РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
грудня 2007р.                                                                       м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                         Соколовського
В.М. ,

суддів:                                                    Беркій
О.Ю.,  Девляшевського В.А.,

секретаря                                               Юрків
І.П.,

з
участю:                                                апелянта
ОСОБА_3 ,  його

представника                                        Свистуна
А.В.,

відповідача                                            ОСОБА_1,  його

адвоката                                                ОСОБА_2
,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2007 року,  -

встановила:

ОСОБА_3
11 червня 2007 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору дарування 1/2 частки АДРЕСА_1,
зняття з державної реєстрації 1/2 частки цієї квартири та стягнення
матеріальних і моральних збитків в сумі 17000 грн. Також позивач просив суд
продовжити йому строк позовної давності на звернення до суду із позовом.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2007 року в даному позові
ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Не
погоджуючись з таким рішенням,  ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу,
зазначаючи,  що воно постановлене
з порушенням норм матеріального та процесуального права,  тому підлягає скасуванню. Вимоги скарги
мотивував тим,  що суд,  в порушення норм п.4 ст.  10 ЦПК України,  не призначив по справі почеркознавчої
експертизи,  оскільки,

Справа
№22-ц-1426/2007р.                               Головуючий
у 1 інстанції Антоняк Т.М.

Категорія
13                                                         Доповідач
Соколовський В. М.

даруватель ОСОБА_4 була людиною неграмотною і
підписати спірний договір не могла. Згідно свідоцтва про право власності від
26.04.1994 року спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності в
рівних долях,  в тому числі і апелянту.
Тому при укладенні договору дарування 1/2 частки квартири потрібна була згода
на це апелянта,  якої він не давав як
учасник спільної власності. Покійна мама як даруватель своєї частки квартири не
мала від нього,  апелянта,  згоди на таке відчуження,  а,
отже,  і не мала на це необхідних
повноважень. Цього суд не врахував та постановив незаконне рішення. Також суд
не взяв до уваги,  що 1/2 частка квартири
відчужена сторонній особі,  оскільки
відповідач не був власником спірної квартири і в ній не проживав. Окрім
того,  суд не взяв до уваги,  що покійна ОСОБА_4,  будучи людиною неграмотною,  не могла через таку фізичну ваду власноручно
підписати оспорюваний договір дарування. Також апелянт вважає,  що суд в порушення  ст.
197 ЦПК України не здійснював повне фіксування судового засідання за
допомогою технічних звукозаписуючих засобів.

Просив
оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його
позовних вимог,  стягнувши з відповідача
судовий збір в сумі 549 грн. 85 коп.,
збір з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30
грн. та 350 грн. за надання правової допомоги.

В
судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 вимоги скарги
підтримали з вище наведених мотивів та просили її задовольнити в повному
об"ємі.

Відповідач
ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_6  вимоги
апеляційної скарги не визнали,  вважають
її безпідставною,  а рішення законним та
обґрунтованим,  яке просили залишити без
змін,  відмовивши в задоволенні скарги.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Постановляючи
рішення про відмову в позові ОСОБА_3  в
повному об"ємі,  суд першої
інстанції виходив з того,  що в судовому
засіданні не встановлено підстав для визнання недійсним договору дарування від
28.12.1999 року,  укладеного між ОСОБА_4
та її внуком ОСОБА_1.  Частку в спірній
квартирі було відчужено ОСОБА_4 не сторонній особі,  а її внуку ОСОБА_1,  при дотриманні державним нотаріусом всіх
вимог закону при укладенні таких правочинів. Посилання позивача на заподіяння
йому матеріальних збитків та моральної шкоди з приводу здійснення оплати за
користування квартирою та комунальних платежів замість відповідача також суд
визнав необгрунтованими та заявленими безпідставно.

Однак,  колегія суддів вважає,  що відмовляючи позивачу в позовних вимогах
про недійсність укладеного договору дарування на 1/2 частку спірної квартири та
у визнанні

недійсною
державної реєстрації права власності на цю частку квартири за відповідачем
ОСОБА_1,  суд першої інстанції помилково
прийшов до такого висновку не врахувавши всіх обставин справи та не
застосувавши норми матеріального права,
які підлягали застосуванню.

Як
вбачається із матеріалів справи,
АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях
ОСОБА_7,  ОСОБА_4 та ОСОБА_3,  що підтверджується відповідним свідоцтвом про
право власності на житло від 26.04.1994 року (а.с.  11).

25.04.1997
року ОСОБА_4 отримала за законом право на спадщину в даному майні після смерті
чоловіка ( а.с. 9).

28.12.1999
року ОСОБА_4 розпорядилась своєю 1/2 частиною квартири по АДРЕСА_1,  подарувавши її відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 5).

Позивач
ОСОБА_3 оформив своє право власності на 1/2 частку спадщини за законом на
спірну квартиру після смерті батька 11.10.2004 року (а.с.  10, 13).

Обдарований
ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування тільки 04.03.2005 року (а.с.  12).

Факт
неграмотності ОСОБА_4 стверджується відповідним дорученням від 14.04.2003
(а.с.  6) та записом працівника Ощадного
банку на ощадній книжці,  виданій ОСОБА_4
(а.с.  14).

В
оспорюваному договорі дарування від 28.12.1999 року (а.с.  5) державним нотаріусом,  зокрема зазначено,  що договір підписано сторонами в його
присутності,  особу сторін встановлено,  дієздатність,
а також належність дарителю
частини квартири,  яка
відчужується,  перевірено. Інші
застереження чи відмітки у договорі не значаться.

