Справа №2-324-1/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня
2007 року                                                                   м.  Київ

Святошинський
районний суд м.  Києва

у
складі: головуючого судді                                         Миколаєць
І.Ю.

при
секретарі                                                                Співакову
І.І.

з участю
позивачів                                                       ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника
позивачів                                              ОСОБА_3

відповідача                                                                   ОСОБА_4

третьої
особи                                                                ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_4,  треті особи ОСОБА_5,  приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4,  треті особи ОСОБА_5,  приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 недійсним,  а саме таким,  що укладений під впливом обману,  посилаючись в обґрунтування своїх позовних
вимог на те,  що вони були власниками
спірної квартири,  у липні 2001 р.
ОСОБА_1,  у зв"язку із важким станом
здоров"я своєї сестри і для отримання грошових коштів на її лікування
уклала з Кредитною спілкою „Володар" договір позики на суму 30000
грн.,  однак,  кошти своєчасно повернути не змогла. її
знайомий ОСОБА_4 пообіцяв допомогти їй та її сину ОСОБА_2 у поверненні боргу
при умові винагороди в сумі,  еквівалентній
3000 доларів США,  на що вони разом із
сином погодились. 25.02.2002 р. вона отримала від відповідача 32928, 77
грн.,  під розписку про отримання грошей
в сумі 49487, 50 грн.,  в цей же день
була оформлена довіреність на право розпорядження квартирою терміном до
25.02.2003 р. 06.03.2002 р. цей договір позики був нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_6 За визначений період часу - до 25.08.2002 р. вона
не змогла погасити заборгованість,  але
24.02.2003 р. ОСОБА_4 запропонував укласти з ним договір купівлі-продажу цієї
квартири,  пояснивши,  що він не буде претендувати на право
власності на квартиру,  не буде
реєструвати її в бюро технічної інвентаризації,
що це необхідно зробити з метою забезпечення його гарантій про
повернення позики у повному обсязі,
оскільки термін дії довіреності закінчився і запевнив,  що при повному погашенні заборгованості за
договором позики він поверне розписку,  а
договір купівлі-продажу буде розірваний. Після укладення

договору продовжувала
проживати у спірній квартирі з ОСОБА_1 і продовжувала частинами віддавати борг.
Після того як звернулась до ОСОБА_4 видати розписку на погашену суму
заборгованості,  він відмовився,  запропонувавши їй виплатити йому 40000доларів
США,  оскільки ціни на квартири зросли. Вважає,  що при укладенні договору відповідач умисно
ввів їх в оману шляхом повідомлення,  що
зазначений договір укладався без намірів здійснити перехід права власності на
квартиру,  для забезпечення гарантій
виконання збов"язання по договору позики. Просять визнати недійсним
договір на підставі  ст. 57 ЦК України (1963 p.).

У
судовому засіданні позивачі змінили підставу позовних вимог та просять визнати
недійсним договір у зв"язку з тим,
що оспорюваний договір є удаваним.
Позивачі,  їх представник у
судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач позов
не визнав.

Третя
особа - ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Третя
особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6
просить слухати справу за його відсутності.

Суд,  вислухавши пояснення позивачів,  представника позивачів,  відповідача,
третьої особи,  свідка ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи дійшов висновку,  що позовні вимоги задоволенню не підлягають
виходячи із наступного.

Судом
встановлено,  що станом на 19.02.2002 р.
за ОСОБА_1 утворився борг у сумі 32928, 77 грн. через невиконання умов
кредитного договору від 27.07.2001 р. укладеного між кредитною спілкою
„Володар" та ОСОБА_1(а.с. 7).

25.02.2002
р.ОСОБА_2 та ОСОБА_1 своєю довіреністю надали повноваження ОСОБА_4 управляти та
розпоряджатися належною їм на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1.
Термін дії довіреності - до 25.02.2003 р. (а.с. 10).

26.02.2002
р. ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_4 7200, 00 доларів США,  що відповідало 38520, 00 грн. з терміном його
повернення до 25.08.2002 p.,  що було
оформлено розпискою (а.с. 58).

06.03.2002
р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір позики,  посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6,  за яким ОСОБА_1 позичила у
ОСОБА_4 49487, 50 грн.,  що на день
укладення цього договору становить еквівалент 9250, 00 доларів США. За умовами договору
ОСОБА_1 зобов'язувалась у строк до 25.08.2002 р. повернути ОСОБА_4 вказану
суму. Позикодавець,  приймаючи від
позичальника борг,  повертає йому свій
примірник цього договору,  або видає йому
розписку,  або робить відповідний напис
на примірнику цього договору,  що
зберігається у позичальника,  (а.с. 13).
Вказаною сумою позивачкою була повернута сума заборгованості перед кредитною
спілкою „Володар" (а.с. 8).

