РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27
листопада 2007 року                                                              м- Вінниця

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого : Ковальчука О.В. ;
суддів : Іващука В.А., Колоса С.С., при секретарі -.Цехмістер О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного
товариства "Південьзахідшляхбуд" (далі ВАТ
"Південьзахідшляхбуд"), третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4, про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційними скаргами ВАТ
"Південьзахідшляхбуд" та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 листопада 2002 року,

установила:

У травні 2002
року позивачі звернулися до суду із зазначеними позовами мотивуючи свої вимоги
тим, що 23 жовтня 1999 року на перехресті автошляху Біла Церква - Гуменне та
дороги із с Нападівка,
Липовецького району, Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за
участю автомобіля "Ніссан-Сані", реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_1, під його управлінням і автомобіля ГАЗ - 52, реєстраційний
НОМЕР_1, який належить ВАТ "Південьзахідшляхбуд", під управлінням
водія ОСОБА_4 Посилаючись на те, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди
автомобілю "Ніссан-Сані" були завдані механічні пошкодження, ОСОБА_3
та ОСОБА_2 були завдані легкі тілесні ушкодження, позивачі просили стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1 38 780 грн. матеріальної шкоди та 15 000 грн.
моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 8 000 грн. моральної шкоди; на користь
ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 листопада 2002 року зазначені
позови частково задоволено. Стягнуто з ВАТ "Південьзахідшляхбуд", на
користь ОСОБА_1 34 320 грн. матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди, 387
грн. 80 коп. державного мита, 1 560 грн. витрат

Справа №22 -
2589 2007 р.        Категорія: 19 Головуючий у суді першої інстанції Кузьмишин
В.М.

Доповідач:
Ковальчук О.В.

2

на
оплату послуг адвоката,
у решті позову відмовлено.
Стягнуто з ВАТ "Південьзахідшляхбуд"
на користь ОСОБА_6 3 000 грн. моральної шкоди, 8 грн. 50 коп. державного мита, у решті позову відмовлено.
Стягнуто з ВАТ "Південьзахідшляхбуд" на користь ОСОБА_2
3 000 грн. моральної
шкоди, 8 грн. 50 коп. державного мита, у решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ВАТ
"Південьзахідшляхбуд" просить
скасувати рішення суду у частині : стягнення на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2
по 3000 грн. кожній як відшкодування > моральної шкоди; задоволення вимог
про застосування індексів інфляції у сумі 10 387 грн. 80 коп. при обрахуванні
розміру заподіяної ОСОБА_1 шкоди та ухвалити нове рішення про зменшення розміру
відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 до 12000 грн., залишивши йому
автомобіль, та зменшити до 1000 грн. розмір відшкодування йому моральної шкоди,
у решті залишити рішення суду без змін, посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також
порушення норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній
скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої
інстанції та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої
інстанції встановлені та не оспорені сторонами наступні обставини.

23 жовтня 1999
року Липовецьким райвідділом внутрішніх справ була порушена кримінальна справа
№ 99110251 за ч.1 ст. 215 КК України (у редакції 1960 року) відносно
ОСОБА_4(далі кримінальна справа), який не дотримав вимог п.п. 10.1, 16.10, 12.3
Правил дорожнього руху України.

Постановами від
20 квітня 2000 року та від 23 жовтня 1999 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по
зазначеній кримінальній справі визнані потерпілими.

Відповідно до
копії постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 16 квітня
2002 року кримінальну справу № 99110251 відносно ОСОБА_4 - закрито у зв'язку з
декриміналізацією.

Згідно висновку
комплексної судової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи в діях
водія автомобіля ГАЗ - 52 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.п. 16.10
і 12.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до
акту автотоварознавчого дослідження № 590 від 10 грудня 1999 року власнику
автомобіля "Ніссан-Сані", державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок
зазначеної дорожньо-транспортної пригоди завдано матеріальної шкоди на суму 24
000 грн.

Згідно ст.440 ЦК УРСР 1963 року, який
діяв на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна особі або майну
громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному
обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Той, хто
заподіяв шкоду,

3

звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду
заподіяно не з його вини.

Статтею 441
цього ж кодексу передбачено, що організація повинна відшкодувати шкоду,
заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків.

Встановивши, що
за наведених вище обставин, внаслідок порушення водієм ОСОБА_4, який керував
автомобілем ГАЗ - 52, що належав відповідачу, п.п. 16.10 і 12.3 Правил
дорожнього руху України було пошкоджено автомобіль позивача, чим йому заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 24000 грн.,
суд дійшов вірного висновку про стягнення цієї суми на підставі ст.440 ЦК УРСР з відповідача на
користь позивача.

