Справа №2-1735/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 травня 2007
року Голосіївський районний суд м.  Києва
в складі: головуючого - судді Горбань Н.І.

при
секретарі Вороні О.В. з участю адвоката Бушовського М. І.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Києві справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про виселення
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя особа: ОСОБА_3 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У січні
2007р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про виселення.
Зазначив,  що перебував у шлюбі з
відповідачкою з 1980р.,  від якого вони
мають дочку ОСОБА_3  1986р. народження.
Подружнє життя не склалося і 27.05.1992р. вони розірвали шлюб.

Згідно
довідки БТІ м.  Києва № 6513/1 від
12.10.1999р. будинковолодіння АДРЕСА_1складається з трьох жилих будинків: за
літерою "А",  площею 148, 6 кв.
м,  літерою "Б",  площею 62, 9 кв. м,  та літерою "В",  площею 112, 9 кв. м.

Зазначив,  що після смерті його батьків розпорядженням
Московської РДА м.  Києва № 379 від
5.04.2002р. із загального будинковолодіння йому було виділено окремий жилий
будинок під літерою "Б",
площею 62,  9 кв. м,  власником якого він є. У вказаному будинку
зареєстрований він та дочка,  а
відповідачка ОСОБА_2. зареєстрована
в будинкуАДРЕСА_1  де раніше проживали
його батьки.

Відповідачка
поселилася і проживає в його будинку АДРЕСА_1
зчиняє сварки та скандали,  на
його прохання добровільно виселятися не бажає,
чим перешкоджає йому користуватися власністю.

В
судовому засіданні позивач підтримав позов. Пояснив суду,  що до міліції з приводу вчинення
відповідачкою сварок та скандалів він не звертався.

Зустрічний
позов не визнає. Заперечує,  що
відповідачка підтримувала будинок в належному стані та вкладала свої кошти на
його ремонт та утримання. Просить суд відмовити в позові.

Відповідачка
в судовому засіданні позов не визнала,
пояснила суду,  що вона проживає в
будинку АДРЕСА_1 з 1980р. Після реєстрації шлюбу з позивачем вона була
прописана в будинкуАДРЕСА_1  де був прописаний
позивач та всі його родичі. Однак за цією адресою вона ніколи не
проживала,  а проживала в будинку
АДРЕСА_1  площею 62,  8 кв.
м,  в якому проживає
на даний час.  Вказаний будинок на той
час не був прийнятий в експлуатацію,  а
лише 24.04.1989р. рішенням Московської РДА м.
Києва № 335 будинок АДРЕСА_1 був прийнятий в експлуатацію та
зареєстрований в БТІ.

З 1990р.
ОСОБА_1. не
проживав у будинку,  а 27.05.1992р. їхній
шлюб було розірвано. В січні 2004р. ОСОБА_1.
повернувся до будинку і став її виганяти,
погрожуючи при цьому,  та
спричиненням тілесних ушкоджень їй та дочці. Позивач,  перебуваючи в нетверезому стані вчиняє сварки
та скандали,  з приводу чого вона
неодноразово зверталася до міліції та за медичною допомогою. Іншого житла вона
не має і вважає,  що має право на
проживання в спірному будинку.

Відповідачка
пред'явила та підтримала в судовому засіданні зустрічний позов до позивача про
визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя,  посилаючись на те,  що з 1990р. вона підтримувала будинок в
належному стані,  а саме: фарбувала
підлогу,  вікна,  двері,
стіни та інше,  клеїла
шпалери,  міняла лінолеум,  та проводила інші ремонтні роботи.
Вважає,  що згідно  ст.  62
Сімейного кодексу України,  якщо майно
чоловіка істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з подружжя,
воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя. Документальних доказів затрат своїх коштів
на ремонтні роботи в будинку вона не має.

Третя
особа:ОСОБА_3 основний позов не підтримала. Пояснила суду,  що позивач сам провокує скандали та
бійки,  а не відповідачка ОСОБА_2.,  якій ніде жити. Підтримала зустрічний позов і
просить суд його задовольнити.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  думку адвоката,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що в задоволенні як основного,
так і зустрічного позову належить відмовити з підстав.

В
судовому засіданні достовірно встановлено,
що відповідно до свідоцтва про право приватної власності на
домоволодіння від 2.06.1989р. позивачеві ОСОБА_1
належить 23/100 частини домоволодіння поАДРЕСА_1 (а. с.  № 6).

Згідно
розпорядження Московської РДА м.  Києва №
379 від 5.04.2000р. житловий будинок під літерою "Б" в будинковолодінні
поАДРЕСА_1 виділено в окреме будинковолодшня з присвоєнням йому поштового
АДРЕСА_1 та дано дозвіл ОСОБА_1 на реєстрацію свідоцтва про право власності в
Київському міському БТІ (а. с.  № № 9-Ю).

Згідно
довідки форми АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1. та його дочкаОСОБА_3 (а.
с.  № 7),
відповідачка ОСОБА_2.
з 14.03.1981р. зареєстрована в будинку АДРЕСА_1(а. с.  № 50).

Сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.01.1981р. (а. с.  № 46),
від шлюбу мають дочку ОСОБА_3
15.08.1986р. народження,  (а.
с.  № 47),  шлюб між ними розірвано 27.05.1992р. (а.
с.  № 51).

Відповідно
до  ст.
157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у
випадках,  передбачених ч. 1  ст.
116 ЖК України.

Згідно
ч. 1  ст.
116 ЖК України якщо наймач,  члени
його сім'ї або інші особи,  які
проживають разом з ним,  систематично
руйнують чи псують жиле приміщення,  або
використовують його не за призначенням,
або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному
будинку,  а заходи запобігання і
громадського впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Між
сторонами склалися неприязні стосунки з приводу користування будинком,  які існують після повернення в 2004р.
позивача в жилий будинок до даного часу.

Встановлено,  що протягом 2006р. саме відповідачка ОСОБА_2. та третя
особаОСОБА_3 зверталися в органи міліції зі скаргами на протиправну поведінку
позивача та спричинення ним тілесних ушкоджень,
а не позивач,  що підтверджується
листами начальника Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м.  Києві на їхню
адресу,  із змісту яких вбачається,  що в порушенні кримінальної справи відмовлено
(а. с.  № № 52,  53,
55),  та медичними довідками (а.
с.  № № 54,  56,
57,  58).

Аналізуючи
всі зібрані по справі докази в їх сукупності,
суд приходить до висновку,  що
позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні,  оскільки він не довів,  що в даному випадку відповідачка підлягає
виселенню з підстав,  передбачених ч. 1  ст.
116 ЖК України.

Позовні
вимоги відповідачки по зустрічному позову також не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні,  є
необгрунтованими,  оскільки вона не
надала суду доказів про істотне збільшення вартості будинку внаслідок її
власних грошових затрат.

На
підставі викладеного,   ст.
ст.  64,  116,
157 ЖК України,   ст.
62 Сімейного кодексу
України,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
57,  60,  88,
212-215 ЦПК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2 про
виселення з будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

В задоволенні
зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя особа:
ОСОБА_3 про визнання домоволодіння АДРЕСА_1 об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Суддя: