РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

04 грудня 2007 року                                                                               м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого                                            Сегеди
С. М. ,

суддів:                                                      Виноградової
Л.Є.,

Гайворонського
С. П.,

при
секретарі                                           Шкрабак
В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 10 серпня 2007 року,  у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання угод недійсними,  визнання права власності,  та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення,  треті особи: "Одеська Нова
біржа",  товарна біржа
"Центральна Одеська біржа",
Третя Одеська державна нотаріальна контора,

встановила:

23 вересня 2004 року з позовом
до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання приватизації і договору купівлі-продажу
квартири недійсними звернулася ОСОБА_1
-представник ОСОБА_5 за дорученням.
Мотивувала свої вимоги тим,  що
ОСОБА_5 із сином ОСОБА_6. проживали у квартирі АДРЕСА_1 із 1970
року. ОСОБА_4 обманним шляхом отримала від ОСОБА_5 документи на квартиру та
ті,  що встановлюють його особу,  оформила приватизацію квартири на себе. Також
зазначила,  що 12.10.2000 року ОСОБА_4
провела відчуження квартири своєму чоловіку,
а той 12.12.2000 року
провів відчуження квартири ОСОБА_2

Посилаючись
на  ст.
57 ЦК України,  в редакції 1963 року,  просила
визнати всі договори відчуження зазначеної квартири недійсними,  та вселити її в квартиру.

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від
23 травня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені у повному
обсязі,  договори-купівлі продажу спірної
квартири від 12.10.2000 року та від 12.12.2000 року були визнані
недійсними,  ОСОБА_1 була вселена в цю
квартиру.

Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 10
листопада 2005 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 23 травня 2005 року було
скасоване,  а справа була направлена на
новий розгляд.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

08.05.2006 року ОСОБА_1 подала заяву
про залучення її до участі у справі в якості правонаступника позивача.

Головуючий
у першій інстанції: Огренич О.І.                                     Справа
№> 22ц-4938/2007
р

Доповідач:
Сегеда С. М.                                                                        Категорія:
ЦПК: 5,  12,  30

Ухвалою
Київського районного суду м.  Одеси 27 вересня 2006 року за заявою
ОСОБА_1 остання була залучена до участі у справі в якості правонаступник
позивача.

03 липня 2007 року ОСОБА_1,  уточнивши та доповнивши позовні вимоги,  просила визнати недійсними договір
купівлі-продажу від 12 жовтня 2000 року
квартириАДРЕСА_1,  який був укладений між
ОСОБА_6. і ОСОБА_4,  яка
діяла від імені ОСОБА_5,  з одного боку
та ОСОБА_3 - з
іншого. Також просила визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної
квартири від 12 грудня 2000 року,  який був укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2,  та визнати право власності за
ОСОБА_5на 1/2 частину
вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті серпня 2002 року сина
позивача - ОСОБА_6,
та в порядку спадкування за заповітом після смерті
позивача ОСОБА_5 - визнати
право власності на дану квартиру за нею (т. 2,  а.с. 1).

Посилалась
на те,  що спірна квартира належала
ОСОБА_5 та його сину ОСОБА_6 у рівних частках. ОСОБА_5 після смерті сина
фактично прийняв спадщину,  але не
отримав свідоцтво. Після смерті ОСОБА_5 позивачка повністю прийняла спадкове
майно,  в тому числі вищезазначену
квартиру відповідно до заповіту на її ім'я,
а тому вважає,  що є всі законні
підстави для визнання за нею права власності.

Відповідачі
уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали. В свою чергу ОСОБА_2 звернулась до
суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні
спірною квартирою та виселення із неї ОСОБА_1 з усіма проживаючими з нею
особами.

Мотивувала
свої вимоги тим,  що ОСОБА_2 є власницею
спірної квартири,  оскільки придбала її у
встановленому законом порядку і так як позивачка не згодна залишити
вищезазначену квартиру у добровільному порядку,
вона вимушена звернутися до суду з зустрічним позовом.

Треті
особи: "Одеська нова біржа",
товарна біржа "Центральна Одеська біржа" та Третя Одеська
державна нотаріальна контора просили справу розглядати у їх відсутність.

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від 10 серпня 2007 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено,  а позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені у
повному обсязі.

В
апеляційні скарзі ОСОБА_1
ставить питання про скасування судового рішення і направлення справи на
новий розгляд. Мотивує свої вимоги порушенням судом першої інстанції вимог
матеріального і процесуального законодавства,
що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Колегія
суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог,  суд першої інстанції обґрунтовано виходив із
того,  шо за життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5
розпорядилися квартирою АДРЕСА_1,  уклавши договір купівлі-продажу цієї квартири
12.10.2000 року на
товарній біржі "Центральна Одеська біржа" на ім'я ОСОБА_3 (т.1,  а.с. 7).

Доказом
волевиявлення ОСОБА_5 на продаж квартири є їх письмова розписка про продаж
квартири в порядку обміну на квартиру по АДРЕСА_2,  або по
АДРЕСА_3 (т.2,  а.с.  14).

На
виконання зобов'язань по вищезазначеній розписці,  12.10.2000
року на товарній біржі "Центральна Одеська біржа" на ім'я ОСОБА_6
була придбана квартира АДРЕСА_2.
Зазначений договір ніким не спростований,
ОСОБА_6 став власником квартири,
про що свідчить реєстрація права власності ОСОБА_6 на цю квартиру в КП
"ОМБТІ І РОН" від 17.10.2000
року (т. 2,  а.с.
31).

