових обов'язків в СВК № 102,  мотивуючи вимоги тим,  що з 03.03.2000 року по 14.02.2005 року він
проходив службу в Сімферопольської виправної колонії № 102 на посаді лікаря
терапевта. Згідно його функціональних обов'язків він наряду з другими
обов'язками скоював медичне забезпечення хворих активним туберкульозом.  Вважає,
що у порушення діючого законодавства відповідачем були порушені його
права на відпочинок. У 2001-2004 роках щорічна відпустка була менш ніж встановлено
законодавством на 7 днів. Він систематично приволікався до зверхурочних робіт,  робіт по вихідним та святковим дням.  Його щотижнево в наказному порядку
приволікали до обшукової роботи,  хоча це
не являлось його функціональним обов'язком.
Його робоче місце,  а саме,  лікарняний кабінет та противотуберкульозний
ізолятор не були обладнані згідно існуючих санітарно-пртивоепідеміологічних
норм України. У результаті зазначених порушень у квітні 2003 року позивач
захворів двобічним інфільтраційним туберкульозом легень,  ускладненим туберкульозним ендобронхітом та
був госпіталізований 29.04.2003 року на стаціонарне лікування в
Республіканський противотуберкульозний диспансер № 1,  де знаходився на лікування до 28.09.2003
року. З 29.09.2003 року по 27.02.2004 року він проходив курс амбулаторного лікування
в Сімферопольському МТД. З 01.03.2004 року він вийшов на роботу та приступив до
виконання своїх посадових обов'язків. В березні 2004 року було проведено
службове розслідування,  яким
встановлено,  що його захворювання
туберкульозом пов'язане з виконанням службових обов'язків. 06.04.2004 року
висновком   клініки     професійних  захворювань     інституту
медицини  труда  академії

Справа №
22-5635/2007                                 Головуючий
по першій інстанції

Корогодіна О.Е.
Доповідач Берещанська І.І.

медичних
наук України захворювання було визнане професійним.  У серпні 2004 року у позивача сталося
загострення туберкульозного процесу і він був госпіталізований на стаціонарне
лікування у РПТД № 1,  де проходив
лікування до моменту його звільнення та проходження МСЕК. 23.02.2005 року
Республіканською МСЕК йому була встановлена друга неробоча група інвалідності.
Також позивач вважає,  що наказом
начальника Управління державного департаменту України з питань виконання
покарань в АР Крим від серпня 2005 року був незаконно скасований акт службової
перевірки про зв'язок його захворювання туберкульозом з виконанням службових
обов'язків. У зв'язку в вищезазначеним позивачу була причинена моральна
шкода,  яку він оцінює у 100 000 грн.

Рішенням
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 19.06.2007 року позов задоволено частково. Визнано
захворювання туберкульозом ОСОБА_1 пов'язаним з виконанням ним службових
обов'язків в СВК № 102 . Стягнуто з СВК№ 102 Управління державного департаменту
України з питань виконання покарань в АР Крим на корить позивача грошова
компенсація за не надані дні щорічної додаткової відпустки у сумі 933,  52 грн.,
моральна шкода у розмірі 50 000 грн. та судові витрати по сплаті
державного мита у розмірі 59, 50 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянтом ставиться питання про скасування рішення
суду і про ухвалення нового рішення,  з
тих підстав,  що висновки суду не
відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону.

Заслухавши
суддю-доповідача,  дослідивши матеріали
справи,  доводи апеляційної скарги,  колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Задовольняючи
позов суд виходив з того,  що в період
проходження служби у СВК № 102 від з 03.03.2000 року по 14.02.2005 року щорічна
відпустка позивача у 2001-2004 роках щорічна відпустка була менш ніж
встановлено законодавством на 7 днів.,
що згідно розрахунку складає 933 грн. грошової компенсації. Також згідно
службового розслідування,  проведеного у
березні 2004 року його захворювання туберкульозом визнано пов'язаним з
виконанням службових обов'язків. 06.04.2004 року висновком Клініки професійних
захворювань інституту медицини труда Академії медичних наук України його
захворювання туберкульозом визнане професійним.
Вказані обставини спричинили йому моральні страждання,  які виразилися тому,  що він став інвалідом другої групи,  довгий час віз був змушений знаходитись на
стаціонарному лікуванні,  був відірваний
від родини,  друзів,  не мав можливості спілкуватися з ними та
займатися вихованням дитини.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

З
матеріалів справи вбачається,  що з
03.03.2000 року по 14.02.2005 року ОСОБА_1 проходив службу в Сімферопольської
виправної колонії № 102 на посаді лікаря терапевта. У вказаний період його
щорічна відпустка була менша ніж це встановлено діючим законодавством . За
вказаний період йому не було надано 28 календарних днів,  що згідно розрахунку складає 933, 52 грн. У березні
2004 року було проведено службове розслідування,  яким встановлено,  що захворювання туберкульозом пов'язане з
виконанням службових обов'язків. 06.04.2004 року висновком клініки професійних
захворювань   інституту медицини труда
академії медичних наук України захворювання

Справа №
22-5635/2007                                 Головуючий
по першій інстанції

Корогодіна О.Е.
Доповідач Берещанська І.І.

було  визнане
професійним.    23.02.2005  року
Республіканською  МСЕК     йому
була встановлена друга неробоча група інвалідності.

Колегія
суддів погоджується і з розміром моральної шкоди в 50 000 грн.,  стягнутої судом на користь позивача. Та разом
з тим вважає зайвим посилання суду на пункт 17 Додатку № 2 "Списку
виробництв,  робот,  професій та посад робітників...",  затвердженого ПКМ України № 1290 від
17.11.1997 року.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів дійшла
висновку про законність та обґрунтованість рішення суду,  а доводи апеляційної скарги про те,  що суд неправильно примінив матеріальний
закон,  тому що захворювання позивача не
пов'язане з виконанням службових обов'язків та він не має права на отримання
додаткової відпустки не відповідають обставинам та не містять правових підстав
для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

На
підставі вказаного і керуючись статтями 304,
307,  308 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів Судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Сімферопольської виправної колонії № 102 Управління державного
департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим відхилити.

Рішення
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 19.06.2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом двох місяців.