Справа №22-ц-1686-Ф/07
Головуючий суду
першої інстанції   Кондрак Н.Й.
Суддя-доповідач суду апеляційної
інстанції            Соболюк М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

19
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого -
судді   Ломанової Л.О.,

суддів  Соболюка М.М.,
Притуленко О.В.

при секретарі  Хоруженко М.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії цивільну справу за
заявоюОСОБА_1до Прокуратури Ленінського району АР Крим, Державного казначейства
України, Головного управління Державного казначейства України в АР Крим про
стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, за
апеляційною скаргою Прокуратури АР Крим на ухвалу Ленінського районного суду АР
Крим від 3 серпня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2007 року ОСОБА_1звернувся до суду із заявою до Прокуратури Ленінського району
АР Крим, Державного казначейства України, Головного управління Державного
казначейства України в АР Крим про стягнення моральної шкоди, завданої
незаконними діями працівників прокуратури.

Вимог
заяви мотивовані тим, що 27 березня 2001 року Прокуратурою Ленінського району
АР Крим відносно ОСОБА_1. була порушена кримінальна справа за вчинення
злочинів, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 366, частиною 3
статті 191 Кримінального кодексу України (в редакції 2001 року) та частиною 3
статті 166 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). Вироком
Ленінського районного суду АР Крим від 18 березня 2002 року позивача було
виправдано, а після оскарження цього вироку до Апеляційного суду АР Крим,
Верховного суду України та нового розгляду кримінальної справи постановою
Керченського міського суду АР Крим від 30 березня 2004 року справу було
направлено на додаткове розслідування. 31 травня 2004 року постановою
Прокуратури Ленінського району АР Крим кримінальну справу відносно позивача
було закрито за пунктом 2 частини 1 статті 6 Кримінально-процесуального кодексу
України.

Внаслідок
дій працівників рокуратури Ленінського району АР Крим ОСОБА_1. було завдано
моральну шкоду, яку він оцінив у 100 000 грн.

Ухвалою
Ленінського районного суду АР Крим від 3 серпня 2007 року заява ОСОБА_1.
задоволена частково - з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету
України на користь заявника стягнена моральна шкода в розмірі 35 000 грн. В
решті вимог - відмовлено.

Не
погодившись зі вказаною ухвалою, перший заступник прокурора АР Крим подав
апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги
апеляційної скарги мотивовані невідповідністю висновків суду обставинам справи,
неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням
судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема,
у апеляційній скарзі йдеться про те, що судом моральна шкода стягнена без
достатніх доказів в обґрунтування її розміру, а крім того, до участі у справі
не було залучено Прокуратуру АР Крим.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представників Прокуратури АР
Крим і Головного управління Державного казначейства України в АР Крим, колегія
судів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно з
вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи
ухвалу про задоволення вимог заяви ОСОБА_1.,
суд першої інстанції виходив з того, що обставини, якими заявник обґрунтовував
свої вимоги, підтверджуються матеріалами справи, проте розмір моральної шкоди,
оціненої заявником у 100 000 грн. є завищеним.

Колегія
суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки обставина, із якою
пов'язано виникнення у особи права на відшкодування шкоди, підтверджена
дослідженими судом першої інстанції доказами, у тому числі - постановою
Прокуратури Ленінського району АР Крим від 31 травня 2004 року, якою
кримінальну справу відносно позивача було закрито за пунктом 2 частини 1 статті
6 Кримінально-процесуального кодексу України за відсутністю у діянні складу
злочину.

Відповідно
до пункту 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Твердження
апеляційної скарги щодо недоведеності обставин щодо розміру завданої заявнику
моральної шкоди, які суд вважав встановленими, що полягають у ненаданні
заявником доказів наявності моральних втрат у зв'язку з докладанням ним
додаткових зусиль для організації свого життя, а також доказів тяжкості
вимушених змін його життєвих та виробничих стосунків, ступеню зниження
престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення
попереднього стану, не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки
такі твердження спростовуються висновком суду першої інстанції про задоволення
вимог ОСОБА_1. в розмірі, який значно нижчий від заявлених - відповідно до
доведених ним обставин, у тому числі погіршення стану здоров'я.

Посилання
апеляційної скарги на те, що до участі у справі не було залучено Прокуратуру АР
Крим, що не дозволило суду об'єктивно розглянути справу та вирішити спір, та
твердження представника апелянта у судовому засіданні апеляційної інстанції про
те, що внаслідок цього були порушені права Прокуратури АР Крим, не може бути
взятим до уваги колегією суддів, оскільки зазначена обставина не є підставою
для скасування оскаржуваного судового рішення, крім того, постановленою ухвалою
не було вирішено питання про права та обов'язки Прокуратури АР Крим.

Наведені
доводи апелянта спростовуються відсутністю у положеннях Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідної вимоги.

Натомість
статтею 4 цього Закону передбачено, що стягнення шкоди, завданої громадянинові,
проводиться за рахунок коштів Державного бюджету, тому з урахуванням
роз'яснень, що містяться у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4, до участі у справі був залучений
відповідний орган Державного казначейства України.

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність у апеляційній
скарзі та матеріалах справи підстав для скасування оскаржуваного судового
рішення, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала Ленінського
районного суду АР Крим від 3 серпня 2007 року - залишенню без змін.

На
підставі вищевикладеного, керуючись статтею 303, пунктом 1 частини 2 статті
307, пунктом 1 частини 1 статті 312, пунктом 4 частини 1 статті 314 та статтею
315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у
цивільних справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Прокуратури АР Крим - відхилити.

Ухвалу
Ленінського районного суду АР Крим від 3 серпня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили.