Справа № 2-378 /2007 року
Рішення

Іменем України

7 листопада 2007
року

Буринський
районний суд Сумської області в складі:

головуючого
судді       Міщенко В.М.

при
секретарі                Ключник О.М.

з участю
адвокатів        ОСОБА_1 ., ОСОБА_2 .

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь цивільну справу за позовом
ОСОБА_3до ОСОБА_4та ОСОБА_5про
визнання правочину удаваним та за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4, про вселення та
усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та господарськими
будівлями, за позовом ОСОБА_4. до ОСОБА_3. про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4про
визнання договору дарування частково недійсним, та визнання права власності на
1/2 частину будинку та земельної ділянки та за позовом ОСОБА_6. до ОСОБА_4., ОСОБА_7., третьої особи
ОСОБА_3. про визнання правочину удаваним,

Встановив:

ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4. та ОСОБА_5. про визнання
удаваним правочином договору дарування будинку з належними надвірними
приміщеннями по АДРЕСА_1, укладеного між дарителем
ОСОБА_8. та обдарованою ОСОБА_4. і посвідченого приватним
нотаріусом Буринського районного нотаріального округу 29 грудня 2000 року
(зареєстровано в реєстрі №250).

Свої вимоги
позивач мотивує тим, що з відповідачкою ОСОБА_4. він проживав в зареєстрованому
шлюбі з 13.11.1999 року в АДРЕСА_2. Після проведення ремонту квартири за
спільною згодою подружжя дана квартира була відчужена ОСОБА_7.

В кінці 2000
року за спільні кошти , 1000 дол.
США ,ОСОБА_3. та ОСОБА_4. придбали будинок присадибного типу у гр.. ОСОБА_8. за
адресоюАДРЕСА_1 та разом з дочкою відповідачки стали в ньому проживати. Про те
, що був укладений договір дарування , а не договір купівлі-продажу позивач
запевняє, що не знав і про це йому стало відомо при розгляді судом справи про
їх розлучення з відповідачкою в червні 2007 року.

Вважає, що
відповідачка ОСОБА_4. умисно, з метою позбавлення його прав на нерухоме майно,
уклала без його відома договір дарування будинку, а тому просить даний правочин
визнати удаваним з моменту його укладення і визнати цей правочин договором
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8. та ОСОБА_4.. Просить
вважати не пропущеним строк позовної давності для звернення до суду з цим
позовом.

Також ОСОБА_3. звернувся з
позовом до ОСОБА_4, про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим
приміщенням та господарськими будівлями, мотивуючи свої вимоги тим, що в кінці
серпня 2007 року відповідачка ОСОБА_4. відібрала у нього ключі від будинку,
розташованому в АДРЕСА_1 , де вони спільно проживали, викинула його речі на
вулицю і він, під тиском відповідачки, був змушений покинути вказаний будинок.
По скільки в нього свого житла не має, вважає свої права порушеними, а тому
звертається за судовим захистом.

ОСОБА_4. звернулась з зустрічним позовом До ОСОБА_3. про визнання
його таким , що втратив право користування жилим приміщенням. Вважає, що
будинок в АДРЕСА_1 належить її на праві приватної власності. Після розірвання
шлюбу 26 серпня 2007 року відповідач добровільно покинув будинок. Так як
відповідач не є членом її сім'ї вона не бажає, щоб у її будинку проживала
стороння особа , а тому просить визнати його таким,, що втратив право
користування жилим приміщенням.

ОСОБА_6., дочка ОСОБА_4. звернулась з позовом до ОСОБА_4., третьої
особи ОСОБА_3. про визнання договору дарування будинку по АДРЕСА_1( даритель ОСОБА_8.
обдарована ОСОБА_4.), посвідченого приватним нотаріусом Черниш Д.М. 29 грудня
2000 року, частково недійсним та визнання за нею права власності на 1/2 частини
будинку та земельної ділянки .

Також просить
визнати удаваним договір дарування квартири по АДРЕСА_2 (даритель ОСОБА_4.
обдарована ОСОБА_7.) посвідченого приватним нотаріусом Черниш Д.М. 18 грудня
2000 року.

Свої вимоги вона
мотивує тим, що на праві приватної власності у співвідношенні 1/2 : 1/2 їй та
ОСОБА_4. належала однокімнатна квартира за АДРЕСА_2 , що підтверджується
Свідоцтвом про право власності на житло, виданого органом приватизації 15
жовтня 1994 року.