Стосовно
різниці у вартості проданої та придбаної квартир,  то ОСОБА_5 отримали грошові кошти в рахунок
цієї різниці,  що підтверджується їх
письмовими розписками (т.2,  а.с.
13).

Волевиявлення
на продаж квартири і відсутність порушень прав ОСОБА_5 також підтверджені
письмовими заявами ОСОБА_5 на адресу суду першої інстанції від 08.12.2005 року,  згідно яких він заперечував факт свого
звернення до суду з позовними вимогами про оскарження договорів купівлі-продажу
квартири,  заперечував факт видачі
доручення та складання заповіту на ім'я ОСОБА_1,  та зазначив,
що претензій до покупців спірної квартири ОСОБА_3 і ОСОБА_2 він не має,  оскільки за кошти від продажу квартири він з
сином придбали квартиру по АДРЕСА_2(т.2,
а.с.  141,  142).

Доводи
ОСОБА_1 про те,  що зазначені заяви не
підписував ОСОБА_5 не знайшли свого відображення в матеріалах справи і навпаки
спростовуються наявними у справі доказами,
а саме: відсутністю підпису позивача ОСОБА_5 на позовній заяві до суду
(т.1 а.с. З),  та відсутністю в
довіреності повноважень ОСОБА_1 на звернення до суду з позовними вимогами від
імені ОСОБА_5,  з правом підпису
(т.1,  а.с. 5).

Крім
того,  ОСОБА_6 взагалі не оскаржував
укладених угод по відчуженню спірної квартири.

З огляду
на викладене,  посилання ОСОБА_1 про
те,  що ОСОБА_6 і ОСОБА_5 не бажали
продавати спірну квартиру і що продажем квартири порушені їх права,  є безпідставними і спростовуються
вищезазначеними доказами.

Також є
безпідставними доводи апелянта ОСОБА_1 про незаконність укладених угод
купівлі-продажу квартири на товарній біржі "Центральна Одеська біржа"
та в подальшому на "Одеській новій біржі",  як не відповідаючих вимогам закону.

Судова колегія
дійшла такого висновку,  виходячи з
наступного.

В жодній
із позовних вимог позивач ОСОБА_1
не оскаржувала зазначені договори купівлі-продажу квартири з підстав,  передбачених
ст.  48 ЦК України,  в редакції 1963 року,  згідно якої
угода,  яка не відповідає вимогам
закону,  визнавалась недійсною,  а тому суд розглядав справу в межах заявлених
в суді позовних вимог.

Згідно
ч. 1  ст.  303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд також перевіряє
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,  заявлених у
суді першої інстанції.

Разом з
тим,  судова колегія зазначає,  що згідно
ст.  15 Закону України
"Про товарну біржу" укладена і зареєстрована біржею з дотриманням
законодавства угода купівлі-продажу квартири не потребує нотаріального
посвідчення.

Тому
подальший продаж квартири ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2 на "Одеській новій
біржі" 12.12.2000 року
також був передбачений чинним на той час законодавством і підстави для визнання
його недійсним відсутні,  враховуючи крім
того,  що право власності на спірну квартиру
14.03.2001 року
було зареєстровано за ОСОБА_2 в КП ОМБТІ і РОН (т. 1, а.с. 82-83).

Стосовно
доводів ОСОБА_1 про те,  що біржові
договори купівлі-продажу повинні бути визнані недійсними ще й через те,  що ОСОБА_5 не були членами товарної біржі
"Одеська Центральна біржа",  а
тому не мали права укладати договір купівлі-продажу квартири № 5311 від 12.10.2000 року на цій
біржі,  судова колегія виходить із
того,  що відповідно до  ст.  308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

З цих
мотивів,  та враховуючи вільне
волевиявлення ОСОБА_5 на продаж спірної квартири і придбання в той же день
іншої,  з отриманням грошових
коштів,  в рахунок різниці між вартістю
квартир,  судова колегія не вбачає
підстав вважати зазначений договір №
5311 недійсним.

Задовольняючи
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2,  як
власника і добросовісного набувача спірної квартири,  суд першої інстанції обґрунтовано виходив із
положень  ст.  391
ЦК України,  згідно яких власник майна
має право на усунення перешкод у здійсненні ним права користування і
розпорядження своїм майном.

Разом з
тим,  обгрунтовано зазначивши у судовому
рішенні про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири,  суд безпідставно вказав про виселення із цієї
квартири всіх проживаючих з нею осіб,  що
є неприпустимим,  оскільки рішення суду
не може стосуватись невизначеного кола осіб,
які між тим,  не були учасниками
судового розгляду і щодо прав і обов'язків яких суд не з'ясовував обставини та не
досліджував докази.

У
відповідності до п. 4 ч. 1  ст.  309 ЦПК України порушення
або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права
є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З огляду
на викладене,  та зважаючи на те,  що обставини справи встановлені судом повно і
правильно,  але допущено помилку в
застосуванні норм процесуального права судова колегія вважає за необхідне
рішення суду змінити,  виключивши із його
резолютивної частини вказівку по виселення із спірної квартири невизначеного
кола осіб.

Керуючись  ст.  304,
п.3 ч.1
ст.
307,  п. 4
ч. 1  ст.  309,
ст.  ст.  313,
314,  316,  317,
319 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Київського районного суду м.  Одеси від 10 серпня 2007 року змінити.

Абзац четвертий
резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

"Виселити
ОСОБА_1 з
квартири АДРЕСА_1".

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.