Справа №2-1757/2007
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15.06.2007
року                                                   м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

Головуючого
судді:                                                 Артемової Л.Г

При секретарі                                                         Мойсеєнко В.М.

за участю
представника позивача                                  ОСОБА_1

відповідача                                                            ОСОБА_2

представника
відповідача                                           ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом на обґрунтування якого
зазначив, що його було звільнено
05.08.2006 року, в день звернення відповідач не розрахувався з ним остаточно, заборгувавши заробітну плату та
компенсацію за невикористану відпустку,
разом з тим позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги
підтримав пояснивши, що працюючи в ПП ОСОБА_2 отримував заробітну плату
приблизно 2000,00 грн. на місяць, власник
розраховувався з ним вчасно.

Потрапив 12.07.2006 року в ДТП, внаслідок чого отримав тяжку травму, фактично припинив з цього дня працювати в ПП. З
заявою про звільнення звернувся листом
23.10.2006 року, звільнений був у лютому 2007 року під час розірвання трудового
договору в центрі зайнятості, в той день отримав трудову книжку, заборгованість не отримав. З ОСОБА_2 склалися
вкрай неприязні стосунки внаслідок
того, що під час ДТП було
пошкоджено машину та товар на велику суму, яку ОСОБА_2 вимагав відшкодувати. Проте, що він
звільнений з 05.08.2006 року позивач дізнався у
лютому 2007 року в центрі зайнятості.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на
задоволенні позовних вимог, пояснивши, що
позивач отримував заробітну плату в сумі 343,50 грн. При звільненні ОСОБА_2 не розрахувався з ОСОБА_4 а
почав незаконно вимагати відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди, представник вважає, що днем звільнення є 05.08.2006 року.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову
заперечував, пояснивши, що ОСОБА_4 дійсно працював в ПП ОСОБА_2 на посаді водія-експедитора з повною матеріальною відповідальністю,
із середньою заробітною платою
350,00 грн. 12.07.2006 року з вини ОСОБА_4 сталося ДТП, наслідком

якого стало спричинення ПП шкоди на велику суму, яку сам ОСОБА_4
зобов'язався відшкодувати в добровільному порядку.

Після ДТП, на його прохання ОСОБА_4 була надана відпустка на лікування до 05.08.2006 року, однак він жодного разу не
з»явився, розшуки за місцем
проживання не дали результатів, отримавши лист з заявою про звільнення відповідач чекав особистого звернення ОСОБА_4,
яке відбулося тільки у лютому 2007 року.

Далі ОСОБА_2 пояснив, що центрі зайнятості, зробив запис про
звільнення з 05.08.2006 року, передав трудову
книжку, від грошей ОСОБА_4 відмовився.
Вважає, що ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом з метою
уникнути відповідальності за спричинену
шкоду. З сумами заборгованості не погодився, визнавши, що заборгував значно меншу суму, довідка була
видана помилково під тиском ОСОБА_1

В судовому засіданні представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
пояснивши, що позов не підлягає задоволенню як безпідставно заявлений.

Суд у відповідності до вимог ст.ст. 5, 6, 8, 10, 11
створивши сторонам умови для
всебічного та повного розгляду справи, запропонувавши надати всі наявні у них докази, вислухавши пояснення осіб які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали справи, встановивши всі обставини,
перевіривши їх доказами, дістає висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно працював в ПП ОСОБА_2
на посаді водія-експедитора з повною матеріальною
відповідальністю з 01.11.2004 року,
за письмовим трудовим договором, зареєстрованим в центрі зайнятості (а.с.З).

Зазначений трудовий договір розірвано з 05.08.2006 року,
знято з реєстрації 26.02.2007 року (а.с.З, 5). Згідно пояснення ОСОБА_2
та довідок середньоденна заробітна плата позивача складає 17,16 грн.

12.07.2006 року сталося ДТП, в якому ОСОБА_4 було травмовано (а.с.33), після чого до роботи він не повертався.