18 грудня 2000
року за згодою органу опіки та піклування Буринської райдержадміністрації на
продажу квартири (на момент укладення угоди позивачка була неповнолітньою) дана
квартира була подарована її матір'ю ОСОБА_4. відповідачці ОСОБА_7. Фактично
дана квартира була продана ОСОБА_7. за 900 доларів США. За вказані кошти та
за 100 доларів США, виручених
від продажі контейнера, який належав їм на праві спільної приватної власності,
її матері ОСОБА_4. була продана, а не подарована , за 1000 доларів США квартира в
АДРЕСА_1. Про вчинення даних правочинів дізналася при розлученні ОСОБА_4. та
ОСОБА_3., вважає своє право порушеним і таким, що підлягає захисту в межах
заявлених вимог.

Ухвалами суду
від 13.09.2007 року,3.10.2007 року, 16.10.2007 року вищеназвані позовні вимоги були
об'єднані в одне провадження .

В судовому
засіданні позивачі ОСОБА_3.,
ОСОБА_4. ОСОБА_6. свої
вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_5., ОСОБА_7.
ОСОБА_4 визнали угоди дарування квартир по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 удаваними з метою
приховання фактичних угод купівлі вказаних квартир відповідно за 1000 та 900
доларів США. ОСОБА_4.
не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_6. про визнання за нею
права власності на 14 житлового будинку по АДРЕСА_1та земельної ділянки при
ньому та просить відмовити ОСОБА_3. в задоволенні його позовних вимог про
визнання угоди дарування будинку по АДРЕСА_1удаваною, в зв'язку з пропуском ним
строків позовної давності звернення до суду. Заперечує проти вселення ОСОБА_3 .
в будинок.

Позивач ОСОБА_4.
просить при прийнятті рішення по справі вважати її прізвище ОСОБА_6, відповідно
до Свідоцтва про розірвання шлюбу , виданого відділом РАЦС Буринського
районного управління юстиції від 19 вересня 2007, актовий запис №63.

Третя особа ОСОБА_3. не заперечує
проти визнання права власності за ОСОБА_6. на 14 частину будинку та земельної
ділянки по АДРЕСА_1

Суд, вислухавши
сторони, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи, прийшов до слідуючих
висновків.

В судовому
засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло,
виданого органом приватизації 15 жовтня 1994 року квартира в АДРЕСА_2. належала
на праві приватної власності в рівних частках ОСОБА_4. та ОСОБА_6.

13.11.1999 року
ОСОБА_4. та ОСОБА_3., зареєстрували
шлюб після чого в 2000 році вирішили придбати приватний будинок . Для цього 18
грудня 2000 року вони продали квартиру , яка належала ОСОБА_4. та ОСОБА_6 гр.
ОСОБА_7. за 900 доларів США.
За виручені кошти та за отримані 100 доларів США від продажі контейнера, який належав ОСОБА_4. за 1000
доларів США   29 грудня 2000 року був куплений
будинок з належними надвірними приміщеннями по АДРЕСА_1 у гр.. ОСОБА_8. В обох
випадках були укладені не угоди купівлі - продажу, а угоди дарування ,
посвідчені нотаріусами. В придбаному будинку ОСОБА_3., ОСОБА_4. та ОСОБА_6.
проживали разом до моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3. та ОСОБА_4. в липні 2007
року, в теперішній час в будинку залишились проживати ОСОБА_4. та ОСОБА_6., а ОСОБА_3. 26
серпня 2007 року квартиру залишив і став проживати в м. Буринь на квартирі.

Дані обставини
підтверджуються показами сторін, третіх осіб, свідків та іншими матеріалами
справи в їх совокупності.

Вирішуючи
питання про захист порушених прав суд виходить із того, що відповідно до вимог ст.. ст.. 71,76 ЦК України, в
редакції Закону 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи,
право якої порушено, встановлюється в три роки, Перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення права на позов, Право на позов виникає з
дня , коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого
права.

Відповідно до
свідчень ОСОБА_4., ОСОБА_5.
приватного нотаріуса Черниш Д.М., враховуючи те , що ОСОБА_3. був присутнім
при проведенні розрахунків за придбану квартиру по АДРЕСА_1, при посвідченні
договору дарування , спільно проживав з іншими членами сім'ї в даній квартирі і
міг ознайомитись з письмовою угодою в будь який час , суд прийшов до висновку,
що він знав про вчинення правочину дарування а не купівлі - продажу з моменту
його укладення ,але не звернувся до суду за захистом своїх прав в установлений
строк без поважних причин.

Крім того, в
судовому засіданні при розгляді питання про його розлучення 23 липня 2007 року ОСОБА_3. заявив , що
він знав про те , що будинок був подарований його дружині і він не вимагав
визнати за ним право власності на спірний будинок.

