Справа №22Ц-3769/2007р.                               Головуючий
у суді 1 інстанції Биба Ю.В.
33                                                        Доповідач
у суді 2 інстанції Червінко К.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

17
грудня 2007 року                                                                                                       м.
Київ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого
судді   Яворського М.А..

суддів:   Червінко К. С, Корзаченко І.Ф.

при секретарі
Некорі А.О.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні Апеляційного суду
Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 вересня
2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського
господарства Шевченка Миколи Івановича про стягнення заборгованості по орендній
платі, розірвання договору оренди земельної частки (паю), відшкодування
моральної шкоди, -

встановила:

У серпні
2007 року позивач ОСОБА_1 пред'явив у суд позов до Селянського фермерського
господарства Шевченка Миколи Івановича про стягнення заборгованості по орендній
платі, розірвання договору оренди земельної частки (паю), відшкодування
моральної шкоди.

В
позовній заяві зазначав, що згідно державного акту на право приватної власності
на землю від 4 квітня 2002 року йому передано у приватну власність земельну
ділянку площею 3, 70 га, розташовану на території Козарівської сільської ради
Канівського району Черкаської області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва

20
серпня 2001 року між ним, як власником сертифіката на земельну частку (пай)
розміром 3, 14 умовних кадастрових гектарів, і селянським фермерським
господарством Шевченка Миколи Івановича, відповідачем по справі, було укладено
договір оренди земельної частки (паю) строком на два роки.

Договір почав
діяти з 20 серпня 2001 року.

Відповідно
до пункту 2.2 договору його чинність може бути автоматично продовжена, якщо
сторони не виявили бажання припинити дію договору.

Від
відповідача та позивача з часу укладення договору оренди не надходило
пропозицій щодо припинення або розірвання договору оренди земельної частки
(паю), тому договір автоматично продовжено двічі: з 20 серпня 2003 року та 20
серпня 2005 року.

Згідно
пункту 2.5 договору оренди земельної частки (паю) відповідач зобов'язувався
сплачувати йому кожного року орендну плату за користування земельною ділянкою.

Однак,
починаючи з 2004 року відповідач не сплачував орендну плату. Відповідно до
договору орендна плата за користування земельною ділянкою у 2003 році становила
432 грн. 90 коп. Оскільки договір оренди землі автоматично продовжено, то за
три роки: 2004, 2005, 2006 роки відповідач заборгував йому 1298 грн. 70 коп.
орендної плати за користування земельною ділянкою.

Крім
того, в зв'язку простроченням виконання грошового зобов'язання позивач просив
стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми в розмірі 39
грн.

ОСОБА_1
також, посилаючись на те, що 32 рази їздив до відповідача з вимогами щодо
сплати заборгованості по орендній платі і за кожну поїздку платив водію по 15
грн., просив стягнути з ШевченкаМ.І. на його користь 480 грн.

Моральну
шкоду в сумі 2000 грн. позивач просить стягнути з відповідача на підставі п. 4
ч. 1 ст. 611 ЦК України,
посилаючись на перенесенні моральні страждання в зв'язку з протиправними діями
відповідача по несплаті орендної плати за користування земельною ділянкою.

У
зв'язку з невиконанням обов'язків, передбачених договором оренди землі ОСОБА_1
просив розірвати договір оренди землі та зобов'язати відповідача повернути йому
земельну ділянку.

Заочним
рішенням Миронівського районного суду від 19 вересня 2007 року позов задоволено
частково.

Постановлено
розірвати договір оренди земельної частки (паю) від 20 серпня 2001 року,
укладений між ОСОБА_1 та Селянським фермерським господарством Шевченка Миколи
Івановича.

Стягнуто
з Селянського фермерського господарства Шевченка Миколи Івановича на користь
ОСОБА_1 1337 грн. заборгованості по орендній платі за користування земельною
ділянкою з врахуванням трьох відсотків річних, 1000 грн. витрат на правову
допомогу, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільної справи та 2 грн. 65 коп.
в дохід держави судового збору.

В решті
позовних вимог відмовлено.

Не
погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог
про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить
скасувати рішення суду в цій частині та постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги про стягнення 2000 грн. моральної шкоди,
посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та
необгрунтованим і постановленим з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія
суддів, перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції, щодо
відшкодування моральної шкоди, вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
встановлено, що 20 серпня 2001 року між позивачем ОСОБА_1, як власником
сертифіката на земельну частку (пай) і відповідачем по справі - селянським
фермерським господарством Шевченко Микола Іванович було укладено договір оренди
земельної частки (паю) в розмірі 3, 14 умовних кадастрових гектарів строком на
2 роки.

Договір
почав діяти з 20 серпня 2001 року.

Орендна
плата за користування земельною ділянкою у 2003 році становила 432 грн. 90 коп.

Вказаний
договір оренди відповідно до пункту 2.2 договору є чинним, оскільки автоматично
продовжений двічі, з 20 серпня 2003 року та 20 серпня 2005 року, так як жодна з
сторін не виявила бажання про припинення дії договору

У
вказаному договорі оренди не передбачалося стягнення моральної шкоди у зв'язку
з невиконанням його умов.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд
обгрутовано виходив з того, що для задоволення даних вимог відсутні правові
підстави.

Посилання
позивача на те, що рішення суду в частині відмови йому у відшкодуванні
моральної шкоди є незаконним та необгрунтованим, так як постановлене з
порушенням норм процесуального права не приймаються судом до уваги оскільки не
ґрунтуються на матеріалах справи та законі.

Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків викладених в рішенні суду першої інстанції
щодо безпідставності позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Колегія
суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної
шкоди постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і
підстав для його скасування не має.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України,
колегія,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення
Миронівського районного суду Київської області від 19 вересня 2007 року в
частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.