АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22- 1925/2007                                                 оскаржуване
рішення постановлено

Категорія
23                                                                    підгодовуванням
Якименко М.
М.

Доповідач :   Чуприна В. О.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року                          Колегія
суддів судової палати у цивільних

справах
Апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого :
Чуприни В.О.

Суддів :
Морозовського В.І.,   Цюри Т.В.

При секретарі:
Яблонській І.Л.

За
участю : відповідачки ОСОБА_1
представника позивача Шоломицького О.А.,   третьої особиОСОБА_2.,   розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.   Вінниці від 14 лютого 2005 року за позовом ЗAT
«Вінницький таксомоторний парк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,   заподіяної джерелом підвищеної небезпеки
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
-

ВСТАНОВИЛА:

В
березні 2003 року ЗАТ «Вінницький таксомоторний парк» звернулося до суду з
вказаним позовом,   мотивуючи вимоги
тим,   що 25.12.2002 року біля 19 годин в
районі перехрестя вул.
Грибоєдова-Київська в м.   Вінниці
з вини водія автомобіля «БМВ-318» державний НОМЕР_1 - ОСОБА_1. сталася
дорожньо-транспортна пригода,   внаслідок
якої було пошкоджено автомобіль ГАЗ-3110 державний номер НОМЕР_2 який належить
ЗАТ «Вінницький таксомоторний парк» під керуванням водія ОСОБА_2

2

Згідно
висновку автотоварознавчого дослідження від 01.01.2003 року шкода,  що заподіяна власнику пошкодженого автомобіля
складає 2578, 73 грн.

Крім
цього,  позивач вказав,  що пошкоджений автомобіль не виїздив на лінію
з 25.12. по 31.12. 2002 року і підприємство не отримало 378, 57 грн. доходу,  також витрачено 200 грн. на проведення
товарознавчої експертизи.

Оскільки
відповідачка добровільно відшкодувати збитки відмовилась,  позивач просив стягнути з неї по суду
3157,  30 грн. матеріальної шкоди,  а також 200 грн. витрат за проведення
експертизи і понесені витрати по сплаті державного мита.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Останнім
рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 14 лютого 2005 року позов задоволений і стягнуто з ОСОБА_1.
на користь ЗАТ «Вінницький таксомоторний парк» 3157, 30 грн. матеріальної шкоди
та 351 грн. судових витрат.

Не
погодившись з рішенням,  ОСОБА_1. подала
апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення та
передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,  що суд не створив умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи. На думку апелянта суд не врахував
постанову Ленінського районного суду від 3.03.2004 року про закриття
адміністративної справи щодо ОСОБА_1  а
також не взято до уваги,  що причиною ДТП стало порушення
водіємОСОБА_2. правил дорожнього руху,
який почав несподіваний маневр руху назад.

В
запереченні голова правління ЗАТ «Вінницький таксомоторний парк» ОСОБА_3  просив залишити рішення Ленінського районного
суду без змін,  а апеляційну скаргу без
задоволення.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  заслухавши пояснення
сторін,  дослідивши матеріали цивільної
справи,  колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що 25
грудня 2002 року біля 19.10 год.
на вул.  Київській в м.  Вінниці в умовах слизької дороги сталось
зіткнення автомобіля ГАЗ-3110 НОМЕР_2під керуванням водіяОСОБА_2. та автомобіля
БМВ-318 НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1
внаслідок якого обом транспортним засобам завдано технічних ушкоджень.

По
даному факту ДТП працівниками
ДАІ було складено протокол № 869 про порушення правил дорожнього руху водієм
ОСОБА_1  яка не витримала безпечну
дистанцію і допустила наїзд на автомобіль ГАЗ-3110,  який зупинився попереду.

За
висновком автотехнічної експертизи № 572 від 14 грудня 2004 року,  призначеної за ухвалою суду,  і з урахуванням пояснень експерта в судовому
засіданні,  вбачається,  що в даній конкретній ситуації удар відбувся
в автомобіль,  який був попереду
внаслідок недотримання дистанції та вибрання такої швидкості,  що не дала змоги уникнути зіткнення шляхом
гальмування.

3

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку щодо винуватості в ДТП відповідачки
ОСОБА_1.,  яка недотрималась вимог п.13.1
Правил дорожнього руху України.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що суд не
врахував постанову Ленінського районного суду від 3 березня 2004 року є
безпідставними і не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки дана

постанова
про закриття адміністративної справи відносно ОСОБА_1. за  ст.  124
КУпАП з нереабілітуючих підстав,  не
впливає на правильність вирішення спору.

Відповідачка
ОСОБА_1. посилається в апеляційній скарзі також на те,  що зіткнення відбулось із-за несподіваного
руху назад автомобіля ГАЗ-3110 і дана обставина,  на її думку,
в порушення  ст. 15 ЦПК України
упереджено відхилена судом.

Проте,  вважати вказаний довід обґрунтованим не має
підстав,  оскільки таке захисне
викладення подій суперечить дійсним обставинам справи та відповідачкою ніяк не
доведено доказами,  хоча вона і не була
позбавлена в цьому права.

Вирішуючи
спір і задовольняючи позовні вимоги стосовно відшкодування шкоди за пошкоджений
автомобіль ГАЗ-3110,  суд правильно
застосував  ст.  450 ЦК України (1963 року) та за відсутності
спору між сторонами щодо вартості витрат на відновлення автомобіля,  розміру матеріального збитку та зустрічних
вимог про повернення замінених деталей,
правильно визначив розмір відшкодування 2578, 73 грн. відповідно до
висновку автотоварознавчого дослідження № 263-12 від 10.02.2002 року.

Однак
колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення
упущену вигоду в сумі 378, 57 грн. так як позивачем не надано безперечних
доказів,  що саме така сума не була
отримана внаслідок вимушеного простою автомобіля.

Також,  відповідно до
ст.  88 ЦПК України,  слід правильно розподілити судові витрати,  присудивши з відповідача на користь
позивача,  понесені ним і документально
підтверджені судові витрати.

В решті
рішення суду постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального
права,  а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313 -315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Вінниці
від 14 лютого 2005 року змінити,
виключивши з резолютивної частини текст про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ЗАТ «Вінницький таксомоторний парк» 378 гривен 57 копійок упущеної
вигоди і вказати в резолютивній частині,
що з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Вінницький

4

таксомоторний
парк» підлягає до стягнення 2578 гривен 73 копійки матеріальної шкоди,  51 гривен судових витрат по сплаті державного
мита і 200 гривен витрат за експертне дослідження,  а всього 2829 гривен 73 копійки.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і протягом двох місяців може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України.