Справа №22-ц-1521 / 2007 р.                             Головуючий
у 1-й інстанції Бондар C.O.
Категорія      - 40                                                 Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем    України

11
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Сумської  області в складі:

головуючого
-  Рибалки В.Г.

Суддів                   -   Хвостика С. Г.,  Семеній Л.І.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та
осіб,  які беруть участь у справі -
ОСОБА_1,  її представника ОСОБА_3,  представника Сумського ОКП «Фонд інвестування об'єктів
соціальної сфери та промисловості» Морозова О.П.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 жовтня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного комунального підприємства «Фонд
інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості»,  третя особа - ОСОБА_2,  про поновлення
на роботі,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

встановила :

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 16 жовтня 2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення суду,  як незаконне,
скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у
повному обсязі.

При
цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального права.
Зокрема,  зазначає,  що змін в організації виробництва і праці не
відбулось,  їй не була запропонована інша
робота,  а тому її звільнено з займаної
посади з порушенням вимог ч.1  ст. 40
КЗпП України.

Крім
того,  як вказала апелянт,  директор не мав повноважень скорочувати
посаду свого заступника,  на якій вона
працювала.

Перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  заслухавши суддю-доповідача,  пояснення позивачки та її представника про
задоволення апеляційної скарги,  а також
пояснення представника відповідача про залишення рішення,  як законного,
без зміни,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає,  виходячи з наступного.

Як
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_1 згідно з наказом №21-Л від 1 грудня 2004 року працювала
заступником директора з комерційних питань та побуту Сумського обласного
комунального підприємства «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та
промисловості» (т. 1 а. с.  5 9).

Наказом
№38-П від 8 травня 2007 року з метою оптимізації організаційної структури
підприємства з 10 липня 2007 року скорочено ряд заміщених посад,  визначених у штатному розкладі,  в тому числі і посаду заступника директора з
комерційних питань та побуту,  яку
займала ОСОБА_1 (т.1 а.с. 44-45).

8   травня   2007
року   ОСОБА_1 письмово    була
попереджена    про можливе
звільнення її з займаної посади по закінченні двох місяців з моменту вручення
попередження,  про що свідчить її підпис
(т. 1 а.с. 4).

Профспілковий
комітет Фонду інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості на своєму
засіданні 26 червня 2007 року дав згоду на звільнення заступника директора з
комерційних питань та побуту ОСОБА_1 з підстав,
передбачених п.1 ч.1  ст. 40 КЗпП
України (т.1 а.с. 41, 42-43).

Наказом
№40-Л від 9 липня 2007 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 9 липня 2007
року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1  ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 46).

Встановивши
зазначені обставини,  суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення позивачки
згідно з п.1 ч.1  ст. 40 КЗпП
України,  враховуючи,  що скорочення посади заступника директора з
комерційних питань та побуту дійсно мало місце,
а відповідачем дотримано порядку звільнення і не було можливості
перевести позивачку на іншу роботу як в самому Фонді,  так і в його структурних підрозділах,  в штатних розписах яких на час звільнення
позивачки не передбачалось таких вакантних посад,  на які б з урахуванням спеціальності та
кваліфікації вона могла б претендувати.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що відповідач
не розробив програму забезпечення зайнятості та соціальної підтримки
працівників,  яких передбачалось
вивільняти,  в тому числі і її
перенавчання,  не можуть бути прийняті до
уваги,  оскільки,  не заперечуючи цих вимог Колективного
договору,  представник відповідача
послався на відсутність коштів для реалізації цієї програми (т. 1 а.с.  145-154).

Посилання
в апеляційній скарзі на незаконність скорочення посади позивачки,  також і у зв'язку з тим,  що навіть після її звільнення на підприємство
приймались нові працівники,  також є
безпідставним,  оскільки введення з часом
нової одиниці,  а саме: посади менеджера
по постачанню та збуту на виробничо-торговельній базі в системі Фонду не
унеможливлює звільнення за скороченням штату працівника (позивачки) з іншої посади.

Згідно з
п.п.6.3.7,  6.4 Статуту Сумського
обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об'єктів соціальної
сфери та промисловості» директор Фонду здійснює прийом,  перевод та звільнення з займаних посад
працівників Фонду. Таким чином,  директор
Фонду при звільненні позивачки діяв у межах своїх повноважень.

Посилання
ОСОБА_1 на те,  що в інструкції про
посадові обов'язки заступника директора з комерційних питань та побуту
зазначено,  що призначення на цю посаду
та звільнення з неї відбувається за розпорядженням голови обласної державної
адміністрації за поданням голови підприємства,
висновків суду також не спростовують,
оскільки таке положення інструкції суперечить Статуту Фонду. Крім
того,  позивачка була прийнята на цю
посаду 1 грудня 2004 року за наказом саме директора Фонду,  а інструкція про посадові обов'язки
заступника голови ДП «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та
промисловості» з комерційних питань була затверджена ще в 2002 році,  коли підприємство мало іншу назву (т.1 а.с.
205-208).

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Рішення суду
відповідає вимогам  ст.  ст. 40 ч.1 п.1,  ч.2; 232; 233 КЗпП України.

Отже,  як законне і обґрунтоване рішення суду
необхідно залишити без зміни,  а
апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.1,  308,
314 ч.1 п.1,  315 ЦПК
України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 16 жовтня 2007 року по даній справі
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня ії проголошення до Верховного Суду України.