АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№33ц- 888 кс /07                      Головуючий
у першій інстанції  Ковальчук С. Я.
Категорія   02                                          Суддя
- доповідач Кутова Т.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

3 грудня     2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області

в
складі: Лисенка П.П.,  Данилової О.О.,  Кутової Т.З.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні в м.  Миколаєві цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Гайворонского районного територіального медичного об'єднання (далі -
РТМО) про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди

за касаційною
скаргою

ОСОБА_1
на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого
2006 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від   19 квітня
2006 р.,

встановила:

В грудні
2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Гайворонського РТМО
про поновлення її на роботі на посаді лікаря - офтальмолога,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням
Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2006
року  в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2006 року  вказане рішення  районного суду залишено без змін.

В
касаційній скарзі позивачка просить вказані рішення судів скасувати,  а по справі ухвалити нове рішення,  яким задовольнити її позовні вимоги,  посилаючись на невірне застосування судами
норм матеріального права та порушення процесуальних норм права.

Розглянувши
касаційну скаргу,  колегія судців дійшла
висновку про відсутність підстав для перегляду оскаржуваних   судових рішень.

Як
вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судами,  що ОСОБА_1 на підставі наказу № 162 -к від 21
липня 2004 року прийнята в Гайворонське РТМО постійно на посаду лікаря -
анестезіолога. На підставі трудового контракту від 20 вересня 2004 року та
наказом за № 191-к цього ж дня позивачка переведена на посаду
лікаря-офтальмолога. Наказом № 80 від 6 липня 2005 року ОСОБА_1 переведена на
посаду лікаря - стажера з
офтальмології.

2

В
зв'язку з невідповідністю займаній посаді і недостатньою кваліфікацією наказом
за № 234 -к від 9 листопада 2005 року позивачку було звільнено з займаної посади.

Відповідно
до  ст. . 74 Закону України «Основи
законодавства про про охорону здоров'я» медичною діяльністю можуть займатися
особи,  які мають відповідну  спеціальну освіту  і відповідають єдиним кваліфікаційним
вимогам.

Єдині
кваліфікаційні вимоги    до осіб,
які займаються певними  видами

медичної
діяльності,   встановлюються  Міністерством охорони здоров'я України.

Спеціальність   «офтальмолог»   передбачена     за № 78
в номенклатурі

лікарських   спеціальностей,  затвердженій наказом Міністерства охорони
здоров'я

України від 19
грудня 1997 року за № 359.

Згідно з
п.п. 2.1. п. 2 Положення про порядок проведення атестації лікарів,  затверджено наказом Міністерства охорони
здоров'я України від 19 грудня 1997 року за № 359,  зайняттю особою лікарської посади в закладах
охорони здоров'я має передувати атестація на визначення знань та практичних
навиків з присвоєнням звання
лікаря-спеціаліста з конкретної лікарської спеціальності.

Між
тим,  ОСОБА_1 не проходила атестацію на
вказану кваліфікаційну категорію і не має звання лікаря-спеціаліста з
лікарської спеціальності «офтальмолог».

Враховуючи
наведене,  суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те,  що позивачка не
має достатньої кваліфікації і,  в силу
специфіки виконуваної нею роботи,  ця обставина
перешкоджає подальшому перебуванню на посаді лікаря-офтальмолога,  оскільки таке є небезпечним для
громадян,  яких вона має
обслуговувати,  не залежно від того,  коли було виявлено відсутність кваліфікації.

Також
суд вірно визначився і стосовно відсутності порушень при звільненні гарантій
для одиноких матерів,  передбачених  ст.
184 КЗпП України,  оскільки вони
(гарантії) запроваджені законодавцем з метою унеможливлення залишення без
роботи,  тобто без засобів
існування,  вказаної категорії громадян.
Судами ж встановлено,  що позивачці
пропонувалась раніше займана нею посада,
відповідно до її фаху,
лікаря-анестезіолога,  від чого
остання відмовилась.

За
такого Гайворонський районний суд Кіров відповідно до вимог п. 2  ст.  40
КЗпП України Кіровоградської області правильно вважав позовні вимоги ОСОБА_1
про поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди
необґрунтованими і відмовив в задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи
законність наведених висновків місцевого суду,
апеляційний суд правомірно з ними погодився та залишив рішення без змін.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  а передбачені ч. 1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судових рішень
відсутні.

Оскільки
з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне
застосування судами норм матеріального чи порушення ним процесуального
права,  колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

3

Керуючись
ст.
ст.  332,  336 ЦПК
України та Законом України
„Про внесення змін до Закону
України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року,  колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2006 р. -
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.