Справа № 2-267/
Рішення

Іменем України

6 липня 2007року

Чигиринський
районний суд. Черкаської області,  в
складі

головуючої судді
-  Ткаченко С. Є.

при секретарі -
Мальованій В.О.

з участю
позивача - ОСОБА_1,

відповідача -
ОСОБА_2,  розглянувши   у відкритому   судовому засіданні в місті Чигирині   справу
за   позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з вказаним позовом,
зазначивши,  що згідно договору
про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 09.06.1967 року
йому на праві власності належить будинок з надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1.

Даний будинок
розташований на виділеній йому земельній ділянці площею 0, 053га.

Відповідачка
є суміжним землекористувачем.  Вона
самочинно,  без належного дозволу
здійснила будівництво по межі з його ділянкою,
побудувавши приміщення для утримання тварин,  туалет,
гараж літ.Г з прибудовою,  сарай
літ.Д з прибудовою та прибудову до сараю літ.Б.

Вказане
самочинне будівництво ущемляє його права як земелкористувача,  так як з самочинно побудованих відповідачкою
приміщень на його земельну ділянку стікають стічні води та нечистоти.

З
приводу цього він звертався до Чигиринської міської ради,  про що було складено відповідний акт та
приписи санстанції і пожежного нагляду.

Незважаючи на
приписи,  відповідачка добровільно не
усуває порушення. Крім того вона не бажає встановити межу між їхніми земельними
ділянками. А тому він просить зобов"язати
відповідачку усунути  перешкоди,  які
вона чинить в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення
самочинного будівництва,  а також
зобов"язати її встановити межу між їхніми земельними ділянками.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і пояснив
суду,  що   відповідачкою   здійснено
будівництво   свининця,    сараю,
гаража   на   межі земельних ділянок,  у зв"язку з чим всі стоки течуть на його
земельну ділянку.

Також
він не може користуватися своєю земельною ділянкою,  так як побудовані приміщення затіняють її.

А тому
він хоче,  щоб визначили межу та
зобов'язали відповідачку знести або перенести господарські споруди на один метр
від межі,  після чого він поставить
паркан.

Відповідачка
позов не визнала і пояснила суду,  що
будівництво було розпочате ще під час спільного проживання з чоловіком в 1967
році,  а закінчене в 1970 році. Тоді ж
побудували сарай,  свининець,  а гараж - в 1982 році,  після чого більше нічого не будувалося.

Все
будівництво здійснювалося на її земельній ділянці за 70см до межі і відповідало
вимогам поженого нагляду.

Позивач
прибрав тин,  який знаходився на межі
земельних ділянок,  і поставив
бордюр,  в результаті чого відстань стала
менша,  а також побудував сарай і всі
нечистоти з нього стікають на її земельну ділянку. Також позивач натягнув сітку
на межі.

Вона ж зробила
відлив,  викопала яму,  поставила бочку для нечистот.

Вказані
позивачем господарські споруди майже 40 років не заважали йому і,  коли розпочиналося будівнцитво,  то він також з усім погоджувався.

Свідок
ОСОБА_3 пояснила суду,  що позивач зніс
тин і поставив бордюри на межі на 1 метр вперед.

Всі нечистоти
стікали в двір до матері.

Свідок
ОСОБА_4 пояснив суду,  що з приводу спору
між сторонами щодо межі їх земельних ділянок,
то він,  як землевпорядник,  в складі комісії виїзджав на місце,  де встановили,  що по межі,
яка проходить між їхніми господарствами,
по червоній лінії побудовані господарські споруди.

По лінії
межа не відповідає дійсності приблизно на 50см,
але,  де ця земля невідомо,  поскільки можливе зміщення земельних ділянок
на всьому кварталі,  в тому числі і зі
сторони іншого сусіда позивача.

Відповідачкою
на межі самовільно побудовано господарські споруди,  які по закону повинні бути розташовані на
відстані не менше одного метра від межі.

Свідок
ОСОБА_5 пояснила суду,  що при виході на
місце було встановлено самочинне будівництво господарських споруд в дворі як у
позивача,  так і у відповідачки,  при цьому самовільно збудовані відповідачкою
господарські споруди знаходяться на межі і документи на них у відділі
архітектури відсутні.