Відповідно
до  ст.
244 ЦК України (в редакції 1963 року),
яка діяла на момент виникнення даних правовідносин,  до договорів дарування нерухомого майна
застосовуються правила статті 227 цього Кодексу,  згідно з якою такий договір повинен бути
нотаріально посвідчений,  якщо хоча б
однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність
договору (стаття 47 цього Кодексу).

Статтею
7 Закону України „Про нотаріат" визначено,
що нотаріуси та інші посадові особи,
які вчиняють нотаріальні дії,  у
своїй діяльності керуються законами України,

Постановами
Верховної Ради України,  указами і розпорядженнями
Президента України,

Постановами
і розпорядженнями Кабінету Міністрів України,
а на території Республіки

Крим,     крім    того,
-     законодавством Республіки
Крим,  наказами Міністра юстиції
України,  нормативними актами
обласних,  Київської та Севастопольської
міських державних адміністрацій.

Згідно  ст.  45
зазначеного Закону,  якщо громадянин
внаслідок фізичної вади,  хвороби або з
інших поважних причин не може власноручно підписати угоду,  заяву чи інший документ,  за його дорученням і в його присутності та в
присутності нотаріуса або іншої посадової особи,  яка вчиняє нотаріальні дії,  угоду,
заяву чи інший документ,  може
підписати інший громадянин. Про причини,
з яких громадянин,
заінтересований у вчиненні нотаріальної дії,  не міг підписати документ,  зазначається у посвідчувальному написі. Угоду
не може підписувати особа,  на користь
або за участю якої її посвідчено.

Як
зазначено в пункті 10,  абзаці 2 „
Інструкціі про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України",  затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5,  що діяв на час спірних правовідносин,  у випадках коли за громадянина,  який внаслідок фізичної вади,  хвороби або з будь-яких інших причин не може
підписати угоду,  заяву або інший
документ,  підписується інший громадянин;
нотаріус встановлює особу громадянина,
що бере участь у нотаріальній дії,
і особу громадянина,  який
підписався за нього.

Відповідно
до пункту 13,  абзацу 3 вище зазначеної
Інструкції,  якщо громадянин,  який звернувся за вчиненням нотаріальної
дії,  неписьменний або сліпий,  нотаріус,
крім того,  прочитує йому текст
документа,  про що на документі робиться
відповідна відмітка.

Отже,  таких вимог Закону та нормативно-правових
актів державним нотаріусом дотримано не було при укладенні спірного договору
дарування № 19 від 28.12.1999 року,  а
тому такий договір не може вважатися законним і дійсним.

Статтею
48 ЦК України
(в редакції 1963) було передбачено,  що
недійсною є та угода,  що не відповідає
вимогам закону,  в тому числі ущемлює
особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з
сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою,  а при неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у грошах,
якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Тому за
таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні
вимог про визнання недійсними договору дарування від 28.12.1999 року та
державної реєстрації права власності за відповідачем 1/2 частини спірної
квартири підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення.

Оскільки,  позивач ОСОБА_3 вказував на те,  що про договір дарування від 28.12.1999 року
йому стало відомо тільки у серпні 2004 року,
коли відповідач ОСОБА_1 пред"явив цей договір для ознайомлення
його,  апелянта,  колишній дружині,  то колегія

суддів
вважає,  що апелянту слід поновити
пропущений строк на звернення до суду із позовною заявою,  як пропущений із поважних причин.

Що
стосується позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування йому збитків,  заподіяних відповідачем внаслідок несплати
коштів за користування квартирою та комунальних платежів,  то в цій частині суд,  вірно дослідивши обставини справи,  обґрунтовано відмовив у задоволенні таких вимог,  а також пов"язаної із цим моральної
шкоди,  за відсутністю для цього підстав.
І з таким висновком погоджуються і колегія суддів.

Окрім
того,  факт витрат позивача за надання
йому правової допомоги нічим не підтверджений на суму 350 грн.,  а тому також не підлягає задоволенню.

Вирішуючи
питання про розподіл судових витрат між сторонами,  колегія суддів керується  ст.  88
ЦПК України.

На
підставі  ст.  ст.
224,  227,  48 ЦК
України (в редакції 1963 року),
ст.  267,  ч.5 ЦК України,   ст.
ст.  7,  45 Закону України „Про нотаріат",  пунктів 10,
13 „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України",  затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5,  керуючись
ст.  ст.  88,
307,  309,  313,
314,  316,  317,
318 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2007 року скасувати в частині
відмови ОСОБА_3  у задоволенні вимог про
визнання недійсним договору дарування 1/2 частини спірної квартири та державної
реєстрації цієї частки квартири на праві власності за ОСОБА_1 і ухвалити в цій
частині нове рішення.

Поновити
ОСОБА_3 строк на звернення до суду із позовною заявою.

Позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати
недійсним договір дарування 1/2 частини АДРЕСА_1,  укладеного 28 грудня 1999 року між
дарувателем ОСОБА_4 та обдарованим ОСОБА_1,
який посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської
державної нотаріальної контори,  ОСОБА_8
та зареєстрованого в Реєстрі за № 4Д - 1656.

Визнати
недійсною державну реєстрацію в Івано-Франківському обласному бюро технічної
інвентаризації права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку кАДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1649 грн. 55 коп. судового збору та 60 грн. витрат
з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.