Справа № 33ц-423 кс/07;
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

04 грудня 2007 року                                                                                      м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області у складі:

Віхрова В. В., Гайдук В. І.,
Козлова С. П.,

розглянувши відповідно до п. З
Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій України» (в
редакції Закону України № 697-V від
22.02.2007) у касаційному провадженні в попередньому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні житлом та вселення і за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання такою, яка втратила право користування житлом,
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 12 жовтня 2004 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, діючи на захист
власних прав та інтересів і на захист прав та інтересів неповнолітнього сина,
звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що з ОСОБА_3 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 1994 року, від якого вони мають сина ОСОБА_4, і разом
проживали до березня 2004 року в будинку, де знаходяться належні їй на праві
власності речі, і з якого її ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вигнали, відібравши ключі від
вхідних дверей, у зв'язку з чим вона просила усунути створені їй перешкоди у
користуванні спірним будинком та вселити її та неповнолітнього сина ОСОБА_4 до
будинку. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 у жовтні 2004 року пред'явила
зустрічний позов, обґрунтовуючи його тим, що спірний будинок належить їй на
праві приватної власності, і вона давала згоду на поселення ОСОБА_1 після її
одруження з ОСОБА_3, який доводиться ОСОБА_2 сином, але відносини подружжя
зіпсувалися, і наприкінці лютого 2004 року ОСОБА_1 самостійно, за власною волею
і бажанням лишила будинок і з того часу в ньому не проживає, у зв'язку з чим
просила визнати, що ОСОБА_1 втратила право користування житлом.

Рішенням
Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2004 року
первісний позов ОСОБА_1 задоволений повністю і постановлено вселити її та
неповнолітнього сина ОСОБА_4, 1994 року народження, до будинку АДРЕСА_1, а
також зобов'язано ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні
жилим приміщенням; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 13 січня 2005 року рішення місцевого
суду залишене без змін.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2 вказує на незаконність судових рішень через порушення меж
розгляду справи і неправильне застосування норм матеріального права, у зв'язку
з чим просить скасувати судові рішення місцевого і апеляційного судів повністю
з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заперечуючи
проти доводів касаційної скарги, ОСОБА_1 відзначила, що судами в межах заявлених
вимог правильно встановлені фактичні обставини, і судові рішення є законними.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах касаційної скарги, дійшла
висновку, що підстави для перегляду судових рішень місцевого та апеляційного
судів та їх скасування відсутні, виходячи з наступного.

2

Судами встановлено, що
з 1995 року первісний позивач проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 у будинку
АДРЕСА_1, де з березня 2004 року вимушено не проживає, оскільки первісні
відповідачі не впускають її та неповнолітнього сина до будинку, чинять
перешкоди у користуванні цим житлом. При цьому відкинута та обставина, що між
первісним позивачем і первісними відповідачами укладалися угоди при вселенні
про інший обсяг прав з користування житлом, аніж встановлений ст. 156 ЖК УРСР.

Апеляційний суд
погодився з висновками місцевого суду, який, відмовляючи у зустрічному позові,
виходив з того, що вимоги ст. 71 ЖК України про строки існування права
користування до приватного житлового фонду застосовуються з певними
виключеннями.

Відповідно до ч.
2 ст. 320 ЦПК України (1963 року) підставами касаційного оскарження є порушення
норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Суд у цій справі
за ст. 335 ЦПК України (2004 року) під час її розгляду в касаційному порядку в
межах касаційної скарги і заявлених у суді першої інстанції позовних вимог
перевіряє правильність застосування судами норм процесуального і матеріального
права та не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, через що суд касаційної інстанції
виходить з того, що вимоги про визнання правочинів недійсними, визнання права
власності у цій справі не заявлялися.

Колегія суддів
відзначає, що первісний позов пред'явлений про захист права користування
житлом, і з приводу цих вимог розглянуто справу і ухвалене рішення місцевого
суду, питання ж правової кваліфікації відносин сторін і застосування норм права
відносяться до повноважень суду, як суб'єкта процесуальних відносин, у зв'язку
з цим порушень ст. 15і ЦПК України 1963 року не вбачається.

Норми права у
ст.ст. 156, 163 ЖК УРСР викладені шляхом відсилання з відповідними
виключеннями. Крім того, до відносин сторін з 01.01.2004 також мають
застосовуватися положення ст. 405 ЦК
України 2003 року. Звідси, апеляційний та місцевий суди правильно дійшли
висновку про відсутність підстав вважати, що право первісного позивача
припинилося у зв'язку із закінченням строку.

Таким чином,
встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з
суворим додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами
матеріального права, і відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави
для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновків місцевого та апеляційного судів не
спростовують.

Керуючись, ст.ст. 323, 332, 336, 342-345 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області від 13 січня 2005 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту оголошення, остаточна і оскарженню не підлягає.