Справа №2-999/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня
2007 року                                                                                            м.  Димитров

Димитровський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого -
судді Халаджи О.В.

при секретарі
Рибкіній Г.В.

з участю
представника позивача - ОСОБА_1.

представника
відповідача - Коробського А.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Димитров
справу за позовом ОСОБА_2до
Димитровської міської Ради про визнання права власності на жиле приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач позов
визнав.

Представник
позивача у судовому засіданні,  в
обґрунтування позовних вимог пояснив,  що
позивач ОСОБА_2.  мешкає у квартирі,  розташованій у АДРЕСА_1,  протягом 26 років. Приблизно стільки часу у
цьому ж будинку у квартирі №48 мешкала ОСОБА_3,  1927 року народження. ОСОБА_3. людина самотня,  близьких родичів у неї не має,  тому приблизно з жовтня 2005 року за її
проханням ОСОБА_2.  її доглядала - ходила магазинами та купувала
необхідні речі і продукти,  прала
білизну,  прибирала помешкання її
квартири,  купувала ліки. Протягом цього
часу ОСОБА_3. неодноразово
пропонувала подарувати позивачці свою квартиру,
та нотаріально засвідчити це. Спочатку остання відмовлялась,  та ОСОБА_3. її
умовила.

У
листопаді 2005 року позивачка разом з ОСОБА_3.
звернулись до нотаріуса Богатова Сергія Георгійовича з наміром здійснення
угоди дарування. Але угода не була здійснена,
тому що на момент звернення до нотаріуса ОСОБА_3. не мала витягу з реєстру прав власності на нерухоме
майно,  яке необхідно було отримати у
бюро технічної інвентарізації,  і на
підстві якого можна укласти угоду дарування.

У травні
2006 року ОСОБА_3. звернулась
до БТІ,  де нею була написана заява про
видачу їй витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно,  що підтверджується копією квітанції про
сплату цих послуг,  і отримала витяг від
29.05.2006 року.

22
червня 2006 року вони разом з ОСОБА_3.
зібрались до нотаріусу,  але
ІНФОРМАЦІЯ_1року ОСОБА_3.
померла.

Виходячи
зі змісту частини 3 статті 218 Цивільного Кодексу України,  якщо правочин,  для якого законом встановлена його
недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми,  укладений усно і одна із сторін вчинила
дію,  а друга сторона підтвердила її
вчинення,  зокрема шляхом прийняття
виконання,  такий правочин у разі спору
може бути визнаний судом дійсним.

Між
позивачкою та ОСОБА_3. у
листопаді 2005 року було обумовлено всі потрібні для даної угоди умови
договору,  які ОСОБА_3. повністю
виконала,  про що свідчить її звернення
до нотаріуса та у БТІ.

Згідно
частини 2 статті 219 Цивільного КодексуУкраїни,
та Постанови пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3
(зі змінами,  внесеними постановами від
25 грудня 1992 року №13 та від 25 травня 1998 року №15) "Про судову
практику в справах про визнаня угод недійсними",  суд може визнати дійсним правочин,  вимоги закону про нотаріальне посвідчення
якого недодержані,  якщо буде
встановлено,  що він відповідав справжній
волі особи,  яка його вчинила,  а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина,  яка не залежала
від її волі.

Намір ОСОБА_3. про дарування квартири
позивачці відповідав її справжній волі,
а нотаріально посвідчити договір дарування вона не змогла,  тому що померла.

2

Тому
позивачка просить визнати
за нею право власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач
до суду не з'явилася,  про час та місце
розглягу справи повідомлена належним чином,
подала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю,  з участю її представника ОСОБА_1.,

Судом
встановлено,  що ОСОБА_2.  мешкає у квартирі,
розташованій уАДРЕСА_2,  протягом
26 років. У цьому ж будинку у квартирі №48 мешкала ОСОБА_3,  1927 року народження. Дана квартира ОСОБА_3. належала на
праві приватної власності,  що
підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №1/34-1013 від
22.12.1993 року,  виданого в/о
«Красноармійськвугілля» (а.с.  7),  та технічним паспортом на квартиру згідно
якого загальна площа квартири складає 39,
9 м2 (а.с.  8-9).

