Справа №2-189/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2007 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Поліщук Т. В.,

за участю секретаря Шевченко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Люботин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Люботинської міської Ради про визнання права власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

У Люботинський міський суд Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до виконкому Люботинської міської Ради про визнання права власності на житловий будинок, у якій вона зазначила, що згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, ОСОБА_2 було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 600 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. У 1982 році на зазначеній земельній ділянці ОСОБА_2 та позивачкою, які перебували у шлюбі з 14 серпня 1971 року, збудували житловий будинок та прийняли його в експлуатацію 15 лютого 1990 року згідно акта, затвердженого рішення виконкому Люботинської міської Ради № 3 від 17.03.1997 року, але право власності на будинок у встановленому законом порядку оформлено не було. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Єдиним спадкоємцем майна після його смерті є його дружина - позивачка по справі ОСОБА_1, однак оформити право власності на спадкове вона не може, тому виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. При цьому вона вказала, що на земельній ділянці АДРЕСА_1, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, збудувала житловий будинок, який було прийнято в експлуатацію актом № 3 від 11.03.1997 року, однак право власності на будинок не оформлено у встановленому законом порядку, тому вона була змушена звернутися до суду з цим позовом, який просить задовольнити.

Відповідач - Люботинська міська Рада Харківської області на судовий розгляд не з'явився, надавши суду письмову заяву про згоду з позовними вимогами та просить розглядати справу у відсутності її представника (а. с. 14).

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши думку відповідача, показання свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 28.01.1975 року, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку АДРЕСА_1 (а. с. 8). Актом державної приймальної комісії від 11.03.1997 року за № 3 житловий будинок АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію (а. с. 6). Під час будування зазначеного домоволодіння ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_1, зареєстрованому РАЦСом Люботинської міської Ради 14.08.1971 року, актовий запис за № 242, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 9).

Факт будівництва домоволодіння АДРЕСА_1 у період з 1972 по 1982 роки підтвердили свідки по справі, а саме: ОСОБА_3. та

2

ОСОБА_4, які є сусідами ОСОБА_1, та показали в суді, що позивачка у 1974 році, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2, розпочав будівництво домоволодіння власними зусиллями та коштами, яке було закінчено будівництвом у 1982 році.

Показання вищевказаних свідків та матеріали справи повністю підтверджують пояснення позивача.

Враховуючи пояснення позивача та показання свідків, аналізуючи вказані вище докази, суд вважає встановленим той факт, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 будувався ОСОБА_1 та ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно вимог ст. 529 ЦК України 1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (в тому числі усиновлені), другий з подружжя та батьки (усиновлювачі) померлого.

Відповідно наданих суду матеріалів, а саме: копії свідоцтва про укладення шлюбу, позивачка перебувала шлюбі з ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, 9).

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, та за позивачкою ОСОБА_1 право власності на Уг частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 за кожним на підставі ст. 112 ЦК України 1963 року, як за забудовниками спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, актовий запис за № 558 (а. с. 5).

Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в цій статті дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 529 ЦК України 1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (в тому числі усиновлені), другий з подружжя та батьки (усиновлювачі) померлого.

Відповідно до довідки Люботинського БТІ № Р-15928 від 37.03.2007 року, житловий будинок АДРЕСА_1 в експлуатацію зданий, але в бюро не зареєстрований (а. с. 4).

Згідно довідки Другої держнотконтори № 1074/1-09 від 18.05.2007 року після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, з заявою про прийняття спадщини звернулась його дружина - ОСОБА_1 інших заяв про відмову або прийняття спадщини не надходило, свідоцтв про право на спадщину не видавалось (а. с. 22).

При розгляді цієї справи, суд керується нормами ЦК України в редакції 1963 року, оскільки відповідно до п. 4 Перехідних положень ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних відносин, що виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав та обов'язків, які виникли чи продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між сторонами по цій справі виникли та існували до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по цій цивільній справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивачки, ОСОБА_1, про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачкою ОСОБА_1 при поданні позову до суду державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи сплачено у повному обсязі.

3

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208 , 209, 212, 213-215, 218, ч. 2 ст. 256 ЦПК України, ст. ст. 112, 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, ст. 1 п. а Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року № 7-93 суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1: в 1/2 частині як за забудовником та в 1/2 частині в порядку спадкування після смерті її чоловіка, ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.