Справа № 22ц-4508/2007р.                   Головуючий в 1 інстанції
19                                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007р. жовтень 22 дня. Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Баранніка О.П.
Суддів - Осіяна
О.М. ,  Ремеза В. А. при секретарі - Лещинській О.В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.  Дніпропетровську

цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

на
рішення Жовтневого районного суду м.  Дніпропетровська
від 14.02.2007р. за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  треті особи КЖЕП №3,
Державна інспекція архітектурно-будівельного контролю
м.  Дніпропетровська про відшкодування
шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

У липні
2005р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3вернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на те,  що вони є
власниками кв. АДРЕСА_1,  а відповідач є власником кв. АДРЕСА_2,  яка розташована над належною їм квартирою.

В період
з 01.04.2001р. по 01.04.2002р. відповідач виконав перепланування та
реконструкцію кв. АДРЕСА_2,  в результаті чого в належній їм квартирі деформувались
балки перекриття стелі,  що призвело до
поперечних та діагональних тріщин,  стеля
прогнулась,  деформувались несучі
перегородки,  та пошкодились стіни
квартири,  а тому позивачі просили
стягнути з відповідача кошти в рахунок відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,  а також зобов'язати відповідача
провести комплекс робіт по усуненню порушень будівельних та санітарних норм і
правил,  вчинених при проведенні
реконструкції кв. АДРЕСА_2
відповідно до вказівок експерта.

В ході
розгляду справи позивачі уточнили свій позов,
посилаючись на те. що згідно висновку експертизи середня ринкова
вартість їх квартири складає 440940грн.,
а оскільки 09.09.2005р. вони були змушені за сімейними обставинами
продати належну їм кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_4
за 353500грн.,  то позивачі просили
стягнути з відповідача в рахунок втраченої вартості проданої квартири збитки:
на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 58293грн. 34коп.,  на користь ОСОБА_2 29146грн. 67коп./т.І, а.с.
228-231/.

Рішенням суду
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати,  та направити справу на новий розгляд посилаючись
на те,  що рішення суду необгрунтоване та
незаконне.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду,
в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  а рішення суду залишенню без
змін.

Як
вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на житло від 11.11.1996р.,  та свідоцтва про право на спадщину від
07.04.1999р. були власниками кв. АДРЕСА_1,  яку вони продали ОСОБА_4 09.09.2005р. /т.1,
а.с. 6, 7, 227/,  а відповідач ОСОБА_3
є власником кв. АДРЕСА_2 /т. 1,
а.с. 206/.

В своїй
уточненій позовній заяві,  позивачі
посилались на те,  що при укладені
договору купівлі-продажу належної їм квартири,
вони були змушені продати квартиру за ціну меншу ніж її ринкова вартість
у зв'язку з проведенням відповідачем ремонту і реконструкції належної йому
квартири,  в наслідок чого кв. АДРЕСА_1
втратила свою ринкову вартість,  а тому
просили стягнути з відповідача збитки на їх користь на загальну суму 87440грн.,  яка на їх думку є різницю між середньою
ринковою вартістю

2

квартири,  встановленою висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 13.02.2006р.,  та ціною,
зазначеною у договорі купівлі-продажу квартири від 09.09.2005р.

Розглядаючи
справу суд першої інстанції встановив,
що будинок,  в якому знаходиться
квартира відповідача,  та знаходилась
квартира позивачів,  побудовано у 1949р.
Будинок має значні дефекти,  викликані
нерівномірним просіданням фундаменту,
тріщини зовнішніх та внутрішніх стін та дощатих перегородок стін квартир
і дощатих міжповерхових перекриттів,  а
тому саме по собі посилання позивачів на те,
що виниклі в раніше належній їм квартирі тріщини викликані проведенням в
квартирі відповідача в період 2001р.- по квітень 2002р. робіт з її ремонту та
реконструкції не є підставою для задоволення позовних вимог Крім цього,  позивачі не надали доказів про те,  що при укладенні договору купівлі-продажу квартири
її вартість була зменшена саме у зв'язку з її станом,  і сам договір від 09.09.2005р. таких даних не
містить.

Встановивши
вказані обставини суд обґрунтовано,  та у
відповідності до вимог  ст.  440 ЦК України (в редакції 1963р.) прийшов до
висновку про відмову позивачам в задоволені позовних вимог про відшкодування
збитків,  оскільки позивачі не довели
свої позовні вимоги,  і колегія суддів
вважає,  що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Доводи
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те,  що суд при
розгляді справи не розглянув вимоги про відшкодування на їх користь моральної
шкоди безпідставні,  оскільки як
вбачається з матеріалів справи,  ними в
ході розгляду справи було подано уточнену позовну заяву в порядку  ст. 31 та ч.2
ст.  173 ЦПК України в якій не
були заявлені вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди,  та із протоколу судового засідання
видно,  що представник позивачів
зазначив,  що вимоги про відшкодування
моральної шкоди позивачі не заявляють,
оскільки ними подано нову уточнену позовну заяву до відповідача про
відшкодування збитків /т.1, а.с. 228-231, т.2, а.с. 132/.

Доводи
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про незаконність і необґрунтованість рішення суду та
невідповідність висновків суду обставинам справи необґрунтовані,  і зводяться до непогодження з встановленими
судом обставинами по справі та висновками суду при розгляді справи,  однак колегія суддів вважає,  що рішення суду відповідає вимогам ст,  213 ЦПК України. і підстав для його
скасування в апеляційному порядку не встановлено.

Таким
чином рішення суду слід залишити без зміни а апеляційна скарга ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись  ст.
ст.  304,
307,  308, 315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14.02.2007р. залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду Дніпропетровської області може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців,  з моменту проголошення.