Відповідно до
вимог ст.. 80 ЦК України в
редакції Закону 1963 року, закінчення строку позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови в позові. Поважних причин пропуску ним строку
позовної давності в судовому засіданні не встановлено, а тому суд вважає, що
його позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню в зв'язку з
пропуском строків позовної давності.

В той же час, на
думку суду, позовні вимоги ОСОБА_3. про вселення в спірний будинок та по
усуненню перешкод у користуванні житловим приміщенням та господарськими
будівлями підлягають задоволенню.

Як установлено в
судовому засіданні ОСОБА_3.
на протязі семи років проживав , як член сімї,у будинку, який на праві
приватної власності належав його колишній дружині ОСОБА_4.

Припинення
сімейних відносин з власником будинку, відповідно до ст.. 156 ЖК України,
не позбавляє його права користування займаним приміщенням. Згідно з ч.3 ст.9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

ОСОБА_3. позитивно характеризується за місцем роботи та
проживання, систематично не порушував правила співжиття в будинку, в ньому не
проживає незначний час.

Поскільки
помешкання він залишив під тиском ОСОБА_4. після розлучення , свого житла не
має, не знявся з реєстрації по місту проживання , проживає по найму в даному
населеному пункті, суд вважає, що його вимоги про вселення в будинок по АДРЕСА_1
та про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням підлягають
задоволенню. Відповідно в позові ОСОБА_4. про визнання ОСОБА_3. таким, що
втратив право користування житловим приміщенням слід відмовити, поскільки нею
не доведений факт його вибуття на постійне проживання в інше жиле приміщення.

Суд , вважає за
необхідне , вимоги ОСОБА_6. до ОСОБА_4. про визнання договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом Черниш Д.М. 29 грудня 2000 року,

частково
недійсним, та визнання права власності на 1/2 частину будинку та земельної
ділянки та за позовом ОСОБА_6. до ОСОБА_4., ОСОБА_7., третьої особи ОСОБА_3. про визнання правочину,
посвідченого приватним нотаріусом Черниш Д.М. 18 грудня 2000 року удаваним
підлягають задоволенню із слідуючих підстав.

Відповідно до
Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації 15 жовтня
1994 року квартира в АДРЕСА_2. належала на праві приватної власності в рівних
частках ОСОБА_4. та ОСОБА_6.

В судовому
засіданні сторони не заперечують, що в подальшому, дана квартира була продана
ОСОБА_7. а на виручені кошти був придбаний будинок по АДРЕСА_1 у гр.. ОСОБА_8.
Право власності на будинок та земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_4. в КП
«Буринське бюро технічної інвентаризації» та в Буринському відділі земельних
ресурсів, що підтверджується відповідними документами.

При відсутності
інших співвласників, ОСОБА_4. не заперечує того, що будинок та земельна ділянка
придбані за кошти, які належали її та її дочці ОСОБА_6., а тому є їх спільною
власністю.

ОСОБА_6. не знала про те ,що порушено її право на власність,
поскільки на момент вчинення правочинів була неповнолітня . Взнала про
порушення своїх прав при розлученні ОСОБА_4. та ОСОБА_3. в червні 2007 року, а
тому, на думку суду, не пропустила встановленого строку для захисту своїх прав.

Виходячи із
вищевикладеного, керуючись ст..213-215
ЦПК України. ст..ст. 71,76 , 58,60, 80, 112,113,115 ЦК України, в
редакції Закону 1963 року, ст..ст 9,156.157 ЖК України, .ст.71,355,
356,357,368,369,377ЦК України, суд

Вирішив:

1.В задоволенні
позову ОСОБА_3. про визнання правочину удаваним відмовити.

2.ОСОБА_3.
вселити в будинок по АДРЕСА_1та заборонити ОСОБА_4 . чинити перешкоди в
користуванні житловим приміщенням.

З ОСОБА_4 .
відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3. таким ,що втратив
право на користування житловим приміщенням.

4. Визнати
договір дарування квартири в АДРЕСА_2 . посвідченого приватним нотаріусом
Черниш Д.М. 18 грудня 2000 року удаваним правочином і в подальшому вважати його
договором купівлі - продажу , а договір дарування квартири по АДРЕСА_1,
укладеного між дарителем
ОСОБА_8. та обдарованою ОСОБА_4. і посвідченого приватним нотаріусом
Буринського районного нотаріального округу 29 грудня 2000 року (зареєстровано в
реєстрі №250) визнати частково недійсним.

5.Визнати за
ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1  та 1/2 частину земельної ділянки площею
0,1400 га.яка розташована за цією адресою.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційний суд Сумської області через Буринський райсуд
шляхом подачі в10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею
її копії до апеляційної інстанції.