Справа № 22ц-5062/2007                                           Головуючий
Доповідач - Кондратьєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007
року
м. Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої - Кондратьєвої О.М., суддів - Соломаха
Л.І., Олєйникової Л.С., при секретарі - Білявській І.Є.,            за участю - сторін,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1. та Центральної міської
лікарні м. Дзержинська на рішення Дзержинського міського суду Донецької області
від 20 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної міської
лікарні м. Дзержинська про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та
Центральна міська лікарня м. Дзержинська звернулись до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційними скаргами на рішення Дзержинського міського
суду від 20 квітня 2007 року, яким частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1
та стягнуто на її користь з Центральної міської лікарні м. Дзержинська у
відшкодування моральної шкоди 3000 гривень, в іншій частині позову -
відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка просила змінити зазначене рішення, оскільки вважала, що при
визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом порушена ст. 23 ЦК України, так як
не в повному обсязі враховані вимоги розумності та справедливості і як наслідок,
стягнута сума є заниженою та не відповідає понесеним моральним стражданням.

Відповідач також
не погодився з рішенням суду і в апеляційній скарзі просив його скасувати, бо
вважав, що судом не було з"ясовано всіх обставин, фактів та для
судово-медичної експертизи не було витребувана медична документація з
Центральної міської клінічної лікарні №1 стоматологічного відділення № 2 м.
Донецька, де дитина - ОСОБА_2, знаходилась з 26.06.2006 р. по 01.07.2006 p., не враховано,
які саме скарги у неї були в цей час. Обставини ж справи свідчать про те, що
тільки 30.06.2006 р. ОСОБА_2. була направлена в Обласну травматологічну лікарню
м. Донецька з підозрою на вивих ліктьового суглобу справа і тоді дитині був
встановлений остаточний діагноз. Крім того, просить взяти до уваги, що ЦМЛ є
бюджетною установою, яка не має власних коштів, усі статті розходів
фінансуються з бюджету міста.

Суд першої
інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1., виходив з того, що при
розгляді даної справи є доведеним спричинення відповідачем моральної шкоди
дитині ОСОБА_2а також її матері - ОСОБА_1., але зазначений в позовній заяві
розмір шкоди є дуже завищеним, тому розумним і справедливим буде стягнення з
ЦМЛ м. Дзержинська на користь ОСОБА_1. 3000 гривень.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Центральної міської лікарні м.
Дзержинська не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає
частковому задоволенню зі зміною рішення суду з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставою для зміни рішення в апеляційному порядку є невідповідність висновків
суду обставинам по справі.

Суд 1 -ї
інстанції, розглядаючи позовні вимоги, прийшов у рішенні до висновку про те, що
з вини лікарів відповідача литині ОСОБА_2невірно був встановлений діагноз, до
неї застосовували зайве хірургічне втручання, від чого вона відчувала зайвий
фізичний біль. До того ж, з вини, знову ж таки, лікарів ЦМЛ м. Дзержинська
дівчинці своєчасно не надана належна медична допомога, від чого дитина також
зазнавала фізичного болю. Великий обсяг фізичних страждань не міг не викликати,
в свою чергу, моральні страждання у дитини. Крім цього, й сама позивачка
зазначала страждань від неправильного лікування, застосованого до її дитини.

З вказаними
висновками не може не погодитись Апеляційний суд, оскільки вони підтверджені
фактичними обставинами по справі, поясненнями свідків та висновками
судово-медичної експертизи.

Що стосується
розміру відшкодування моральних страждань обох осіб, то суд 1-ї інстанції
вважав за достатнє стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 3000 грн.

Апеляційний  суд
вважає,  що  з
таким  висновком  суду погодитись  неможливо
з наступних підстав.

Як вбачається зі
ст. 3 Основ законодавства про охорону здоров"я, здоров"я - це стан
повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, а не тільки
відсутність хвороб і фізичних дефектів.

