АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
грудня 2007 року                                                                                      м.  Феодосія

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м.  Феодосії у складі:

головуючого
судді:   Моісеєнко Т.І.,  суддів
Іщенка В.І.,

Полянської В.
О.,  при секретарі:   ПЕтриченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.  Феодосії справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири і визнання права власності на квартиру,  за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування квартири,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 -ОСОБА_4 на рішення
Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 11 жовтня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3  про визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири і визнання права власності на квартиру.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим,
що 06 липня 2007 р. між нею та ОСОБА_2
був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  яка належить останній на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 2000 р.№ 3353,  за яку позивачка сплатила 14000 дол. США,
про що була написана відповідна розписка. ОСОБА_2  видала позивачці нотаріально посвідчену
довіреність на продаж квартири та дублікат договору купівлі-продажу №
3353,  який був отриманий нею 02 липня
2007 p.,  пояснивши це викраденням в неї оригіналу зазначеного
документу. При зверненні ОСОБА_1 до КП БТІ м.
Керчі з заявою про реєстрацію дублікату договору купівлі-продажу № 3353
їй стало відомо,  що до цієї організації
з заявою про реєстрацію права на спірну квартиру звернувся ОСОБА_3 ,  який придбав право власності на неї за
договором дарування від 15 травня 2001 р. № 3160. ОСОБА_1 вважає,  що договір купівлі-продажу квартири,  укладений між нею та ОСОБА_2  має бути визнаний дійсним,  оскільки сторони домовилися про всі істотні
умови договору і вчинили всі необхідні дії,
спрямовані на настання між ними прав та обов'язків.

ОСОБА_2  звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_3  про

визнання договору дарування квартири недійсним,  вимоги якого мотивовані по суті тим

же,  що і вимоги позову ОСОБА_1,  а крім того,
відповідачка за первісним позовом

Справа № 22-ц-2093-Ф/07р.           Головуючий
у першій інстанції

Муратова Ж. А.

Суддя-доповідач
Іщенко В. І.

стверджує,  що з ОСОБА_3
вона жодних договорів стосовно спірної квартири не укладала,  згоди на продаж квартири нікому не давала і
їй не відомо,  хто і на якій підставі міг
розпорядитися її власністю. Також ОСОБА_2
стверджує,  що з її квартири свого
часу був викрадений ряд документів,  в
тому числі документи на спірну квартиру,
внаслідок чого викрадачі могли на власний розсуд неправомірно розпорядитися
її квартирою.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 11 жовтня 2007 р. в задоволенні
вимог позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2  було відмовлено.

ОСОБА_2  не погодилася з таким рішенням суду та її
представником була подана апеляційна скарга,
в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного судового рішення
та прийняття нового про задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2  В обгрунтування своїх вимог апелянт
посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і
процесуального права,  неповне з'ясування
суттєвих обставин по справі і надання неналежної правової оцінки доказам,  які надавалися апелянтом.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб,  які з'явилися у
судове засідання,  перевіривши матеріали
справи,  колегія суддів дійшла
висновку,  що апеляційна скарга
представника ОСОБА_2  не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3
про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири і визнання права
власності на квартиру та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2  до ОСОБА_3
про визнання договору дарування квартири недійсним,  суд першої інстанції виходив з того,  що ОСОБА_3
здобув право власності на правових підставах,  а тому позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2  не можна визнати такими,  що грунтуються на вимогах закону.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів,
оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи,  характер спірних правовідносин і ухвалене
судове рішення,  яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального закону.

Відповідно
до  ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах,  що
не заборонені законом,  зокрема із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З
матеріалів справи вбачається,  що
квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2
за договором купівлі-продажу від 22 липня 2000 р. за реєстровим № 3353.
24 жовтня 2000 р. ОСОБА_2  на ім'я
ОСОБА_5,  що був її чоловіком на той
час,  видана довіреність № 5351,  строком до 24 жовтня 2003 р.,  на право користування та розпорядження
спірною квартирою і 15 травня 2001 р. ОСОБА_5,
що діяв на підставі вказаної довіреності,  за договором дарування передав квартиру
АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3  06 липня
2007 р. ОСОБА_2  на ім'я ОСОБА_1 була
також видана довіреність продати за ціну та на умовах на свій розсуд квартиру
АДРЕСА_1 з правом виписки всіх мешканців з вказаної квартири.

За
твердженням ОСОБА_1 довіреність від 06 липня 2007 p.,
видана на її ім'я ОСОБА_2 ,  для продажу квартири є удаваним
правочином,  укладеним з метою приховати
договір купівлі-продажу квартири,  за яким
позивачкою за основним позовом ОСОБА_2
були передані гроші у розмірі 14000 дол. США.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,  оскільки
ОСОБА_3  здобув   право
власності   на  спірну
квартиру   на   підставі
договору   дарування   від

ОСОБА_5,  який діяв за довіреністю,
яка була видана йому позивачкою ж зустрічним позовом.  Вказана довіреність ніким не оскаржена і в
судовому порядку недійсною не визнана,  а
доводи апеляційної скарги про підробку підпису на довіреності від 24 жовтня
2000 р. не можуть бути прийняти до уваги,
оскільки ОСОБА_2  під час розгляду
справи не заявлялися клопотання про проведення почеркознавської експертизи для
перевірки дійсності її підпису.

Отже,  досліджені по даній справі
матеріали свідчать про те. що квартира АДРЕСА_1,  яка була передана у власність ОСОБА_3  за договором дарування від 15 травня 2001 p.,
тобто з того часу відповідач за основним ш зустрічним
позовами набув право власності на спірну квартиру і не представляється можливим
визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири,  укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . оскільки в
даному випадку остання розпоряджалася майном.
яке не належить їй на праві власності. Не може бути також прийнято до
уваги колегі ею суддів посилання
представника ОСОБА_2  на той факт,  що ОСОБА_5 с людиною,  залежною
від наркотичних засобів,  і на час
укладення договору дарування спірної квартири він не міг керуватися своїми
діями та віддавати івіі їм.  оскільки
клопотання про проведення відповідної медичної експертизи у процесі вирішення
справи жодною стороною не заявлялося і на день вирішення справи судом відносно
ОСОБА_5 немає відповідного рішення про визнання його недієздатним.  Відповідно до вимог норм чинного цивільного
процесуального права,  суд позбавлений
будь-якої ініціативи щодо збирання доказів і обов'язок надання доказів
покладено на сторони по справі.

Таким
чином,  колегія суддів,  вважаючи рішення суду першої інстанції
правильним,  обгрунтованим,  таким,
що ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального
права,  з урахуванням всіх суттєвих
обставин по справ та наданням належної правової оцінки доказам по справі,  не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного представником ОСОБА_2 судового рішення і а визнання недійсним
договору дарування спірної квартири.

На
підставі наведеного і,  керуючись  ст.
ст.  303. 307 ч.1 п.1. 308 ч.1.
313-315 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія судців судової палати по цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.  Феодосії.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
відхилити.

Рішення
Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 11 жовтня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців до суду касаційної інстанції.