Доводи апелянтів про безпідставне неврахування судом при вирішенні спору того, що
водій ОСОБА_1 відповідно до наявних у вказаній кримінальній справі висновків
фізико-технічної без дати та автотехнічної від 23 березня 2000 року експертиз
теж порушив вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема рухався зі швидкістю
132,3 км/год та при виконанні вимог пунктів 12.3 та 12.6 цих правил мав
можливість уникнути зіткнення, а тому суд повинен був не підставі ст.454 ЦПК
України зменшити розмір відшкодування, не можна визнати обгрунтованими, оскільки названі висновки експертиз спростовуються
зробленим після них на підставі більш повних даних висновком комплексної
судової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи від 2 листопада
2001 року(а.с. 13-15, а.с. 21-222 кримінальної справи), відповідно до висновків
якої: величина швидкості автомобіля "Ніссан-Сані" перед зіткненням
становила 42-43 км/год, у водія цього автомобіля ОСОБА_1 була відсутня технічна
можливість уникнути зіткнення шляхом використання екстреного гальмування з
моменту виїзду автомобіля ГАЗ-53 на перехрестя; у діях водія ОСОБА_1
невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається, а невідповідність його дій вимогам
п.11.2 цих же Правил, зокрема рух по лівій стороні проїзної частини, не
знаходиться у причинному зв'язку із настанням
ДТП; в діях водія автомобіля ГАЗ - 52 ОСОБА_4 вбачається невідповідність
вимогам п.п. 16.10 і 12.3 Правил дорожнього руху України.

Названий
висновок фізико-технічної експертизи без дати не можна вважати належним
доказом, оскільки з відповіді Директора Департаменту експертного забезпечення
правосуддя Міністерства юстиції України № 30-17-517 від 20 жовтня 2000 року на запит адвоката ОСОБА_8
вбачається, що ОСОБА_7, який проводив цю експертизу, відповідно до розділу
III п.3.1.3 Положення про експертно-кваліфікаційні комісії
та атестацію судових експертів , затвердженого наказом Міністра юстиції від 15 липня 1997 року, не проходив атестацію
з метою присвоєння кваліфікації судового експерта, у Центральній експертно-кваліфікаційні
комісії Міністерства юстиції України та у Державному реєстрі атестованих судових експертів не значиться, тому
не має права проводити судові експертизи(а.с. 194 кримінальної справи). Крім
того у цьому ж висновку експерта та постанові слідчого від 12 січня 2000
року про призначення цієї експертизи не зазначено, що експерта попереджено за
дачу завідомо неправдивого висновку.

Названий
висновок фізико-технічної експертизи, у тому числі встановлена ним швидкість
автомобіля "Ніссан-Сані", у якості вихідних даних був
використаний  експертом  при дачі
висновку автотехнічної експертизи
від 23

4

березня 2000 року, а тому висновок
цієї експертизи також не можна визнати належним доказом.

Не можна
погодитись з висновком суду про необхідність врахування при визначенні розміру
матеріальної шкоди індексу інфляції з грудня 1999 року по травень 2002 року на
підставі Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції, які
містяться у роз'яснені ВСУ від 3 квітня 1997 року № 6.2.-97 р. з наступних підстав.

Згідно п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди " від 27 березня 1992
року N 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну,
незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57
Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що
відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку
надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом
відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами
справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки
відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити
пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій
заподіювача шкоди.

Відповідно до
правових позицій щодо застосування судами цивільного і цивільного
процесуального законодавства, висловлених судовою колегією в цивільних справах
Верховного Суду України, опублікованих у 2002 році(п.7 "Зобов'язання, що
виникають внаслідок заподіяння шкоди" Розділу 1), не суперечить цим роз'ясненням
практика судів, які при відшкодуванні витрат, проведених потерпілим на усунення
негативних наслідків неправомірних дій заподіювача шкоди, задовольняли позови,
заявлені з урахуванням рівня інфляції(за даними Мінстату України) за період від
проведення потерпілим витрат до їх відшкодування.

Оскільки ОСОБА_1 не послався у позові, а суд
не встановив, що на усунення негативних наслідків неправомірних дій заподіювача
шкоди ним було проведено витрати, його вимоги про відшкодування шкоди з
урахуванням індексу інфляції з грудня 1999 року по травень 2002 року
задоволенню не підлягають, а відтак рішення суду у цій частині слід змінити,
зокрема зменшити розмір стягнутої з ВАТ "Південьзахідшляхбуд" на
користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди на суму індексу інфляції з грудня 1999 року
по травень 2002 року.