06.03.2002
р. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 іОСОБА_2 уклали договір застави про те,  що згідно до договору позики,  що укладений 06.03.2002 р. між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 за яким ОСОБА_4 надав ОСОБА_1 позику в сумі 49487, 50 грн.,  що на день укладання договору становить
еквівалент 9250, 00 доларів США у термін до 25.08.2002 р.ОСОБА_2 є майновим
поручителем ОСОБА_1 і підтвердив,  що
ОСОБА_1 ознайомлена з усіма положеннями договору позики і розуміє їх. На
забезпечення виконання основного зобов'язання ОСОБА_1 таОСОБА_2 передали у
заставу ОСОБА_4 належне їм на праві власності нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1. Сторони оцінили

предмет застави
у 50000, 00 грн. Договір
був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6(а.с. 59).

24.02.2003
р. між ОСОБА_1,  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був
укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6
Продаж був вчинений за інвентаризаційною оцінкою (балансовою вартістю) 12200,
00 грн. Сторонами оплачено державного мита - 122, 00 грн.,  збору на обов'язкове державне пенсійне страхування
- 122, 00 грн.

Параграфом
14 вказаного договору передбачено,  що
продавці та покупець повною мірою розуміють умови і значення цієї угоди,  її правові наслідки; підтвердили,  що діють добровільно і узгоджено,  зміст цієї угоди відповідає дійсним намірам
(а.с.  11).

24.02.2003      р. ОСОБА_1 отримала у
борг від ОСОБА_4 69000, 00

грн.,  що на цей день було
еквівалентом 12720, 00 доларів США,  що було

оформлено розпискою,  борг
збов"язувалась повернути до 25.05.2003 р. (а.с. 60).

13.07.2004         р. Київським міським
бюро технічної інвентаризації та

реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна квартира
АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_4

У
подальшому,  ОСОБА_4 продав,  а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1,  власником якої є на даний час.

У своїх
поясненнях ОСОБА_1 наполягала на тому,
що відповідач на протязі усього часу її обманював. Договір
купівлі-продажу,  що оспорюється вважався
договором застави,  оскільки закінчився
термін дії договору позики від 06.03.2002 р. згідно до якого 06.03.2002 р. був
укладений договір застави.

Суд не
приймає до уваги таке твердження позивачки,
оскільки,  згідно параграфу 16
договору застави від 06.03.2002 р. він діє до повного виконання позичальником
(ОСОБА_1) усіх умов основного зобов'язання по поверненню боргу. Оскільки борг
ОСОБА_1 не повернула у повному обсязі,
договір застави,  на момент
підписання оспорюваного договору купівлі-продажу,  був чинним і міг би бути таким і в подальшому
до того моменту коли Кононенко В.В. побажав звернення стягнення на предмет
застави у разі невиконання позивачами основного зобов'язання.

ОСОБА_2
пояснив,  що цілком покладався на дії
своєї матері і вважав,  що оспорюваний
договір купівлі-продажу є насправді пролонгованим договором застави.

Позивачі
та представник позивачів стверджують,  що
укладення спірного договору купівлі-продажу,
за усною домовленістю з відповідачем,
не було спрямоване на настання правових наслідків,  що були обумовлені цим договором.  При цьому посилаються також на те,  що відповідач після укладення договору купівлі-продажу
не реєстрував квартиру більше року в БТІ.

Суд
вважає,  що це твердження не є доказом
того,  що договір купівлі-продажу
квартири є удаваним,  оскільки стаття 227
Цивільного кодексу України (1963 р.) не передбачає терміну за який договір
купівлі-продажу підлягає реєстрації.

Зважаючи
на те,  що мета удаваної угоди полягає у
тому,  щоб приховати іншу угоду,  яку сторони насправді вчинили,  позивачі та їх представник не довели,  яка ж була насправді мета оспорюваного
договору купівлі-продажу,  а оскільки
закон прямо не передбачає недійсність удаваної угоди,  а лише пропонує застосовувати до відносин
сторін норми,  що регулюють таку
угоду,  яку сторони

мали на увазі,  у суду немає підстав
визнати угоду купівлі-продажу удаваною та застосувати норми закону до
угоди,  яку сторони дійсно мали на увазі.

Керуючись  ст. 58 Цивільного кодексу України (1963 р.),
ст.  ст.  10,  11,  57,
60,  209,  212-215,
292 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ :

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4,  треті особи
ОСОБА_5,  приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним,  відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційному суді м. Києва через районний суд шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.