Норма
будівельного обслуговування повинна становити один метр від межі,  що відповідачкою недотримано.

Свідок
ОСОБА_6 пояснив
суду,  що він також перебував в складі
комісії і при замірах відстані між забудовами,
які належать сторонам,  було
встановлено,  що вони не відповідають
вимогам протипожежної безпеки,  так як
відстань між ними становить 8 метрів,  а
повинна бути 10 метрів.

Свідок ОСОБА_7
пояснив суду,  що коли 12 років тому він
приїхав до відповідачки додому,  то бачив
за сараєм дерев"яний паркан,  а на
під ним зі сторони двору позивача знаходився навоз,  через що
паркан став підгнивати. Через 5 років

позивач
самовільно без дозволу відповідачки розібрав паркан і з тих пір між ними
розпочався спір,  який триває до цього часу.

Вислухавши
сторін,  свідків,  вивчивши матеріали справи,  суд вважає,
що позов задоволенню не підлягає.

Як
встановлено судом і підтверджується договором про надання в безстрокове
користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку від 09.06.1967
року,  позивачу було надано в
користування земельну ділянку площею 498кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

А,  як вбачається з рішення виконавчого комітету
Чигиринської міської ради №7-139 від 26.06.1997 року,  позивачу було передано у приватну власність
земельну ділянку для обслуговування будинку в розмірі 0, 053га.

Судом
встановлено і при виході на місце підтверджено,
що межа між земельними ділянками сторін встановлена належним чином і
підстав для повторного її встановлення немає,
у зв"язку з чим вимоги позивача в цьому плані є безпідставними.

Крім
того судом пропонувалося позивачу провести інвентаризацію земельних
ділянок,  від чого він відмовився.

Також
судом встановлено і вбачається з акту від 12.02.2007 року,  що відповідачкою самовільно було збудовано гараж
/ГУ з
прибудовою,  господарський сарай /Д/ з
прибудовою та прибудова господарського сараю /Б/ по межі.

Відповідачка,  заперечуючи даний факт,  разом з тим не змогла надати суду письмових
доказів в підтвердження того,  що вище
вказані будівлі споруджені на законних підставах,  але вони відображені Чигиринським бюро
технічної інвентраизації в плані земельної ділянки.

Під час
виїздного судового засідання на місці було встановлено,  що всі господарські споруди,  побудовані відповідачкою,  розташовані на межі. При цьому гараж виступає
за межу земельної ділянки на декілька сантиметрів.

Виходячи
з цього,  відповідачкою дійсно порушені
права позивача щодо користування земельною ділянкою і,  згідно ч.4
ст. 376 ЦК України
вправі вимагати знесення самочинного будівництва.

Однак,  як встановлено судом,  даний гараж було побудовано в 1982 році,  а інші господарські споруди ще раніше,  чого не заперечує і сам позивач. При цьому
він пояснив,  що дані будівлі заважали
йому користуватися земельною ділянкою з самого початку їх будування,  але звертатися до суду з цього приводу в
нього не було часу,  так як він працював.

А в
постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ" /п.27/ передбачено,  що до
спорів про захист прав власників земельних ділянок,  стороною в яких є громадянин,  застосовується трирічний строк позовної
давності.

Відповідно
до ч.3  ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом за заявою сторони у спорі,  зробленою до винесення рішення.

В судовому
засіданні відповідачка неодноразово заявляла про те,  що позивачу з самого початку було відомо про
будівництво вказаних господарських споруд,
але він до суду своєчасно не звернувся.

Таким чином,  суд вважає
необхідним застосувати при
вирішенні даного спору строк позовної давності,  сплив якої,
згідно ч.4  ст. 267 ЦК України,  є підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі
викладеного і,  керуючись  ст. ,
ст.  257,  267,
376 ЦК України,   ст.  158 ЗК
України,   ст. 48 Закону України
"Про власність",  постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ",   ст. ,
ст.  10,  60, 212,
213,  215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою відмовити.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження,
яка може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.