При вирішенні
спору судом також не враховані роз'яснення Верховного Суду України, викладені у
тому ж таки п.9 названої постанови Пленуму, про те, що постановляючи рішення
про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може
використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно
повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду.

Так, стягнувши з
відповідача на користь позивача 24000 грн. завданого матеріального
збитку(згідно акту автотоварознавчого дослідження № 590 від 10 грудня 1999 року
ця сума становить ринкову вартість автомобіля "Ніссан-Сані" 1993 року
випуску, яка є нижчою від вартості відновлювального ремонту - 30756 грн.), суд
не обговорив питання про передачу відповідачу належного позивачу

5

автомобіля "Ніссан-Сані".
Тому, відповідно до названих роз'яснень ВСУ оскільки з ВАТ
"Південьзахідшляхбуд" на користь ОСОБА_1 рішенням суду стягнуто
ринкову вартість автомобіля "Ніссан-Сані" 1993 року випуску,
пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 слід було передати ВАТ
"Південьзахідшляхбуд". Разом з тим, як пояснив позивач на даний час
названий автомобіль "Ніссан-Сані" не перебуває у його власності,
оскільки ним цей автомобіль відчужено не відремонтованим у 2003 році, а тому
враховуючи, що згідно висновку № 324 автотоварознавчого дослідження від 5
грудня 2002 року розрахункова вартість непошкоджених запасних частин цього
автомобіля, з урахуванням робіт по їх демонтажу складає 10494 грн. 58 коп., на
цю суму слід зменшити стягнення завданого матеріального збитку. Таким чином
слід зменшити розмір стягнутої з ВАТ "Південьзахідшляхбуд" на користь
ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 34320 до 13505 грн. 42 коп.

Відповідно
ст.440-1 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин,
моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права,
відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що
моральна шкода заподіяна не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі
за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір
відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру
діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого,
а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів
заробітної плати.

Згідно п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N
4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших
обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та
справедливості.

Встановивши, що
за вищенаведених обставин водій ВАТ "Південьзахідшляхбуд" ОСОБА_4
заподіяв позивачам моральну шкоду, яка полягає : у душевних стражданнях, яких
ОСОБА_1 зазнав у зв'язку із протиправною
поведінкою щодо нього самого та членів його сім'ї, пошкодженням його
майна; у фізичному болю та стражданнях, яких ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазнали у зв'язку
із ушкодженням здоров'я(ОСОБА_3 заподіяно легкі тілесні ушкодження, що не
спричинили короткочасний розлад здоров'я(висновок експерта а.с.76 кримінальної
справи), ОСОБА_2 заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я(висновок експерта а.с.78 кримінальної справи);
суд дійшов вірного висновку про покладення на ВАТ
"Південьзахідшляхбуд" обов'язку по відшкодуванню зазначеної шкоди на
підставі ст.440-1 ЦК УРСР 1963 року.

Разом з тим,
колегія суддів вважає, що визначаючи розмір грошового відшкодування моральної
шкоди, завданої позивачам, суд не у повній мірі врахував та застосував наведені
вище положення ст.440-1 ЦК УРСР 1963 року та роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України, а тому з урахуванням наведених положень закону та роз'яснень,
зокрема - характеру та обсягу страждань, яких

6

зазнали позивачі, а також виходячи
із засад розумності, виваженості і справедливості на користь ОСОБА_1 слід
стягнути 2500 грн., на користь ОСОБА_3 1700 грн., а ОСОБА_2 2000 грн.
відшкодування моральної шкоди. Відтак розмір стягнутого з відповідача
відшкодування моральної шкоди необхідно зменшити.

За таких
обставин відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду у частині стягнення з
ВАТ "Південьзахідшляхбуд" відшкодування матеріальної та моральної шкоди
слід змінити, у іншій частині - залишити без змін.

На підставі
викладеного та ст.ст.440, 440-1, 441 ЦК УРСР 1963 року, керуючись ст.ст.10, 60,
219, 307, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні               скарги              Відкритого                акціонерного товариства

"Південьзахідшляхбуд" та адвоката ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 листопада 2002 року змінити,
зокрема зменшити розмір стягнутої з Відкритого акціонерного товариства
"Південьзахідшляхбуд" на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 34320 до 13505 грн. 42 коп., моральної шкоди з
5000 до 2500 грн., на користь ОСОБА_2 з 3000 до 2000 грн., на користь
ОСОБА_3 з 3000 до 1700 грн., у іншій частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення.

Протягом двох
місяців з дня набрання законної сили рішення може бути оскаржено у касаційному
порядку до Верховного Суду України.