АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

"13"
листопада 2007 року Колегія  суддів  судової палати  в
цивільних справах
апеляційного  суду Тернопільської
області в складі:

головуючого -
Козака І.О. суддів - Стефлюк О.Д.,   Дикун
С. І. при секретарі - Мендрику Т.О.,
Стець І.В.

з участю
апелянта ОСОБА_1,   котрий представляє інтереси
малолітньої ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3;
позивача ОСОБА_4  та його
представника ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_6,   ОСОБА_7,   ОСОБА_2 про вселення,   встановлення порядку користування квартирою
та усунення перешкод в користуванні нею,

Встановила:

ОСОБА_1
в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою на рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2007 року,   яким позов задоволено. Вирішено вселити
ОСОБА_4  в квартиру АДРЕСА_1,   виділивши в користування ОСОБА_4 житлову
кімнату 5 площею 9,  9 кв.м,   а в користування відповідачів житлову
кімнату 2 площею 11,  7 кв.м; житлову
кімнату 7 площею 17,  8 кв.м згідно з
технічним паспортом на квартиру. Кухню,
ванну кімнату,   туалетну
кімнату,   коридор,   передпокій,
вбудовану шафу,   балкон та лоджію
залишити в спільному користуванні.

Зобов'язано
ОСОБА_6,   ОСОБА_7,   ОСОБА_2
забрати речі" з житлової кімнати 5 та не чинити ОСОБА_4 перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Суд стягнув з
відповідачів на користь ОСОБА_4 16 грн. судових витрат.

Апелянт
просив скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції,   посилаючись,   що суд безпідставно розглянув справу за
його-відсутності. А також,   що суд
вирішив питання про

Справа
№..22а-1013       Головуючий 1 інстанції -
Свачій І.М.

Категорія-29                    Доповідач - Дикун С. І.

2

права і
обов'язки ОСОБА_1,   ОСОБА_8,
котрі проживають у спірній квартирі,   однак не залучив їх до участі у справі. Крім
того,   апелянт зазначив,   що виділена в користування позивачу кімната
площею 9,  9 кв.м не відповідає його
ідеальній частці 9,  85 кв.м у квартирі
та що проживання в спірній квартирі ОСОБА_4 - сторонньої для їх сім'ї
особи,   є неможливим і таким,   що порушує право на користування зазначеною
квартирою членів сім'ї співвласників.

Із
заявою про приєднання до апеляційної скарги звернулись ОСОБА_8 та ОСОБА_1.
Зазначили,   що вони є членами сім'ї
співвласників ОСОБА_6,   ОСОБА_7 та
ОСОБА_2,   проживають у спірному житлі.
Суд,   вселяючи у дане житло позивача та
виділивши йому в користування кімнату,
вирішив питання щодо їх прав та обов'язків,   однак до участі в справі не залучив. Крім
того,   ОСОБА_8 вказала,   що суд не залучив її - законного
представника малолітньої ОСОБА_2 та орган опіки і піклування до участі в
справі,   у зв'язку з чим інтереси дитини
не були захищені.

Під час
розгляду справи в апеляційному суді апелянт та його представник підтримали
апеляційну скаргу з мотивів,   наведених
у ній,   а позивач та його представник
апеляційної скарги не визнали.

Судом
встановлено,   що сторони є
співвласниками квартири АДРЕСА_1 у рівних частках - по 1/4. ОСОБА_4  придбав свою частку (частка належала раніше
ОСОБА_1.- боржнику ОСОБА_4 ) на прилюдних торгах з реалізації арештованого
нерухомого майна,   що стверджується
свідоцтвом про право власності на майно від 02.11.2006 року.

Як
вбачається з технічного паспорта на спірну квартиру,   загальна площа її становить 66,  6 кв.м,
житлова - 39,  4 кв.м. ,   квартира складається з трьох ізольованих
кімнат площею відповідно 11,  7 кв.м;
9,  9 кв.м та 17,  8 кв.м,
; кухні,   ванної кімнати та
вбиральні,   у квартирі є балкон та
лоджія.

