інст. Шенцева О.І..            Справа №
А.Є     Категорія ЦП: 13
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада
2007 року       м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:   головуючого Федорової А.Є.,

суддів : Мизи
Л.М.,  Кварталової A.M.

при секретарі
Непомнящій О.О.,

з участю адвоката ОСОБА_4,  розглянувши у судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від
25 травня 2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання
договору дарування недійсним,  визнання
права власності на майно,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2005 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору дарування квартири. Позивач зазначав,  що 19 вересня 2001 року він з дружиною
ОСОБА_5 подарували ОСОБА_1 належну їм на праві власності АДРЕСА_1. Однак
ОСОБА_6 договір не підписувала,  вони з
дружиною не мали намір відчужувати квартиру і залишилися проживати в ній,  грошей від відповідачки не отримали,  і вона дар не прийняла. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
померла. Посилаючись на те,  що договір
дарування не відповідає вимогам закону,
позивач просив задовольнити позов на підставі ст. 48 ЦК України,  а також поновити строк позовної
давності,  оскільки про цей договір йому
стало відомо у січні 2005 року.

У грудні 2006
року позивач доповнив свої вимоги і просив суд також визнати за ним право
власності на 12 частку квартири ,  яка є
спільною сумісною власністю црдружжя,
іншу частину квартири визнати спадковим майном та поділити її в рівних
ча'стках між спадкоємцями: ним і відповідачками,  які є дочками ОСОБА_6

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2007 року позов
задоволено частково. Постановлено: поновити строк позовної давності,  визнати недійсним договір дарування квартири
та повернути сторони в первинне положення,
визнати право власності ОСОБА_2 на 12 частку квартири,  яка є спільною сумісною власністю подружжя та
на 14 частину квартири в порядку спадкування. За ОСОБА_1 визнано право
власності на 14 частку квартири,  в
порядку спадкування.   В іншій частині
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову,  мотивуючи тим,  що суд порушив норми матеріального та
процесуального права,  висновки суду не
відповідають дійсним обставинам.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи,
доводи скарги,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.
ст. 213-214 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Суд
зобов'язаний вирішити справу згідно із законом,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  ухвалити рішення на основі повно й всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Ці вимоги закону
суд не виконав.

Як вбачається з матеріалів справи,
19 вересня 2001 року позивач з дружиною подарували відповідачці ОСОБА_1
належну їм на праві власності квартиру. У зв'язку з хворобою ОСОБА_6 договір
був укладений,  підписаний сторонами і
посвідчений нотаріусом ОСОБА_7 в квартирі сторін (а.с.4)

Задовольняючи позов,  суд виходив з
того,  що договір дарування позивачем
було укладено внаслідок помилки,  що має
істотне значення,  оскільки він та його
дружина не мали наміру на відчуження квартири,
а також з того,  що позивач
пропустив строк позовної давності з поважних причин,  так як про укладення договору дарування йому
стало відомо лише у січні 2005 року.

Проте такі
висновки суду не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу,
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб,  які беруть участь у справі.

Зі справи вбачається,  що позивачем
були заявлені вимоги про визнання договору дарування недійсним на підставі ст.
48 ЦК України,  у зв'язку з тим,  що його дружина не підписувала договір.
Позивач підстав позовних вимог не змінював. Проте,  всупереч ст. 11 ЦПК суд вийшов за межі
заявлених вимог та визнав договір дарування недійсним за ст. 56 ЦК України,  яка передбачає недійсність угоди,  укладеної внаслідок помилки.

При цьому суд належним чином не з'ясував обставини,  з якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною,  яка саме помилка була
допущена позивачем і чи має вона істотне значення. Пославшись одночасно на ст.
48 ЦК України,  суд не встановив і не зазначив в
рішенні,  якому саме закону не відповідає
спірний договір.

Крім того,  суд
дійшов до висновку,  що дружина позивача
у зв'язку з хворобою не могла розуміти значення своїх дій та робити підписи на
документах,  договір дарування вона не
укладала і при його посвідченні нотаріусом не було достовірно з'ясовано
волевиявлення та наміри сторін на відчуження квартири за договором дарування.
Такі висновки суду не засновані на матеріалах справи,  і суд,
всупереч вимогам ст. 214 ЦПК,  не
з'ясував, чи мали місце обставини,  якими
обґрунтовувались позовні вимоги.

Нотаріус ОСОБА_7,  як вбачається з
протоколу судового засідання від 22 грудня 2006 року (а.с.117),  була притягнута до участі у справі третьою особою,  однак в якості третьої особи вона не допитана
і не повідомлена про час і місце судового засідання 24, 25 травня 2007
року,  в якому вирішено спір,  що відповідно до п.3 ч.1 ст.311 ЦПК є
безумовною підставою для скасування рішення суду та направлення справи на новий
розгляд.(а.с. 161-164) Оскільки нотаріус ОСОБА_7 посвідчила спірну угоду та має
відповідати за її наслідки,  виходячи з
вимог позивача,  вона повинна брати участь
у справі і надати суду свої пояснення як третя особа.

Вирішуючи питання щодо права позивача на судовий
захист,  суд керувався тим,  що Азарову Ю.О. стало відомо про укладення
договору дарування лише у січні 2005

року.      Однак суд не встановив і не зазначив в
рішенні,  якими доказами цей факт
підтверджується.

Відповідно до ст.76 ЦК
України 1963 року перебіг,
встановленого ст.71 цього Кодексу,
строку позовної давності починається з дня виникнення права на
позов,  тобто з дня,  коли особа дізналася або мала дізнатися про
порушення свого права.

Встановлено,  що позивач з дня укладення
договору і до березня 2005року,  а
дружина за своє життя,  зазначений
договір не оспорювали. Як пояснив позивач у засіданні апеляційного суду,  спірний договір він підписав після підпису
його дружини,  тобто договір дарування у
2001 році він уклав особисто,  а
нотаріус,  як зазначено в договорі,  під час його укладення роз'яснив права і
обов'язки сторін за договором,
дієздатність сторін перевірив.

Отже,  за таких обставин позивач
пропустив строк позовної давності і його посилання на те,  що він дізнався про порушення своїх прав лише
у січні 2005 року,  не доведено.

Вирішення позовних вимог про визнання права власності на квартиру та
визнання її частки спадковим майном і поділ спільного майна залежать від
правильного вирішення вимог про визнання угоди недійсною.

В порушення ст. ст. 88, 214 ч.1 п.6,  215 ч.1 п.4 ЦПК суд не вирішив питання про
розподіл між сторонами судових витрат.

Таким чином,  суд
розглянув справу поверхово та однобічно,
порушивши норми матеріального та процесуального права. Рішення суду не
відповідає вимогам ст.ст. 213, 214, 215 ЦПК,
є незаконним та необгрунтованим,
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно уточнити
правові підстави позову,  правильно
визначити характер правовідносин,
з'ясувати обставини справи всебічно,
повно і об'єктивно,  надати оцінку
належності,  допустимості,  достовірності кожного доказу окремо,  а також в їх сукупності,  розглянути спір з участю усіх осіб,  які беруть участь у справі,  та вирішити спір відповідно до вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,
307 ч.1 п.5,  311 ч.1 п.3,  313,
314 ч.1 п.2,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2007 року
скасувати,   справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскарженії н касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набраний законної сили.