Справа № 22- 7204
Головуючий у 1-й інстанції - Галась
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26
жовтня 2007 року. Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.  Києва в складі:

головуючого                                                                 Пікуль
А.А.

суддів                                            Кабанченко
О.А.

Коротуна
В.М.

при
секретарі                                                                 Твердохліб
Ю. О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного
суду м.  Києва від 18 червня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до ОСОБА_5,  третя особа: Деснянська районна в м.  Києві державна адміністрація,  про визнання особи такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням

та за зустрічним
позовом про визнання права користування житлом та вселення

встановила:

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Києва від
18 червня 2007 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням.

Зустрічний позов
ОСОБА_5
задоволений.

Суд
визнав право ОСОБА_5 на
користування квартирою АДРЕСА_1 та вселив його у зазначене житлове приміщення.

Не
погодившись з рішенням суду представник позивачів,  ОСОБА_1,
подала апеляційну скаргу,  в
якій,  посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильну оцінку доказів,
неповноту судової перевірки,
порушення норм матеріального та процесуального права,  просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити по справі нове рішення яким задовольнити позовні вимоги
про визнання

ОСОБА_5 таким,  що втратив право
користування спірною квартирою,  відмовивши в задоволенні його зустрічного позову .

При
ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

У
спірному житловому приміщенні зареєстровані п'ять осіб: позивачі ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 з неповнолітньою донькою ОСОБА_6 2005 року
народження та відповідач ОСОБА_5

Між
сторонами з 1997 року має місце конфлікт з приводу користування житлом в ході
якого позивачі,  зокрема,  мачуха відповідача,  ОСОБА_3,
чинять ОСОБА_5 перешкоди у користуванні спірною квартирою,  що підтверджується письмовими доказами та
поясненнями сторін.

Заслухавши
доповідь судді Пікуль А.А.,  пояснення
учасників судового розгляду,  з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія приходить до висновку про те,  що апеляційну скаргу слід відхилити з таких
підстав.

Виходячи
з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових
доказів,  суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те,  що
обставини,  що мають значення для
справи,  які суд вважав
встановленими,  доведені.

Висновки
суду щодо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_5 таким,  що втратив право користування житловим
приміщенням відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми
матеріального права до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що судом
першої інстанції неправильно оцінені докази,
зокрема,  показання свідків та
письмові докази,  не можуть бути прийняті
судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

Наявні у
матеріалах справи письмові докази свідчать про те,  що відповідач ОСОБА_5 вважав спірну квартиру своїм постійним місцем проживання
і не мав наміру залишати її,  оскільки
заперечував проти приватизації квартири без його участі та його виписки з
квартири ( а.с.  9-10). Заяви про це до
житлових органів ОСОБА_5
подавав з 1999 року по 2004 рік. У 2005 році позивачі провели заміну замків
вхідних дверей спірної квартири,  що вони
підтвердили у судовому засіданні. Таким чином з 2005 року вони створили ОСОБА_5 реальні
перешкоди у користуванні житлом.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що

Постанова
про відмову в порушенні кримінальної справи від 5 березня 2007 року,  затверджена начальником Дарницького РУ ГУ МВС України в
м.  Києві,  не могла бути прийнята судом в якості доказу
по справі,  оскільки відповідач звернувся
до правоохоронних органів вже після пред'явлення до суду позову про визнання
його таким,  що втратив право
користування житлом також не можуть бути прийняті в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

При
оцінці даної постанови суд першої інстанції правильно не вказує про прийняття
її в якості доказу на підтвердження того факту,
що ОСОБА_5 звертався
до правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні житлом,  оскільки таке звернення відбулось після
подання позову до суду.

При
цьому суд першої інстанції правильно прийняв постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи від 5 березня 2007 року (а.с.  33) в якості письмового доказу,  у якому посадовою особою правоохоронного
органу зафіксований факт наявності для відповідача з 2003 року перешкод у
користуванні спірним житлом з боку позивачів,
зокрема,  батька та мачухи
відповідача.

Доводи апеляційної
скарги про те,  що відповідач ОСОБА_5 має інше житло,  яке він отримав у дар від своєї баби,  також не можуть бути прийняті в якості
підстав для скасування оскаржуваного рішення,
оскільки з довідки,  виданої
Сільським головою с Стрітівка
Кагарлицького району Київської області вбачається,  що фактично відповідач у будинку не проживає.
Там постійно проживає його баба ОСОБА_7
житлова площа будинку складає всього 7.0 кв. метрів. З пояснень сторін
вбачається,  що відповідач працює в
м.  Києві.

Крім
того,  договір дарування укладений 21
жовтня 2005 року ( а.с.  61),  а позов до суду поданий менш ніж через чотири
місяці після цього.

Вказані
обставини у сукупності з іншими по справі дають підстави вважати,  що позивачі весь час,  протягом якого триває сімейний конфлікт,  визнавали за ОСОБА_5 право користування спірною квартирою і звернулись до суду
з позовом тільки після того,  як
дізнались про те,  що бабуся відповідача
подарувала йому будинок у селі побудови 1960 року жилою площею 7.0 кв. метрів.
Тобто особистий конфлікт загострився майновим конфліктом.

Враховуючи
наведене,  суд апеляційної інстанції
вважає,  що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами письмовими
доказами та показаннями свідків,
висновки суду відповідають обставинам справи,  доводи,
викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують висновків суду першої інстанції,  тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись  ст.
303,  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Києва від
18 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.