АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
грудня 2007 року колегія суддів судової палаті у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії у складі:

Головуючого,  судді:
Моісеєнко Т.І.

суддів:    Іщенка В. І. , Полянської В. О.

при секретарі: Брежнєвій O.K. розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою прокурора міста Керчі
на користь неповнолітньої ОСОБА_1 та в інтересах Торезького будинку інтернату
для розумово відсталих дітей,
зацікавлена особа Служба у справах неповнолітніх Керченської міської
ради,  до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
безвісно відсутніми особами,  за
апеляційною скаргою прокурора м.  Керчі
на рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 23 жовтня
2007 року,

ВСТАНОВИЛА

У серпні
2007 року на підставі ч.1  ст. 36-1
Закону України ..Про прокуратуру" прокурор м. Керчі на користь
неповнолітньої ОСОБА_1 та в інтересах Торезького будинку інтернату- для
розумово відсталих дітей,  звернувся до
суду з заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання безвісно відсутніми особами.

Вимоги
мотивовані тим.  що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження є вихованкою Торезького будинку інтернату для розумово
відсталих дітей,  оскільки батьки
залишили дитину у дитячій лікарні,  про
що написали заяву про відмову від батьківських прав від 11.06.2001 року/

Прокурор
вважає,  що для визначення статусу дитини
, що залишилися без батьківського піклування,
необхідно вирішити питання про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3  батьківських прав.

Оскільки
місце перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_3  не
встановлено,  прокурор просив визнати їх
безвісно відсутніми особами.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 23 жовтня 2007 року у задоволенні вимог
прокурора м. Керчі було відмовлено.

Суд
дійшов висновку про те,  що вирішення
зазначеного питання є передчасним,
оскільки з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_3  у листопаді
2004 року продали квартиру у м. Керчі і разом з двома дітьми виїхали в Росію.

Оскільки
зазначені обставини прокурором належним чином не перевірені,  суд не знайшов підстав для задоволення вимог
про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3  безвісно
відсутніми.

Не
погодившись з рішенням суду першої інстанції прокурор подав апеляційну
скаргу,  яка мотивована тим,  що судом при постановлені рішення були
неповно з'ясовані обставини справи,  не
дана оцінка наданим доказам.

На думку
апелянта неправильне вирішення справи призвело до порушення законних інтересів
неповнолітньої дитини,  що залишилася без
піклування батьків ,  та позбавило
державу змоги нести відповідальність перед дитиною,  яка залишилися без батьківського піклування.

Справа №
22-ц-2072- ф/2007                                                     Головуючий
в першій інстанції

суддя ІІурцев В. суддя- доповідач
Моісеєнко Т.І

Прокурор міста Керчі
просив рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 23.10
2007 року скасувати і постановити нове рішення по справі про задоволення його
звернення.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги,  вважає,
що скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи
рішення про відмову у задоволенні заяви прокурора про визнання безвісно
відсутніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,  суд
першої інстанції виходив з того,  що
вказані вимоги є передчасними.

Судова колегія з
вказаним висновком суду погоджується,
знаходить його обґрунтованим.

Відповідно
до  ст. 43 ЦК України,  фізична
особа може бути визнана безвісно відсутньою,
якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає
відомостей про місце її перебування.

Місцем
проживання фізичної особи є житловий будинок,
квартира .інше приміщення,
придатне для проживання в ньому,
у відповідному населеному пункті,
в якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово,  що передбачено  ст. 29 ЦК
України.

Статтею
33 Конституції України передбачено,  що
кожному,  хто перебуває на території
України,  гарантується свобода
пересування,  вільний вибір місця
проживання,  право вільно залишити
територію України.

З пояснень осіб,  що проживають по
АДРЕСА_1,  вбачається ,  що у 2004 році подружжя ОСОБА_1,  які мешкали в АДРЕСА_1,  продали зазначену квартиру і разом із дочками
виїхали на проживання в Російську Федерацію,
(а.с.  10)

Доказів
про те,  що на час звернення прокурора з
заявою про визнання їх безвісно відсутніми особами,  квартира АДРЕСА_1 є їх постійним місцем
проживання,  матеріали справи не містять.

Відповідно
до  ст. .60 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на які посилається в
обґрунтування своїх вимог та заперечень.

За
такими обставинами суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви
прокурора про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3
безвісно відсутніми особами.

Апеляційна
скарга не містять безсуперечних доказів,
які спростовують висновки суду першої інстанції.

Підстав для
задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст. 303,  308 Цивільного
процесуального кодекс}' України колегія суддів судової палати по цивільних
справах:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу прокурора міста Керчі - відхилити.

Рішення
Керченського міського суду від 23 жовтня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення,  може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
суду касаційної інстанції.