Справа № 22-6369/07 р.                           Головуючий в 1
інстанції - Щасна Т.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007р. Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Усика Г.І.
суддів - Лесько А.О., Пікуль А.А. при секретарі - Полонській А.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2007 р. у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби у Дарницькому районі м.Києва, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звільнення заставленого майна з-під арешту,

встановила:

У квітні 2007 р.
ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ДВС у Дарницькому районі м. Києва, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звільнення з-під арешту автомобіля марки «КАМАЗ
5410», 1991 p. випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу марки «ОДАЗ 97725»
1990 р. випуску , реєстраційний номер НОМЕР_2, накладеного за постановою
державного виконавця ДВС у Дарницькому районі м.Києва від 22.01.2007 р. на
виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31.07.2006 p.,
посилаючись на те, що зазначений автомобіль та напівпричіп перебувають під
заставою на виконання договору позики, укладеного між ним та ОСОБА_3 від
16.04.2005 p., відповідно до якого останній отримав у нього 21 000,00
грн.

Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2007 р. позов задоволено.

Ухвалено
звільнити з-під арешту заставлене рухоме майно: автомобіль марки «КАМАЗ 5410», 1991 p. випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки «ОДАЗ 97725» 1990 р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, які належать ОСОБА_3

В апеляційній ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального
і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав.

Представник
позивача просив відхилити апеляційну скаргу посилаючись на те, що її доводи не грунтуються на матеріалах справи
та вимогах закону.

Третя особа
ОСОБА_3. та представник ДВС у Дарницькому районі м. Києва в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно.

2

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Рішенням
Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2005 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задоволено
частково.

Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 14 941, 23 грн.,
моральної шкоди - 500,00 грн. та судові витрати в сумі 207, 91 грн.

Рішенням колегії
суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від
04.07.2006 р. рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2005 р. в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди змінено,
зменшено її розмір з 14 941,23 грн. до 7 044,43 грн. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

На виконання
зазначених судових рішень, державним виконавцем відділу державної виконавчої
служби у Дарницькому районі м. Києва була винесена постанова від 22.01.2007 р.
про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_3 -автомобіль марки «КАМАЗ
5410», 1991 p. року випуску, шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,
та напівпричіп марки «ОДАЗ 97725», 1990 р. випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2.

16.04.2005 р.
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2
передав ОСОБА_3 у власність 21000,00 грн., які останній зобов'язався повернути
за першою вимогою позикодавця.

На забезпечення
зобов'язань ОСОБА_3 за договором позики, в той же день між цими ж сторонами був
укладений договір застави транспортних засобів -автомобіля «КАМАЗ 5410», 1991 p. року випуску,
шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, та напівпричепа «ОДАЗ 97725», 1990 р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, належних на праві власності ОСОБА_3

Задовольняючи
позов ОСОБА_2 про звільнення зазначеного майна з-під арешту, суд першої
інстанції виходив з того, що в силу ст. 572 ЦК України кредитор має право у разі невиконання боржником
зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок
заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами цього боржника. А
оскільки у позивача право застави на майно виникло на підставі договору
застави, суд вважав безпідставним звернення стягнення на заставлене майно.

З таким висновком суду погодитись
не можна, оскільки суд до нього дійшов внаслідок неправильного застосування
норм матеріального права.

Відповідно до ч.
3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог
стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника
може бути звернено у разі:

виникнення права застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів, -    Коли
вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника

заставодержателю.
Суд не врахував, що право застави у заставодержателя виникло після ухвалення
рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2005 р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди. Крім того суд не перевірив
чи перевищує дійсна вартість заставленого майна розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

3

Як убачається з
висновку спеціаліста, складеного спеціалістами ТОВ «Інтерколір», які здійснюють
оціночну діяльність на підставі . свідоцтва Фонду державного майна України на
право проведення робіт по експертній оцінці майна і нерухомості, середня
ринкова вартість вантажного автомобіля КАМА35410, 1991 р. випуску, станом на
01.05.2007 р. могла становити 44000,00 грн., напівпричіпу ОДАЗ 97725, 1990 р.
випуску 24 240,00 грн.

Таким чином,
дійсна вартість заставленого майна значно перевищувала розмір заборгованості
боржника перед заставодержателем ОСОБА_4

Ураховуючи
наведене, звернення стягнення на заставлене майно ОСОБА_3 може бути виконано, а
тому висновок суду про незаконність постанови державного виконавця про
накладення арешту на заставлене майно ОСОБА_3, є неправильним.

Зважаючи на
викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у
справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2007 р. скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби у Дарницькому районі
м.Києва, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звільнення заставленого майна з-під
арешту, відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дні набрання ним законної сили,
шляхом подання до цього суду касаційної скарги.