Згідно ст. 21 КЗпП трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
або уповноваженим ним органом чи фізичною особою за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену
цією угодою, з підляганням внутрішньому
трудовому розпорядку, а власник підприємства зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством
про працю, колективним договором, угодою сторін.

Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода,
обчислена, як правило у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган сплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день
звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини
власника належних звільненому
працівнику сум у строки зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство
повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по
день фактичного розрахунку.

Всі обставини на які посилаються учасники судового
розгляду були предметом перевірки суду і оцінка
доказам надана за правилами ст.ст.57-64 ЦПК України.

Так судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно працював в ПП ОСОБА_2 на посаді водія-експедитора з повною матеріальною
відповідальністю з 01.11.2004 року, за письмовим
трудовим договором, який за змістом ст.21 КЗпП України

передбачає всі умови його роботи, в тому числі по заробітній платі, зареєстрованим
в центрі зайнятості.

В договорі не вказано розмір заробітної плати, з
зазначенням, що її розмір не може
бути нижчим ніж мінімальний встановлений законодавством. В судовому засіданні не знайшло підтвердження ствердження
позивача про розмір заробітної плати
у 2000,00 грн., договір сторонами не оскаржувався і діяв до лютого 2007 року.

Як пояснили сторони, за їх згодою, заробіток ОСОБА_4
складав 350,00 грн. на місяць, 12.07.2006 року він припинив свою роботу
в ПП і тому заробітна плата за
липень 2006 року йому нарахована безпідставно, оскільки з 01.07.2006 року по 12.07.2006 року він фактично пропрацював 7 днів
і тому тільки цей час повинен бути оплачений у
відповідності до вимог ст.94 КЗпП України.

Не отримана ОСОБА_4 компенсація за відпустку згідно
довідки складає 208,76 грн., це визнано в
судовому засіданні відповідачем. Так до стягнення на користь ОСОБА_4
належить заборгованість, яка знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а саме:
компенсація за відпустку в сумі 208,76 грн.
та заробітна плата за липень 2006 року (17,16X7=120,12 грн.), в сумі 120,12 грн., суми визначені без урахування обов'язкових
податків та зборів.

Відповідальність власника за затримку розрахунку
стягується за умови наявності
його вини та у відсутності спору про розмір заборгованості, проте крім того, що
сторони сперечаються про розмір заборгованості, в діях ОСОБА_2. в судовому засіданні не встановлено навмисної
затримки виплат, тобто вини в тому, що розрахунок з ОСОБА_4
не був проведений вчасно.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли
неприязні стосунки, які переросли в конфлікт
за участю органів МВС та прокуратури, з приводу спричинення ОСОБА_4 шкоди ПП ОСОБА_2 при виконанні трудових обов'язків, і в ОСОБА_4 дійсно були причини уникати явки на роботу за розрахунком та трудовою книжкою.

Про таке свідчить, те що трудові стосунки ним були
припинені серпні 20.06 року, заява
про звільнення була ним надіслана по пошті лише в жовтні 2006 року, договір був розірваний в лютому 2007 року, в суд
він звернувся тільки 27.03.2007 року.

Розрахунки в ПП ОСОБА_2 проводяться готівкою і тому відповідач був позбавлений можливості провести розрахунок за
шляхом безготівкового перерахування
коштів на картку або рахунок ОСОБА_4, крім того сам позивач поясняв в судовому засіданні, що вимушений був змінювати
місце проживання за особистих
причин і тому його дійсно неможливо було розшукати і тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій
частині необхідно залишити без задоволення, як такі, що не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 6, 8, 10,
11, 15, 60, 209, 214, 215,218, ЦПК
України, 21,38,94,116,117 КЗпП України, суд-

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_4 до
приватного підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненн задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату за липень 2006 року в сумі 120.12 грн. та компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 208.76 грн., а
всього 328,88 грн.

Державне мито в сумі 51 грн стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана
протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяті днів після подання заяви на апеляційне скарження.