Кожний
громадянин України, згідно зі ст. 6 Основ, має право на охорону здоров"я,
що передбачає в т.ч. і кваліфіковану медико-санітарну допомогу, оскарження
неправомірних рішень і дій працівників, закладів і органів охорони
здоров"я, а також відшкодування заподіяної здоров"ю шкоди.

Відповідно до
ст. 42 Основ, медичне втручання (застосування методів діагностики, профілактики
або лікування, пов"язаних із впливом на організм людини) допускається лише
в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров"ю пацієнта.

З матеріалів
справи вбачається, що внаслідок падіння з гойдалки 25 червня 2006 року ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, отримала тілесні ушкодження -відкритий перелом
ніжньої щелепи в ментальному відділі зі зміщенням відламків, струс головного
мозку, закритий перелом правої плечевої кістки у верхній третині з незначним
зміщенням відламків.

На підставі
вивчення медичних документів дитини, її огляду судово-медична експертна комісія
прийшла до висновку про те, що дитині Дергільовій діагноз "закритий
перелом шійки лівого плеча" лікарями ЦМЛ м. Дзержинська встановлений
невірно, т.я. такого перелому в неї не було, тому відповідно, не було
необхідності в проведенні лікування методом скелетного витягування.

Для встановлення
перелому правої плечової кістки у дитини лікарями ЦМЛ м. Дзержинська не були
застосовані всі заходи обстеження - неякісно з"ясовані скарги, неякісно
проведений огляд, пальпаторне дослідження кістково-м"язового апарату та не
проведено рекомендоване рентгенологічне дослідження правого плеча.

З матеріалів
справи та пояснень позивачки видно, що дитині Дергільовій безпідставно була
накладена система скелетного витягування спицею на лівий лікоть, що завдавало
біль та обмеження рухів у вказаній руці. Пізніше спиця була знята та накладена
гіпсова пов"язка, що також утворювало незручності для дитини та
заподіювало їй страждання.

Крім того,
неприйняття відповідних заходів по встановленню та лікуванню перелому правої
руки  також  спричиняло
дівчинці  як  фізичний
біль,  так  і
моральні  страждання.

Страждання
шестирічної дитини, в свою чергу, викликали душевні страждання її матері
-позивачки по справі, яка довіряла здоров"я своєї дитини лікарям і
сподівалась на належне і якісне встановлення діагнозу і лікування.

Апеляційний суд
не може погодитись з висновком суду 1-ї інстанції про те, що дитина зазнала
страждань не тільки з вини відповідача, оскільки висновком СМЕ підтверджене
неправильне встановлення діагнозу та незастосування всіх необхідних заходів
обстеження дитини саме лікарями ЦМЛ м. Дзержинська. Враховуючи, що діагноз
стосовно перелому шійки лівого плеча встановлений лікарем - травматологом, то
при наступному знаходженні ОСОБА_1 В. у стоматологічному відділенні ЦМКЛ № 1 м.
Донецька головна увага приділялась профільному захворюванню - відкритому
перелому ніжньої щелепи.

Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"
передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати
залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості) та з
урахуванням інших обставин.

Враховуючи
викладене, характер та обсяг страждань як дитини ОСОБА_2, так і її матері -
ОСОБА_1., наявність винних дій з боку відповідача, Апеляційний суд приходить до
висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1. і
стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди 8000 грн. Вказана сума,
на думку Апеляційного суду, грунтується на засадах розумності, виваженості та
справедливості і є належною компенсацією завданої моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги відповідача про відсутність коштів та фінансування з бюджету
не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі і спростовуються
обставинами справи. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав
людини, висловлену у рішенні по справі „Кечко проти України" від 8
листопада 2005 року, Апеляційний суд вважає, що реалізація особою права, що
пов"язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на чс виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів
національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань.

Керуючись ст.ст.
309, 314-316 ЦПК України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Центральної міської лікарні м. Дзержинська відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 20 квітня 2007 року змінити.

Стягнути з
Центральної міської лікарні м. Дзержинська на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди - 8000 грн. (вісім тисяч грн.).

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної