Справа 2-660 2007рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 червня 2007 року                                          Ніжинський
міськрайонний суд

Чернігівської області В складі: головуючої судці Хандоги
В.М. при секретарі Калюжній Ю.О. за участю сторін Розглянувши у відкритому    судовому засіданні в залі суду м. Ніжина
цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до
ОСОБА_2   про визнання дійсним договору з
розподілу спільної сумісної власності

встановив:

позивач є
батьком бувшого чоловіка відповідачки - ОСОБА_3. 13 грудня 1999 року, під час
перебування в шлюбі відповідачки та сина
позивача була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, на ім"я
ОСОБА_3.У червні 2004 року шлюб між ними був розірваний.

Позивач
звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки в якій просить визнати
дійсним договір розподілу спільної сумісної власності, а зокрема, квартири, яка
оформлена на його сина. Позивач у своїх вимогах зазначає, що під час придбання квартири він заплатив за неї власні
кошти і хоча не вважає себе власником квартири, але квартиру він купував
своєму сину. Після розірвання шлюбу між сином та відповідачкою виникло питання
розподілу квартири і відповідачка намагалася через суд визнати право власності
на всю квартиру, але рішенням від 13 квітня 2005 року їй суд відмовив у
задоволенні вимог Після суду він особисто, у серпні 2005 року, віддав їй 1000
доларів США власних коштів, як компенсацію за її частку і вона в свою чергу
власноручно написала розписку в якій визнає отримання грошей і обіцяє в подальшому ніяких претензій до ОСОБА_3
на квартиру не мати. Але у листопаді 2006 року вона знову звертається до
суду з позовом в якому ставить питання про визнання за нею права власності на
1/2 частину спірної квартири. Ніжинський суд 18 грудня 2006 року задовільняє її
вимоги, але Чернігівський апеляційний суд 30 січня 2007 року рішення скасовує і
закриває провадження у справі.

Позивач вважає,
що після того, як відповідачка отримала від нього 1000 доларів США, як
компенсацію її частки, між ними відбувся фактично договір розподілу квартири,
яка є спільною сумісною власністю, а тому просить визнати зазначений договір
дійсним. Після отримання коштів відповідачка виселилася з квартири та купила
собі іншу квартиру.

2

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, додавши, що
він вважає, що кошти за придбання квартири сином були його особисті, а тому він
вправі вимагати визнання такої угоди дійсною враховуючи, що компенсацію в розмірі 1000 доларів він сплачував відповідачці
із власних коштів.

Відповідачка
позовні вимоги позивача не визнала, пояснивши, що позивач не є власником квартири,
а тому не вправі вимагати визнання дійсним договору з розподілу спільної
сумісної власності квартири, яка йому не належить.
В свою чергу відповідачка визнає отримання 05 серпня 2005 року від відповідача
1000 доларів США, як
компенсацію за частку в квартирі в якій її доля,
на її думку, складає 1/2 частину. ОСОБА_1 стверджує, що вона отримала за
квартиру тільки 1000 доларів тому, що була домовленість між позивачем та її бувшим
чоловіком, що останній 1/2 частину квартири подарує за її згодою їх неповнолітньому
сину, онуку позивача. Коли усна домовленість не була виконана вона в листопаді
2006 року звернулася до суду з позовом про визнання за нею права на 1/2 частину
спірної квартири.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог
позивача за таких підстав.

Відповідно до
ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній власності.
Судом встановлено, що спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_3 і була придбана
ним в період перебування в шлюбу з відповідачкою. Позивач не є власником
зазначеної квартири, про що сам визнає. За таких умов суд вважає, що позивач не
вправі вимагати розподілу сумісної власності подружжя, а відповідно і вимагати
визнання дійсності договору розподілу зазначеної спільної сумісної власності
подружжя, який він вважає відбувся під час передачі ним відповідачці 1000
доларів США., отримання яких відповідачка не оспорює.

Крім того суд
вважає, що з цього приводу між відповідачкою та сином позивача -
суб"єктами права власності, маються рішення суду, які набрали чинності і
фактично підтверджують право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3. - рішення
Ніжинського суду від 13 квітня 2005 року, яким відмовлено їй у визнанні за нею права
власності на всю квартиру та рішення Ніжинського суду від 18 грудня 2006 року
про визнання за нею права власності на 1/2
частину квартири, яке ухвалою апеляційного суду Чернігівської області
від 30 січня 2007 року було скасоване і провадження у справі закрите.

Щодо посилання
позивача на положення про договір, тобто на статті 626, 632, 636, 638 ЦК України, то суд
знаходить, що сама розписка, дана відповідачкою, не містить належної форми з
усіх істотних умов договору такої як ціни квартири, інтересів ОСОБА_3 та тому
подібне, а тому не може бути  прийнята
судом як договір. Крім того відповідно до ст. 372 ЦК України

3

договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності підлягає нотаріальному посвідченню.

Керуючись ст. 209,213-215 ЦПК України,
ст.  368, 370,372 632, 636,638 ЦК
України, суд

вирішив:

відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні вимог про визнання дійсним договору розподілу спільної
сумісної власності.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження

Заява про
апеляційне оскарження чи апеляційна скарга подані після закінчення строків, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала  .

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження якщо її не було подано Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в
строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом..