РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

20
грудня 2007 року                                                                                        м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Громіка Р.Д.

суддів -
Парапана В.Ф., Панасенкова В.О. при секретарі - Щуровської О.Д. розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого Акціонерного
Товариства «Ізмаїльський суднобудівельно-судноремонтний завод» на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 вересня 2007р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Закритого Акціонерного Товариства «Ізмаїльський суднобудівельно-судноремонтний
завод» про зміну формулювання  причини
звільнення,

встановила:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася
до суду з вказаним позовом, та пояснила, що працювала з 1 листопада 2004 р. на посаді
юрисконсульта в ЗАТ «Ізмаїльський суднобудівельно-судноремонтний завод».
Наказом № 146 від 17 жовтня 2006 року вона була звільнена за п.4 ст.40 КЗпП
України за прогули без поважних причин. Підставою для звільнення послужив не
вихід позивачки на роботу після написання заяви про звільнення. Підтримуючи
позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення, позивачка пояснила,
що з 01.11.2004р. вона працювала на посаді юрисконсульта в ЗАТ «Ізмаїльський
суднобудівельно-судноремонтний завод». 18.09.2006 p., вийшовши після
хвороби на роботу дізналася, що створена юридична група і вона буде
підпорядковуватися не голові правління як було раніше, а юрисконсульту
прийнятому за трудовою угодою. В зв'язку з тим, що їй не було доведено до
відома про це за два місяці, вона не погодилася працювати на таких умовах і
подала заяву про звільнення в зв'язку з порушенням законодавства про працю.
Після подання заяви, на роботу більше не вийшла. 23.10.2006 року з письмового
повідомлення, яке було направлено поштою, вона дізналася, що звільнена за
прогули, з чим не погодилася, тому звернулася до суду з позовом про зміну
формулювання причини звільнення.

Представник
відповідача позов не визнав і пояснив, що з сторони адміністрації не було
ніяких порушень трудового законодавства відносно ОСОБА_1. В період хвороби позивачки і в зв'язку з великим об'ємом
роботи в юридичному відділі, за трудовою угодою на період з 12.09. по
22.09.2006р. була прийнята юрисконсультом ОСОБА_2 Робота юриста за трудовим
договором ніяк не відобразилася на посадових зобов'язаннях позивачки і нічим не
ущемило її права. На постійну роботу на 0, 5 ставки на посаду начальника
юридичної служби ОСОБА_2 була прийнята 9 жовтня 2006 року, тобто через 22 дні
після подачі позивачкою заяви про звільнення з

Головуючий
у першій інстанції Грубіян Л.І.                        Справа
№22ц-5284/2007р.

Доповідач
Громік Р.Д.                                                                        Категорія
44

роботи. Тому
вважає, оскільки адміністрацією не було допущено порушень трудового
законодавства, то немає підстав для зміни формулювання причини звільнення. Тимченко без поважних
причин не виходила на роботу, тому законно звільнена за прогули.

Рішенням
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 вересня 2007р. було
визнано формулювання причини звільнення ОСОБА_1
невірною, було зобов'язано ЗАТ «Ізмаїльський суднобудівельно-судноремонтний
завод» змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з п.4 ст. 40 КЗпП України на п.6 ст. 36 КЗпП України. У
відповідності зі ст. 44 КЗпП України стягнуто з ЗАТ «Ізмаїльський
суднобудівельно-судноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць - 898 гривень. В
задоволенні решти частини позову - відмовлено.

В
апеляційні скарзі апелянтом ставиться питання про скасування рішення суду в
зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи,
неповно були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, апелянт просить
скасувати рішення суду, та постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в
повному обсязі.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи скарги та заперечення
проти неї, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

При
ухваленні рішення, суд першої інстанції вважав, що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

18.09.2006р.
позивачка подала заяву про звільнення її з роботи, на подану позивачкою заяву
адміністрація ніяк не відреагувала, а через місяць 17.10.2006 р. звільнила її
за прогули за ст. 40 п.4 КЗпП України. У відповідності до ст. 43 КЗпП України
для звільнення робітника по вказаним підставам необхідна згода профспілкового
органу. Судом першої інстанції було встановлено, що профком ЗАТ «ІССРЗ»
розглянувши подання адміністрації відмовив в наданні згоди на звільнення
ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 КЗпП України.