Станом
на 29.05.2007 року у спірній квартирі,
крім співвласників ОСОБА_6,
ОСОБА_7,   ОСОБА_2,   зареєстрований та проживає як член їх сім'ї
ОСОБА_1

Відповідачі
не впускають ОСОБА_4  у квартиру та не
дають ключів від вхідних дверей,   чим
чинять перешкоди у користуванні квартирою.

Колегія
суддів,   заслухавши доповідача,   учасників розгляду справи в апеляційному
суді вважає,   що апеляційну скаргу слід
відхилити,   виходячи із наступних
мотивів.

За
вимогами ч.1 ст. 321 ЦК право
власності є непорушним.  Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_4  та вселяючи його
у спірну квартиру і встановлюючи порядок користування нею,   суд виходив з тих обставин,   що відповідачі не допускають позивача у
квартиру,   чим чинять перешкоди в
користуванні майном - 1/4 частиною у спільній частковій власності на спірну
квартиру; а також,   що такий порядок
користування квартирою при якому позивачу в користування виділяється кімната 9,  9 кв.м; а

3

відповідачам
- кімнати 11,  7 кв.м та 9,  8 кв.м відповідає як ідеальним часткам
співвласників у спірній квартирі так і їх інтересам.

Колегія
суддів погоджується з наведеним висновком суду,   оскільки він відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

Безпідставними
вважає колегія суддів доводи ОСОБА_1,   що суд не повідомив його про
розгляд справи та розглянув справу за його відсутності,   оскільки з матеріалів справи (а.с. 28)
вбачається,   що 05.07.2007 року повістки
про відкладення розгляду справи на 30.07.2007 року для вручення йому отримала
мати ОСОБА_6,   котра проживає разом з
ним та була присутня на судовому засіданні 30.07.2007 року. Так як ОСОБА_1 не
з'явився у судове засідання та не повідомив суду про причини повторної неявки,   суд обґрунтовано вирішив справу на підставі
наявних у ній доказів.

Оскільки
для представництва інтересів малолітньої ОСОБА_2 суд залучив батька ОСОБА_1,   що відповідає вимогам  ст.  39
ЦПК,   посилання ОСОБА_8 - матері
дитини,   що без її залучення до участі в
справі та без залучення органу опіки і піклування інтереси дитини не були
захищені,   колегія суддів вважає
надуманими.

За
нормою ч.1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири),   які проживають разом з ним у будинку
(квартирі),   що йому належить,   користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку (квартири),   якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Так як
ОСОБА_1 після відчуження своєї частки у квартирі набув статусу члена сім'ї
співвласників квартири,   він та інші
особи,   котрі проживають в квартирі з
таким правовим статусом,   мають право
користуватися жилим приміщенням в межах часток співвласників нарівні з
ними,   оскільки наявності іншої угоди
про порядок користування цим приміщенням не установлено. За таких
обставин,   доводи апелянтів про
ущемлення їх прав на користування спірною квартирою,   колегія суддів вважає необґрунтованими.

Посилання
апелянтів,   що виділена в користування
позивачу кімната площею 9,  9 кв.м не
відповідає його ідеальній частці 9,  85
кв.м у квартирі,   колегія суддів не може
прийняти до уваги,   оскільки відхилення
від ідеальної частки в 0,   05 кв.м є
незначним і таким,   що не впливає
істотно на інтереси інших співвласників.

Не
заслуговують на увагу колегії суддів також твердження апелянта про порушення
судом норм процесуального права у зв'язку із відмовою об'єднати в одне
провадження з даним позовом позовні вимоги ОСОБА_6,
ОСОБА_7,
ОСОБА_1,   ОСОБА_1,   ОСОБА_8 про захист права на проживання в
сім'ї та захист права на житло,   так як
наведене порушення не призвело до неправильного вирішення спору.

Доводи апелянтів
про наявність у позивача іншого житла для проживання,   колегія суддів вважає необґрунтованими і
такими,   що не знайшли доведення ні у
суді першої інстанції,   ні в
апеляційному суді.

4

Підстав
для скасування рішення суду з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст. 307 ч.1 п.1; 308; 315 ЦПК України,
колегія суддів,   -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 відхилити,   а рішення Тернопільського міськрайонного
суду від 30 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу її проголошення.