УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року листопада місяця 26 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді:
Курської А.Г.

Суддів:                                                     Горбань
В.В.

Шаповалової О.А.

При
секретарі:                                         Галіч
Ю.Є.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду «ДСН» від 27.03.2006 року та
від 18.07.2007 року,  за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м.  Сімферополя Автономної Республіки Крим від 15
червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 15 червня 2007 року
задоволено заяву ОСОБА_1. Поновлено строк позовної давності. Скасовано рішення
Постійно діючого Кримського третейського суду від 27.03.2006 року по справі №
02-03/070-2006р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та
рішення від 18.07.2006 року по справі № 02-07/135-2006 р. за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,  визнання права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставиться питання про скасування ухвали суду і прийняття нового судового
рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішень
третейського суду,  посилаючись на
порушення норм матеріального і процесуального права,  на неповне з'ясування обставин,  які мають суттєве значення для справи,  на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам і вимогам закону.

Заслухавши    суддю-доповідача,                перевіривши    матеріали
справи,

обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вислухавши
пояснення ОСОБА_2,  її представника,
заявника та його представника,
колегія суддів вважає,  що скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи
ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування рішень третейського
суду,  суд першої інстанції виходив з
обгрунтованості заявлених вимог та їх доведеності. При цьому визнав
встановленим,  що Кримський третейський
суд в порушення вимог  ст.  ст.
12,  27,  35 Закону України «Про третейські суди»
прийняв і розглянув справи № 02-03/070-2006р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за
ним права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 і по справі № 02-07/135-2006 р.
за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,  визнання права власності на домоволодіння

Справа №
22-ц-5399/2007 р.                Головуючий
у першій

інстанції Андреева О.М.  Доповідач Горбань В.В.

АДРЕСА_1
та ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 тобто по
спорам,  які не підвідомчі третейському
суду та третейським угодам отриманим оманним шляхом.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів,  оскільки вони відповідають матеріалам справи
та вимогам закону.

Відповідно
до частини 2 статті 51 Закону України «Про третейські суди» (далі - Закону)
рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках,  передбачених цим законом,  до компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

За
частиною 3 статті 51 Закону рішення третейського суду може бути оскаржено та
скасовано лише з таких підстав :

1)
справа,  по якій
прийнято рішення третейського суду,  не
підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2)
рішення третейського суду прийнято у спорі,  не передбаченому третейською угодою,  або цим рішенням вирішені питання,  які виходять за межі третейської угоди;

3)
третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4)
склад третейського суду,
яким прийнято рішення,  не
відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону

З
матеріалів справи вбачається,  що
рішенням постійно діючого Кримського третейського суду судом при концерні «ДСН»
від 27.03.2006 року визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.
Ухвалюючи рішення,  третейський суд
визнав встановленим,  що спірне
домоволодіння було збудовано за власні кошти ОСОБА_1,  тому у нього виникає право власності на
зазначено домоволодіння,  що не
суперечить умовам договору про спільну діяльність.

Але,  як убачається з матеріалів справи,  третейський суд фактично визнав право
власності на новостворене майно,
будівництво якого було здійснено ОСОБА_1 без належного дозволу та належно
затвердженого проекту,  тобто фактично на
самочинне будівництво. При цьому не звернув уваги на те,  що при вирішенні спорів щодо визнання права
власності на новостворене майно відповідачем по зазначеній справі є орган
місцевого самоврядування.

Відповідно
до пункту 6 частини 1 статті 6 Закону третейські суди в порядку,  передбаченому цим Законом,  можуть розглядати будь-які справи,  що виникають із цивільних та господарських
правовідносин,  за винятком: справ,  однією із сторін в яких є орган державної
влади,  орган місцевого
самоврядування,  державна установа чи
організація,  казенне підприємство.

Але,  третейський суд,  розглянувши не підвідомчу йому справу,  безпідставно не врахував ці положення Закону.

Крім
того,  у третейської угоді від 23.02.2006
року по справі № 02-03/070 -2006р. за позовом ОСОБА_1 не зазначено,  який конкретно спір сторони передають на
розгляд третейського суду,  що є
порушенням  ст.  5,  12,  Закону та свідчить про недійсність зазначеної
третейської угоди.

При розгляді
справи судом першої інстанції також встановлено,  що на підставі рішення постійно діючого
Кримського третейського суду при концерні «ДСН» від 18 липня 2006 року визнаний
дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1
Припинено право власності ОСОБА_1 на це домоволодіння та визнано право
власності на нього за ОСОБА_2
у третейському розгляді.

Відповідно до положень статті 5 Закону право передачі спору на розгляд
третейського суду виникає лише за наявності між сторонами третейської
угоди,  яка відповідає вимогам цього
закону.

Згідно
зі  ст.
12 Закону третейська угода укладається у вигляді третейського
застереження в договорі,  контракті,  або у вигляді окремої письмової угоди. У разі
недодержання вимог зазначеної норми третейська угода є недійсною.

Як
убачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2 і ОСОБА_1 24
березня 2006 року уклали угоду про передачу спору на розгляд постійно діючого
Кримського третейського суду при Концерні «ДСН». Зі змісту даної угоди не
вбачається,  відносно якого спору сторони
уклали дану третейську угоду і стосується чи вона,  зокрема спору про визнання дійсним договору
купівлі -продажу спірного домоволодіння,
який був укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у простій письмовій формі
05.07.2006 року.

Аналізуючи
зазначені обставини,  суд першої
інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності даної угоди,  оскільки на час укладення третейської угоди -
24.03.2006 року між сторонами ще не існували правовідносини щодо
купівлі-продажу спірного домоволодіння.

Таким
чином,  рішення третейського суду
прийнято у спорі,  відносно якого
фактично була відсутня третейська угода і проти якої заперечує ОСОБА_1

Аналізуючи
зазначені обставини,  суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що це є безумовною підставою для скасування рішення третейського суду
від 27.03.2006 року та від 18.07.2006 року.

Відповідно
до  ст.
303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах
доводів апеляційної скарги.

Всупереч
вимогам  ст. 60 ЦПК України ОСОБА_2 не надала
доказів,  які б могли спростувати
висновки суду.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що суд
неповно з'ясував обставини справи та не надав належної оцінки доказам,  наданим ОСОБА_2 та поясненням
свідків ОСОБА_3 ОСОБА_4 а тому необгрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1 про
скасування рішень третейського суду,  є
безпідставними.

Судова
колегія вважає,  що суд першої інстанції
повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам згідно
зі  ст.
ст.  10,  60,
212 ЦПК України,  а в ухвалі навів
переконливі доводи на обгрунтування своїх висновків. Посилання в апеляційній
скарзі на порушення норм процесуального права щодо розгляду справи у
відсутність ОСОБА_2,  яка з поважних причин не з'явилася у судове засідання
15.06.2007 року,  не є безумовною
підставою для скасування ухвали суду на підставі п.3  ст.
312 ЦПК України.

Інші
доводи апеляційної скарги не містять достатніх безумовних підстав для
скасування ухвали суду.

Згідно з
п. 1  ст.
312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
ухвалу без змін,  якщо визнає,  що судом першої інстанції постановлено ухвалу
з додержанням вимог закону.

Виходячи з
наведеного та керуючись статтями 303,
307,  312,  314,
315 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити

Ухвалу
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 15 червня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду
касаційної інстанції.