Суд
першої інстанції посилаючись на п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України
№6 від 6.11.1992р. вказав, що «відмова профспілкового органу в наданні згоди на
звільнення є підставою для поновлення робітника на роботі».

Проте ОСОБА_1 з позовом про
поновлення на роботі не зверталася, тому, на думку суду першої інстанції, у
нього були підстави для змінення формулювання причини звільнення, так як
підставою розірвання трудового договору стала відмова позивачки від продовження
роботи в зв'язку зі зміненнями умов праці (по трудовому договору прийнятий ще
один юрист). Тому, на підставі п. 10 Постанови Верховного Суду України №15 від
25.05.1998 р. суд вважав, що має право за своєю ініціативою змінити
формулювання причини звільнення на п.6 ст. 36 КЗпП України, якщо буде
встановлено, що робітник не згоден працювати за нових умов.

Проте, з
такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися
виходячи з наступного.

Стаття
38 КЗпП України передбачає, що працівник має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений
ним орган письмово за два тижні. Уразі, коли заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд
на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній
місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сімї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин),
власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк,
про який просить працівник.

Працівник
має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним   бажанням,
якщо   власник   або
уповноважений   ним   орган
не   виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно
ч.1 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової
організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на
розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди
виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового
представника).

Відповідно
до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

В своїй
позовній заяві ОСОБА_1 просила
суд тільки змінити формулювання причин звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП України,
на ст.. 38 КЗпП
України. Проте, суд першої інстанції, вийшовши за межи заявлених позовних вимог,
зобов'язав ЗАТ «ІССРЗ» змінити формулювання звільнення на п. 6 ст. 36 КЗпП
України, та стягнув на користь ОСОБА_1
середню заробітну плату за один місяць, хоча вона таких вимог не ставила.

Крім
цього, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що
вона не визначила строк, з якого бажала розірвати трудовий договір, у зв'язку з
чим, адміністрація ЗАТ, відповідно до ст..
38 КЗпП України, вважала цю заяву попередженням про розірвання трудового
договору за власним бажанням працівника, не стала її звільняти з дня подання
заяви, а почала витримувати передбачений законом двохтижневий строк.

Позивачка
з часу подачі заяви, на роботу не виходила, на попередження адміністрації уваги
не звертала. Ця обставина ніким не заперечувалась.

Висновки
суду першої інстанції в самому рішенні суперечать одне одному, так як в одній
частині рішення суд вказує на те, що адміністрація ЗАТ незаконно звільнила
працівника - позивачку по справі, і в той же час в останньому абзаці
мотивувальної частини, суд вказує, що не вбачає в діях адміністрації порушень
законодавства про працю, тобто підстав для звільнення позивачки за ст. 38 ч.3
КЗпП України .

Судова
колегія також вважає, що позивачка не довела ні суду першої інстанції, ні
апеляційній інстанції свої вимоги щодо зміни формулювання причин звільнення, не
надала ніяких належних доказів щодо того, що адміністрація ЗАТ змінила суттєві
умови її роботи, і тому колегія суддів не вбачає ніяких підстав для задоволення
її позову.

Відповідно
до ст. 309 ч. 1 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)         неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2)         недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав

встановленими;

3)         невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4)         порушення або неправильне застосування
норм матеріального або

процесуального
права.

У
зв'язку з цим, колегія суддів вважає що по справі є підстави для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, яким в задоволенні
позову ОСОБА_1 потрібно
відмовити в повному обсязі.

Керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п. п. 1-4; ст.313, 314, 316, 317, 319, 324, 325
ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ЗАТ «Ізмаїльський суднобудівельно-судноремонтний завод» задовольнити.

Рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.09.2007р. по справі
за позовом ОСОБА_1 до
Закритого Акціонерного Товариства «Ізмаїльський суднобудівельно-судноремонтний
завод» про зміну формулювання причини звільнення - скасувати.

Ухвалити
нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 до
Закритого Акціонерного Товариства «Ізмаїльський суднобудівельно-судноремонтний
завод» про зміну формулювання причини звільнення відмовити в повному обсязі.

На
рішення може бути подана касаційна скарга протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішення апеляційного суду.