Справа 22 ц-6941                                         Суддя
інстанції  Хомінець І.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючого Бугрим Л.М

Суддів
Звягінцевой О.М., Молчанова
С.І...

При секретарі
Андрусь B.C.

За участю
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду у м. Донецьку
апеляційну скаргу ЗАТ „ Орендне підприємство" „ Шахта „ Жданівська"
на рішення Харцизського міського суду Донецької області від 13 липня 2007 року
постановленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ „ Орендне
підприємство" „ Шахта „ Жданівська" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді Бугрим
Л.М., вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_3, пояснення позивача
ОСОБА_1., виступ його адвоката ОСОБА_2., перевіоивши матеріали справи,
апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Харцизського міського суду були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1.
Визнані накази відповідача № 258 - к
від 14 березня 2007року та № 355 - к
від 10 травня 2007 року недійсним.. ОСОБА_1. поновлено на попередньому
місці роботи прохідником 5-го розряду підземним з повним робочим днем на . ЗАТ
„ Орендне підприємство" „ Шахта „ Жданівська" / далі шахта /. На його
користь з ЗАТ „ Орендне підприємство" „ Шахта „ Жданівська" було
стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 6724 грн моральну
шкоду у сумі 5 тис грн.. витрати на надання юридичної допомоги у сумі 1 тис
грн., а усього 12724 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1. на роботі
допущено до негайного виконання.

На вказане
рішення суду ЗАТ „ Орендне підприємство" „ Шахта „ Жданівська" подала
апеляційну скаргу у якій ставить питання про скасування судового рішення та про
відмову у позові.

В обґрунтування
доводів скарги апелянт посилався на те, що звільнення ОСОБА_1. було проведено у
відповідності з вимогами закону. Судом не було враховано, що позивач відмовився
від запропонованої роботи . Визнаючи накази недійсними № 258 - к та № 355 суд не
звернув увагу , що він стосується й інших робітників , а не лише позивача.
.Позивач не довів наявності факту спричинення йому моральної шкоди.

У судовому
засіданні представник шахти ОСОБА_3 підтримувала доводи апеляційної скарги у
повному обсязі та просила рішення суду скасувати та відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1просив
рішення суду залишити без зміни, оскільки відповідачем при звільненні були
порушені його законні права та інтереси.

Його представник
- адвокат ОСОБА_2 просила рішення суду залишити без зміни та відхилити
апеляційну скаргу.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга ЗАТ „ Орендне підприємство" „ Шахта „
Жданівська" підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині
визнання наказів незаконними та стягненні моральної шкоди зміні з наступних
підстав.

Судом було
встановлено, що ОСОБА_1знаходився у трудових відносин з ЗАТ „ Орендне підприємство"
„ Шахта „ Жданівська" ,працював прохідником 5-го розряду з повним робочим
днем . Висновком МСЕК від 13 березня 2007 року його визнано інвалідом 3 групи
за профзахворюванням з втратою 50% професійної працездатності і йому за станом
здоров"я була протипоказана робота у шкідливих умовах. Наказом 3 258-к від
14 березня 2007 року ОСОБА_1. було звільнено за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП
України,хоча він до адміністрації відповідача з такою заявою не звертався
Упослідуючому наказом по шахті №355 від 10 травня 2007 року було змінено
формулювання звільнення зі ст..
38 КЗпП України на ст..
40 п.2 КЗп
України. / а.с. 49/. У відповідності з вимогами ст.. 40 п.2 КЗпП
України звільнення за вказаною підставою передбачено лише з ініціативи
адміністрації, у той час як позивач звернувся з заявою про звільнення у
зв"язку з виявленою невідповідностю працівника виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації Однак, відповідно з вимогами п ч. 2 ст. 40
КЗпП України у всякому випадку звільнення робітника за п. 2 ст. 40 КЗпП України
допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу
роботу..

Встановивши, що
при звільненні позивачу не була запропоновані для переводу всі вакантні посади
та роботи суд першої інстанції прийшов правильного висновку про, те що ці факти
свідчать про порушення прав та законних інтересів позивача та дають підстави
для поновлення його на попередньому місці роботи..

Доводи
апеляційної скарги про те ,що на підприємстві не було вакансії охоронця є
непереконливими . Вказані заперечення перевірялись судом першої інстанції та
було встановлено саме вакансії охоронця і саме на таку роботу й претендував
позивач за станом здоров"я., який вже на час розгляду справи в
апеляційному суді переведений на роботу охоронцем.

У зв"язку з
незаконним звільненням та у відповідності з вимогами ст.. 235 КЗпП України
суд першої інстанції обгрунтованно стягнув на користь позивач середній
заробіток за час вимушеного прогулу. Розмір середнього заробітку та методика
його обчислення відповідає вимогам закону.

У зв"язку з
порушенням законних прав та інтересів позивачу була спричинена моральна шкода,
оскільки йому не була запропонована інша робота а на утримані у нього
знаходились діти- студенти, які не мають самостійних доходів, тому позивач вимушений
був проживати разом з членам сім"ї на невеличку пенсію

Разом з тим
розмір моральної шкоди стягнутий судом є завищеним. Стягуючи моральну шкоду у
сумі 5000 грн суд не привів відповідних доводів б давали підстави для стягнення
її у такому розмірі, тому апеляційний суд вважає можливим рішення суду у цієї
частині у відповідності з вимогами ст.. 309 ч.1 п.3 ЦПК України змінити та
виходячи з принципу розумності та достатності стягнути на користь позивача
моральну шкоду у сумі 1000 грн . Окрім того , апеляційний суд також враховує
,те що судом були поновлені порушені права позивача і даний факт сам по собі є
сатисфакцією ,що не було враховано судом першої інстанції.

Також судом при
визнанні наказів незаконними не було прийнято до уваги , що вказані накази стосувались
і трудових прав інших робітників підприємства ,тому рішення суду в цієї частині
також підлягає зміні у відповідності з вимогами ст.. 309 ч.1 п.3 ЦПК
України у зв"язку з чим слід визнати накази № 258-к ,№335 -к незаконними
лише в частині звільнення з роботи ОСОБА_1.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують. В іншій частині рішення суду
постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону і
підстав для його зміни або скасування в іншій частині не вбачається.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.
ст.. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ЗАТ „ Орендне підприємство" „ Шахта „ Жданівська" задовольнити
частково.

Рішення
Харцизського міського суду Донецької області від 13 липня 2007 року
постановленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ „ Орендне
підприємство" „ Шахта „ Жданівська" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - в
частині визнання наказів недійсними та стягнення моральної шкоди -змінити.

Визнати
незаконними накази № 258-к від 14 березня 2007 року та № 355- к від 10 травня
2007 року , які видані ЗАТ „ Орендне підприємство" „ Шахта „ Жданівська
відносно звільнення ОСОБА_1. незаконними.

Стягнути з ВАТ „
Орендне підприємство" „ Шахта „ Жданівська на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 1000 грн. / одну тисяч грн./

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення суду
набирає чинності після його проголошення та може бути оскаржено до Верховного
Суду України на протязі двох місяців після набрання ним чинності.