Справа-22ц-7015-2007 р.       Категорія:
інстанції : Корнєєва І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2007
року  Судова палата у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області

в складі:
головуючого - судді  Стельмах Н.С.

суддів    Кіянової СВ.,  Санікової
О.С.

при секретарі    Писаревій Ю.Г.

за участю
позивача      ОСОБА_1

представника
позивача           ОСОБА_2

та представника
відповідача   ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу за
апеляційною скаргою представника ВАТ "Красноармійський динасовий
завод" на рішення Красно армійського міськрайонного суду від 10 липня 2007
року за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Красноармійський динасовий завод" про
поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 10 липня 2007 року
задоволено частково позов ОСОБА_1 до ВАТ "Красноармійський динасовий
завод" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,  позивача
поновлено на роботі вогнеупірником 2 розряду цеху обжигу ВАТ "Красноармійський
динасовий завод" та стягнуто на її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2006 року до 10 липня 2007 року в
сумі 5328, 99 грн. та судові витрати на користь держави,  у задоволенні інших вимог позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати
і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог,
оскільки судом першої інстанції були порушені норми матеріального та
процесуального права,  не враховано,  що заяву на ім."я керівника профкому
позивачка надіслала до прийомної адміністрації підприємства і на розгляд
питання законом надано місячний строк,
не враховано,  що рішенням
профкому саме 28.11.2006 року її було виключено з членів вказаного
профкому,  позивачкою не було надано
відповідачу відомості про те,  що вона є
головою жіночого комітету іншої профспілки,
враховуючи,  що позивачка фактично
було одночасно членом кількох профспілок,
то адміністрація підприємства мала право звернутися за згодою про її
звільнення до однієї з них.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Позивачка та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги і
просили рішення суду залишити без змін.

Третя особа - голова правління ВАТ "Красноармійський динасовий
завод" в судове засідання не з'явився,
будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду
справи,  надав заяву з проханням слухати
справу за його відсутності.

Заслухавши доповідача,  пояснення
сторін,  перевіривши доводи апеляційної
скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу відповідача слід
відхилити,  а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Розглядаючи справу,  суд першої
інстанції правильно встановив правовідносини,
що склалися між сторонами і визначив закон,  який їх регулює.

При розгляди справи суд першої інстанції встановив,  що позивачка перебувала у трудових
правовідносинах з відповідачем згідно наказу №383 від 18.06.2004 року з 18
червня 2004 року і наказом №25 від 27.11.2006 року її було звільнено за прогул
без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України,
який мав місце 26.11.2006 року. 27.11.2006 року було отримано згоду

профкому ВАТ
"КДЗ" на її звільнення за прогул,  оскільки вона була відсутня на роботі 26.11.2006 року з
15 год. до 23 год.,
за медичною допомогою у вказаний час вона не
зверталася,  від дачі пояснень
відмовилася,  відмовилася від підпису у
запрошенні на засідання профкому,  тобто
дійсно мав місце прогул без поважної причини. Але,  позивачка є членом профспілки "Захист
справедливості" з 10.11.2006 року,
яка діє на підприємстві і не є членом профспілки металургів,  а саме профспілки ВАТ "КДЗ",  про що вона надавала заяву відповідачу. При
цьому адміністрація заводу не зверталася за згодою на її звільнення до
вказаного профкому в порушення ст.43 КЗпП України. Відповідно до рішення
Центральної Ради Всеукраїнської профспілки "Захист справедливості"
від 3.07.2007 року згоди на звільнення позивачки не дано,  в зв"язку з чим її слід поновити на
роботі і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до
закону. Між тим,  оскільки позивачкою
було скоєно прогул і вона була звільнена з роботи саме зі своєї провини,  то підстав для відшкодування моральної шкоди
немає.

При таких обставинах,  рішення суду
відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його
скасування немає,  оскільки воно
ґрунтується на законі і ухвалено у відповідності з вимогами ст.ст.43,  235 КЗпП України.

Так,  відповідно до наказу №383 від
18.06.2004 року позивачку було прийнято на роботу до цеху обжигу з 18 червня 2004
року,  наказом №220 від 26.11.2004 року
її було переведено вогнеупірником у тому ж цеху (а.с.7).

В судовому засіданні сторони не заперечували,  що позивачка дійсно була відсутня в робочий
час на роботі 26.11.2006 року з 15 год.
до 23 годин,  що підтверджується
докладними (а.с.34-36),  тобто мав місце
прогул без поважної причини.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з
підстав передбачених п.п.!.2-5, 7 ст.40 і п.п.2 і 3 ст.41 цього Кодексу,  може бути проведено лише за попередньою
згодою виборного органу первинної профспілкової організації,  членом якої є працівник. Відповідно до ч.б
ст.43 КЗпП України якщо працівник одночасно є членом кількох первинних
профспілкових організацій,  які діють на
підприємстві,  в установі,  організації,
згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової
організації,  до якої звернувся власник
або уповноважений ним орган.

Згідно рішення Первинної організації Всеукраїнської профспілки "Захист
справедливості,  яка діє на ВАТ
"КДЗ" від 10.11.2006 року (а.с.92) позивачку прийнято в члени
профспілки і зараховано до її складу,
крім того,  її призначено головою
жіночого комітету вказаної профспілки.

Відповідно до Статуту Всеукраїнської професійної спілки "Захист
справедливості" (а.с. 84-91) не передбачено подвійного членства у
профспілкових організаціях,  тому
керівництво повинно було звернутися за згодою на звільнення ОСОБА_1 саме до
профкому вказаної профспілки.

Згідно рішення Центральної Ради ВПС "Захист справедливості" від
03.07.2007 року згоду на звільнення ОСОБА_1 не дано,  оскільки не враховано ступень тяжкості
вчиненого проступку і обставин,  за яких
його вчинено,  а також попередні відомості
про працю,  тобто саме таке дисциплінарне
стягнення як звільнення немотивоване.

Відповідно до ст.43 КЗпП України якщо профспілкова організація не дає згоди
на звільнення працівника,  то це є
підставою для поновлення його на роботі.

Таким чином позивачку поновлено на попередньому місці роботи відповідно до
закону і стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу
відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України. Розрахунок проведено відповідно Порядку
нарахування середньої заробітної плати,
затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року
№100 зі змінами та доповненнями. У вказаній частині спору немає.

В частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди
рішення суду не оскаржується,  але ,  апеляційний суд вважає висновки суду першої
інстанції у вказаній частині обґрунтованими і такими ,  що відповідають нормам матеріального права.

Доводи представника відповідача про те,
що при наданні згоди на звільнення позивачки за п.2 ст.40 КЗпП України
профкомом ВАТ "КДЗ" 27.11.2006 року (а.с.50-51) вона ще була членом
вказаної профспілки на увагу не заслуговують,
оскільки вони були предметом розгляду суду першої інстанції і з цього
приводу зроблені правильні висновки.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін,  якщо
визнає,  що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням

норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст.307 ч.1 п 1,  308,  313 - 315 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну   скаргу
представника      ВАТ   "Красноармійський   динасовий
завод" відхилити.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду від 10 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.