Справа № 2-343/2007р.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ    УКРАЇНИ

13 липня
2007 року                             Коркжівський
районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді Крапивного В.І.,

при секретарі - Осипенко Л.І.,

з участю
позивачки - ОСОБА_1.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Корюківці у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Холминської селищної ради Корюківського району про визнання власником
спадкового нерухомого майна,  -

встановив:

20
червня 2007 року позивачка звернулася до суду з цим позовом,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що після смерті її чоловіка ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1. в смт.  Холми Корюківського
району відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1,  який був побудований ними під час шлюбу в
1976 році,  а в 1989 році за чоловіком
було визнано право власності на це будинковолодіння як голови колгоспного
двору. Після смерті чоловіка позивачка прийняла спадщину,  фактично вступила у володіння спадковим
майном,  бо продовжувала проживати в
цьому ж будинку разом з одним із синів,  проживає
там і тепер,  але заяву нотаріусу про
прийняття спадщини вона не подавала,  бо
сини відмовилися від спадщини на її користь. Нещодавно вона звернулася до
нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину,  але нотаріус свідоцтво про спадщину їй не
видала,  оскільки раніше це був
колгоспний двір і може виникнути спір з цього питання,  тому вона змушена була звернутися до суду з
цим позовом.

У судовому
засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач
- Холминська селищна рада позов визнала повністю і не заперечує проти визнання
позивачки власником спадкового чоловікового будинку,  справу просить розглядати у відсутність її
представника.

Корюківська
держнотконтора повідомила,  що спадкова
справа після смерті чоловіка позивачки заведена,  сини позивачки відмовились від прийняття
спадщини на користь матері,  справу
нотаріус просить розглядати у її відсутність.

Як
встановлено судом,  20 травня 1973 року в
смт.  Холми Корюківського району
Чернігівської області позивачка уклала шлюб з ОСОБА_2,  згодом у подружжя ОСОБА_2,ОСОБА_1 народилися
сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  відповідно
1974 та 1975 років народження. Під час перебування у шлюбі в 1976 році на
відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці позивачка і її
чоловік власними силами побудували житловий будинок з надвірними будівлями в
АДРЕСА_1,  і зареєстрували на ім»я
чоловіка позивачки 19.01.1989р. як колгоспний двір,  головою якого був покійний чоловік
позивачки,  а членами двору - вона та
двоє їх неповнолітніх дітей. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_2.
помер,  а повнолітні діти позивачки
проживали окремо на день його смерті. Позивачка фактично прийняла спадщину
після смерті свого чоловіка,  бо на день
його смерті проживала разом з ним.
Своєчасно позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. На даний час спадкове будинковолодіння,  яке складається з житлового будинку,  сараю,
погребу та погрібні,
зареєстроване за її покійним чоловіком Петровченком М. І. згідно свідоцтва
про право власності від 12.01.1989р.,
має 100% готовності,  знос його
становить 20-40%,  а загальна вартість за
даними Корюківського РБТІ - 40976 грн. Інших спадкоємців,  які б на час смерті чоловіка позивачки
проживали разом з ними або перебували на його утриманні,  немає. Коли ж позивачка звернулася до

нотаріуса
для отримання свідоцтва про спадщину,  то
виявилось,  що вона пропустила строк для
прийняття спадщини,  хоча на день смерті
чоловіка постійно проживала разом з ним,
а також нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на
спадщину,  бо вважає спадкове
будинковолодіння колгоспним двором.
Однак на день смерті чоловіка позивачки такого поняття як „колгоспний
двір" у законодавстві вже не існувало з 15.04.1991р.

Згідно
чинному цивільному законодавству власник майна може пред»явити позов про
визнання його права власності,  якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою. Спадкоємцями за заповітом і
за законом можуть бути фізичні особи,
які є живими на час відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту
право на спадкування здійснюється за законом,
і в першу чергу право на спадкування за законом мають діти
спадкодавця,  той з подружжя,  який його пережив. Для придбання спадщини
необхідно,  щоб спадкоємець її
прийняв,  у тому числі шляхом подачі
держнотконторі за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття протягом 6
місяців з дня відкриття спадщини або проживав би спільно із спадкодавцем,  бо спадкоємець,  який постійно проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини,  вважається
таким,  що прийняв спадщину,  якщо протягом 6 місяців з моменту відкриття
спадщини він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом,  усунення їх від
права на спадкування,  неприйняття ними
спадщини,  а також відмови від її
прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу
місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як
вбачається з вищенаведеного,  спадщина
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті чоловіка позивачки,  який був власником спірного будинковолодіння
згідно свідоцтва про право особистої власності від 19.01.1989р.,  однак на той час це будинковолодіння було
зареєстровано як «колгоспний двір»,  членами
якого на той час залишались дружина позивача і двоє їх спільних неповнолітніх
дітей. Фактично після смерті власника прийняла спадщину його дружина,  позивачка по справі,  бо проживала в одному будинку із
спадкодавцем,  але не оформила спадщину в
установленому законом порядку. На даний час інших спадкоємців на це
будинковолодіння немає,  бо сини
покійного відмовилися від прийняття спадщини на користь своєї матері,  що підтвердили офіційними заявами до
нотаріальної контори,  орган місцевого
самоврядування про визнання спадщини відумерлою вимог не заявляв і не
заявляє,  з таким позовом до суду не
звертався і не має наміру звертатися,
тому за таких обставин позов є законним,
обгрунтованим,  підтверджений
відповідними доказами і підлягає повному задоволенню.

Державне
мито та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ
позивачкою сплачені у розмірах,
відповідно чинному законодавству.

Керуючись  ст.
ст.  392,  1222-1223,
1259,  1261,  1268-1269,
1276 ЦК України
(2003 року),   ст.  ст.
120-123 ЦК України
(1963 року),   ст.  ст.
130,  174,  208,
213-215,  224-226 ЦПК
України,  суд -

вирішив:

Визнати за ОСОБА_1,  ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженкою с Лисиче
Амвросіївського району Донецької області,
право власності на спадщину за законом на все будинковолодіння,  розташоване в АДРЕСА_1  що належало за правом особистої власності
(свідоцтво від 12.01.1989р.) її покійному чоловіку - ОСОБА_2,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  і складається: з житлового будинку А-1
цегляного - 100% готовності 20% зносу вартістю 35848 грн.; сараю Б-1
дерев»яного 30% зносу вартістю 2830 грн.; погріб В-1 цегляний 20% зносу
вартістю 1314 грн. та погрібні дощатої 40% зносу вартістю 984 грн.,  а всього будинковолодіння загальною вартістю
- 40976 (сорок тисяч дев»ятсот сімдесят шість) грн.

На
рішення суду протягом 10 днів після проголошення може бути подана заява про
його оскарження,  а протягом 20 днів
після цього - апеляційна скарга.