Приблизно
з жовтня 2005 року за проханням ОСОБА_3.
позивачка доглядала за нею. ОСОБА_3.
запропонувала подарувати позивачці свою квартиру,  та нотаріально засвідчити цей факт,  що підтверджується наступними доказами.

У травні
2006 року ОСОБА_3.
звернулась до БТІ м.  Димитров,  де нею була написана заява про видачу їй витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно,  що
підтверджується копією квитанції про сплату цих послуг вартістю 20 грн.
(а.с.  11),  і отримала витяг від 29.05.2006 року
(а.с.  10).

Окрім
того,  на зворотному боці квитанції є
запис працівника БТІ м.  Димитров ««СЕЗ» для дарування».

ІНФОРМАЦІЯ_1року
ОСОБА_3. померла,  що підтверджується копіями довідки про смерть
ОСОБА_3. НОМЕР_1(а.с.  12),
та свідоцтва про смерть ОСОБА_3.
(а.с.  14).

Відповідно
до частини 3 статті 218 Цивільного Кодексу України,  якщо правочин,  для якого законом встановлена його
недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми,  укладений усно і одна із сторін вчинила
дію,  а друга сторона підтвердила її
вчинення,  зокрема шляхом прийняття
виконання,  такий правочин у разі спору
може бути визнаний судом дійсним.

Між
позивачкою та ОСОБА_3. у
листопаді 2005 року було обумовлено всі потрібні для даної угоди умови
договору,  які ОСОБА_3. повністю
виконала,  про що свідчить її звернення
до нотаріуса та у БТІ м Димитров.

Згідно
частини 2 статті 219 Цивільного Кодексу України,  та Постанови пленуму Верховного Суду України
від 28 квітня 1978 року №3 (зі змінами,
внесеними постановами від 25 грудня 1992 року №13 та від 25 травня 1998
року №15) "Про судову практику в справах про визнаня угод
недійсними",  суд може визнати
дійсним правочин,  вимоги закону про
нотаріальне посвідчення якого недодержані,
якщо буде встановлено,  що він
відповідав справжній волі особи,  яка
його вчинила,  а нотаріальному
посвідченню правочину перешкоджала обставина,
яка не залежала від її волі.

Згідно
копії витягу з реєстру права власності на нерухоме майно ОСОБА_3. від 29.05.2006
року,  та квитанцій про сплату послуг
БТІ,  ОСОБА_3. дійсно зверталась до БТІ,
та сплатила послуги за видачу реєстру права власності на нерухоме майно.

Допитана
у якості свідка у судовому засіданні працівник БТІ м.  Димитрів - ОСОБА_4. ,  до якої ОСОБА_3. зверталась за витягом з
реєстрації,  підтвердила той факт,  що ОСОБА_3. зверталась за витягом з реєстру
для того,  щоб нотаріально посвідчити
договір дарування квартири позивачці ОСОБА_2.

Згідно
відповіді в.о. нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори Шиленко
С. В. на запит суду від 14.06.2007 року,
«У Димитровській державній нотаріальній конторі після смерті
ОСОБА_3.,  померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року,  спадкова справа не відкривалась.»
(а.с.  17).

Остаточна
балансова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 14 792 грн.,  що підтверджується відповіддю БТІ м.  Димитров (а.с.  21).

В силу
вищевикладеного,  суд вважає,  що вимоги позивача підлягають задоволенню в
повному обсязі,  та за ним необхідно
визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 40, 0 м ,
остаточна балансова вартість якої склала 14 792 грн.

На
підставі  ст.  ст.
10, 11,  57,  209,
213-215 ЦПК України,   ст.  ст.
218-219,  392 ЦК України,  суд

3

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2до Димитровської
міської Ради про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати
за ОСОБА_2право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 40, 0 м2,
остаточна балансова вартість якої склала 14 792 грн.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення до Апеляційного суду Донецької області через
Димитровський міський суд.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через
Димитровський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.