Справа № 22-5842                                                  Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Семенюк Т.А.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2007 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Желепа О.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Зражевській Н.О.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ «Астіка» на
рішення Шевченківського районного суду м.
Києва від 16 квітня 2007 року в справі за позовом позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю
«Астіка» про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2007 року позов задоволено частково, стягнуто з
ТОВ «Астіка» на користь ОСОБА_1, з утриманням
податку та інших обов'язкових платежів, 812,90 грн. заробітної
плати, 197,88 грн. у порядку грошової компенсації за відпустку,
2100 грн. заробітної плати за час затримки розрахунків та 2 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалю від 23 квітня 2007 року виправлено арифметичну помилку у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 16
квітня 2007 року у частині стягнення
заробітної плати за січень - березень 2006 року,
вважати, що підлягає стягненню 733,35 грн. заробітної плати замість
зазначених у рішенні 812,90 грн.

Представник ТОВ «Астіка» подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення змінити, відмовити у
задоволенні позову в частині стягнення на користь позивачки 2100 грн.
заробітної плати за час затримки
розрахунків, 2000 грн. на відшкодування
моральної шкоди та 300 грн. витрат на правову допомогу, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та
процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встаовлено, що у червні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що у березні 2005 року
наказом №250301-к вона прийнята на роботу секретаря, 24 березня 2006 року наказом
№2603 24/3-к її звільнено з займаної посади, проте заробітна плата за січень, лютий, березень 2006 р. їй не виплачена, та не проведений розрахунок при звільненні.
Просила стягнути 974, 02 грн. заборгованості заробітної плати з урахуванням
компенсації за невикористану відпустку, 2 100 грн. заробітної плати за час затримки її виплати, 8 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди та 20, 77 грн.
матеріальних збитків, які спричинені витратами на ліки,

2

а також 900
грн.- на відшкодування витрат, які -вона понесла сплачуючи відсотки по займу, які потратила на оплату навчання в навчальному
закладі.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом №250301-к від

01.03.2005          року позивачка прийнята на посаду секретаря
референта

ТОВ «Астіка» з 01.03.2005 року, наказом №260324/3-к від 24.03.2006

року - звільнена з займаної посади за власним бажанням з 24.03.2006 року.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок, в разі спору
про розмір сум, належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Судом встановлено, що як на час звільнення, так і на час розгляду
справи судом, розрахунок при звільненні позивачки здійснено не було.

З довідок про заробітну плату видно, що заборгованість по заробітній платі за січень, лютий, березень 2006 року
складає 812,90 грн., по компенсації за 17
днів не використаної відпустки -197,88 грн.

Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що наказ про звільнення позивачки з роботи
керівництвом не видавався, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено  з
посади  наказом  ТОВ
«Астіка»    №  260324/3-к  від

24.03.2006          року за власним бажанням з 24.03.2006 року,
будь-яких

належних та допустимих доказів щодо недійсності цього наказу, його

скасування чи
зміни відповідачем не надано.

Також колегія
суддів не може погодитись з доводами апеляційної
скарги про неправомірне стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні, оскільки ці доводи спростовуються
матеріалами справи, суду не надано
доказів про ухилення позивачки від отримання розрахунку і які виключали
б вину відповідача у затримці розрахунків

Судом першої інстанції правильно стягнуто й витрати на правову
допомогу в розмірі 300 грн.

Згідно ст. 237-1
КЗпП відшкодування власником або уповноваженим
ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, з врахуванням тривалості та характеру моральних
страждань позивачки, ступеню вини
відповідача, та виходячи з засад розумності та виваженості,
підлягає зменшенню до 500 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення в частині
стягнення моральної шкоди підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія

3

суддів,   -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Астіка» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2007 року в частині стягнення з ТОВ «Астіка» на
користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнення
до 500 грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16
квітня 2007 року залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному ліорядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.