№ 2-2420/07
РІШЕННЯ

Іменем   України

05 червня 2007
р.    Голосіївський районний суд м.  Києва в складі:

головуючого -
судці Рудницької О.М. ,

при секретарі -
Кузьо А.А.,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Києві   цивільну справу   за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Закритого
акціонерного товариства «НВО Україна» про захист прав споживачів та визнання
права власності на об»єкт інвестування,

встановив:

Позивачки
звернулась до суду з вказаним позовом,
який мотивує тим,  що 18.04.2003
р. нею було укладено договір інвестування № 30,
на підставі якого проводилось інвестування об»єкту житла за
адресоюАДРЕСА_1

За
умовами цього договору,  як вказують
позивачі,  вони зобов»язалися здійснити
фінансування будівництва квартири за вказаною адресою площею 23,  5 кв.м.
із розрахунку 2050 грн. за один квадратний метр,  що відповідає загальній вартості квартири -
48 175 грн. Вказана сума була в повному обсязі перерахована відповідачу,  про що свідчить довідка від 02.03.2007 р.
Відповідач передав зазначене житло позивачкам за актом прийому-передачі від
23.12.2003 р.

Водночас
з цим,  як вказують позивачки,  відповідач за умовами зазначеного договору
зобов»язався передати їм згадану квартиру в четвертому кварталі 2003 р. після
здачі будинку в експлуатацію та згідно акту прийому-передачі квартири.

Як
вказують позивачки,  на даний час
відповідач,  фактично не оспорюючи їхнє
право на квартиру за вищезазначеною адресою,
не виконує своїх зобов»язань щодо здачі будинку в експлуатацію,  посилаючись на різноманітні обставини,  які нібито утруднюють цю процедуру.

Позивачки
просять визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1  зобов»язавши зареєструвати за ними право
власності на цю квартиру в БТІ м.  Києва.

В
судовому засіданні позивачки підтримали свої позовні вимоги і просили їх
задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечує і зазначає,  що дійсно позивачки сплатили 100 відсотків
вартості квартири АДРЕСА_1  як це
визначено в договорі інвестування № 30 від 18.04.2003 р. Однак,  як зазначає представник відповідача,  наявні труднощі,  пов»язані із оформленням введення будинку в
експлуатацію,  не дозволяють належним
чином провести документальне оформлення права власності позивачок на про
інвестоване ними житло.

Суд,  заслухавши позивачок,  представника відповідача,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що позов підлягає задоволенню.

Як
встановлено судом між сторонами що 18.04.2003 р. було укладено договір
інвестування № 30,  на підставі якого
позивачками проводилось інвестування будівництва об»єкту житла за адресою
АДРЕСА_1,  загальною площею 23,  5 кв.м.
із розрахунку 2050 грн. за один квадратний метр.

Позивачками
виконані умови договору щодо своєчасного внесення коштів в якості інвестування
зазначеного будівництва,  про що свідчить
довідка,  видана відповідачем 02.03.2007
р. про оплату повної вартості квартири,
тобто в розмірі 48 175 грн.

23.12.2003
р. актом прийома-передачі квартира АДРЕСА_1 за адресою м.  АДРЕСА_1була передана відповідачем
позивачкам.

З боку
відповідача вбачається порушення умов виконання договору,  оскільки для проведення документального
оформлення права власності позивачок на зазначене житло

необхідно
провести процедуру здачі будинку в експлуатацію,  що не проводиться відповідачем.

Таким
чином,  позивачки в повному обсязі
виконали умови договору і мають право вимагати майно,  вартість,
якого оплачена в повному обсязі.

Враховуючи
вищезазначені обставини справи,  суд
вважає,  що введення будівлі в
експлуатацію не повинне рахуватись,  як
обов»язкова умова для отримання позивачками вказаного житла у власність,  оскільки така умова договору значно погіршує
становище добросовісного вкладника коштів та позбавляє його права отримати
нерухомість у власність через неналежне відношення до виконання зобов»язань з боку
відповідача і не проведення ним дій по введенню будівлі в експлуатацію.

Водночас
з цим,  слід зазначити,  що позивачки вже проживають у згаданій вище
квартирі,  їхнє право власності на
зазначене нерухоме майно ніхто не заперечує та не оспорює,  а тому,
суд вважає,  що позивачки фактично
вступили у володіння зазначеним помешканням.

Суд
вважає,  що посилання позивачок на Закон
України «Про захист прав споживача» є безпідставним,  оскільки фактично в своєму позові вони
вказують на обставини невиконання відповідачем своїх договірних зобов»язань
щодо передачі їм повністю проінвестованого (оплаченого) об»єкту нерухомості у
власність з усіма необхідними для цього документами. Враховуючи,  що невиконання відповідачем своїх договірних
зобов»язань щодо належного оформлення права власності позивачок порушує їхні
права,  останні вимагають відновити свої
права шляхом визнання за ними права власності в судовому порядку.

На підставі
наведеного та керуючись  ст.  ст.
10,  11,  60,
212-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства «НВО Україна» про захист
прав споживачів та визнання права власності на об»єкт інвестування
задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_1
загальною площею 23,  5 кв.м.

Зобов»язати
Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна м.  Києва зареєструвати
право власності на АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 23,  5 кв.м.
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення може
бути оскаржене в наступному порядку:

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подана до Голосіївського районного
суду м.  Києва протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м.  Києва через Голосіївський районний суд
м.  Києва протягом двадцяти днів після
подання заяви про його апеляційне оскарження.