АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22ц-2370/07                                                       Головуючий
11, 12                                                                 Пономаренко
апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

,  "26" , грудня 2007 р. колегія
судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючої                        Адаменко Л.В.,

Судді                                  Сіренка
Ю.В.,  Василенко Л.І,

при секретарі                     Бурдуковій
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Черкаського районного суду від 2 жовтня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  ОСОБА_3,  третя особа приватний нотаріус Черкаського
районного нотаріального округу Дудка Ганна Іванівна про визнаний договору
купівлі-продажу земельної ділянки частково недійсним та визнання права
власності на частину земельної ділянки,
заслухавши учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2  в листопаді 2006 року звернулась до суду із
позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3  про визнання вчиненого між ними
договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2006 року земельної ділянки в розмірі 0,
20 га,  що розташована по АДРЕСА_1
частково недійсним.

Зазначала,  що,
перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1,  26 грудня 1997 року придбали у ОСОБА_3  за вказаною адресою незакінчений будівництвом
житловий будинок готовністю 42%.

Відповідно
до ухвали Черкаського районного суд від 24 березня 2006 року вона є власником
60% вказаного житлового будинку,  а
відповідач - 40%.

13
жовтня 2006 року ОСОБА_3  продав
ОСОБА_1  земельну ділянку в розмірі 0, 20
га за вказаною адресою,  тобто за місцем
розташування вищевказаної частини належної їй на праві власності житлового
будинку.

Даний
договір купівлі-продажу позивачка вважає таким,
що не відповідає вимогам закону та порушує її права.

В
подальшому позивачка збільшила позовні вимоги і просила,  крім цього,
визнати за нею право власності на земельну ділянку за вказаною адресою
пропорційно до її частини в цьому житловому будинку.

Рішенням
Черкаського районного суду від 2 жовтня 2007 року позов задоволено.

2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на порушення норм матеріального права,
порушує питання про скасування постановленого у справі рішення та
ухвалення нового про відмову в позові.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції- в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,  заявлених у
суді першої інстанції,  судова палата
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно
до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд
установив,  що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,  перебуваючи у шлюбі,  26 грудня 1997 року за договором
купівлі-продажу купили у ОСОБА_3
незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 42%,  що знаходиться по АДРЕСА_1.

Земельна
ділянка для будівництва та обслуговування цього будинку у розмірі 0, 20 га
належала ОСОБА_3  на,  праві приватної власності про що свідчить
відповідний державний акт НОМЕР_1.

ІЗ жовтня 2006 року ОСОБА_3
зазначену земельну ділянку продав ОСОБА_1 про що свідчить відповідний
договір купівлі-продажу.

Згідно
зі статтею 30 ЗК України,  в редакції
1990 року,  який, діяла час договору
купІвлі-продаж) зазначеного житлового будинку,
якщо громадянинові було передано у приватну власність земельну
ділянку,  на якій знаходиться жилий
будинок,  то при переході права власності
на нього або на його частину ( на незакінчений будівництвом будинок,  коли це допускається) до іншої особи до
останньої переходить і право власності на земельну ділянку,  за умови,
що не змінюється її цільове призначення й інше не передбачено в договорі
про відчуження.

Наведене свідчить,  що висновок суду
про перехід права власності на земельну ділянку

у розмірі 0, 20 га за вказаною адресою від ОСОБА_3  до ОСОБА_1 та

ОСОБА_2  відбувся разом з переходом
права власності на жилий будинок є

правильним.

Ухвалою
Черкаського районного суду від 24 березня 2006 року за ОСОБА_2  визнано право власності на 60% цього жилого
будинку,  а за ОСОБА_1 - на 40%.

Відповідно
до ч.4 статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду
до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб
у вартості будівлі та споруди,  якщо інше
не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зважаючи
на це,  суд правильно прийшов до
висновку,  що оспорюваний договір
купівлі-продажу земельної ділянки підлягає до часткового визнання
недійсним,  як такий що не відповідає
статті 203 ЦК України,  з визнанням права власності на земельну
ділянку за ОСОБА_2  та ОСОБА_1 в
частинах, -пропорційних до їх ідеальних часток у жилому будинку.

З цього
приводу доводи апеляційної скарги перевірялись судом першої інстанції і на
правильність висновків суду не впливають.

Доводи
апеляційної скарги в частині грошової компенсації ОСОБА_1 за 60% земельної
ділянки задоволенню не підлягають,
оскільки такі вимоги ним у суді першої інстанції не ставились.

Наведене
свідчить,  що суд вірно встановив як
обставини справи так і юридичну природу спірних правовідносин,  дав належну оцінку зібраним у справі
доказам,  правильно застосував норми
матеріального права,  що регулюють спірні
правовідносини та постановив законне і обґрунтоване рішення у тих межах ,  які були заявлені у суді першої інстанції.

Підстав для
задоволення апеляційної скарги за наведеними в ній доводами судова палата не
вбачає.

з

Керуючись  ст.
ст.  307; 3 08; 314; 315 ЦПК
України,  судова палата -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Черкаського районного суду від 2 жовтня 2007 року у даній справі залишити без
зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.