Справа №2-293/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

29
травня 2007 року                  Кагарлицький
районний суд Київської області

у складі:

головуючого
судді                                                Кириченко В.І.

при секретарі                          Марчук
Н.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3
про визнання права власності на частку житлового будинку,  визнання частково недійсними свідоцтв про
право власності на спадкове нерухоме майно,

встановив:

Позивач
ОСОБА_1 пояснила,  що по усній
домовленості з ОСОБА_4.,  яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. і з якою він проживав з 1984 року по день смерті без реєстрації
шлюбу,  була вчинена добудова до будинку
по АДРЕСА_1,  половина якого належала
ОСОБА_4.

З 1984
по 1992 рік було добудовано житлові кімнати площею 18, 9 кв.м.  та 13, 3 кв.м. ,  кухню - 7, 5 кв.м. ,  ванну - 2, 9 кв.м. ,  веранду - 5, 5 кв.м. ,  а також побудовано погріб у 1985 році та
криницю у 1987 році. На вказану добудову він використав власних 5 тис.  крб.,
а також використовувались спільні з ОСОБА_4. кошти.

Просив
суд визнати за ним право власності на частину житлового будинку в
АДРЕСА_1,  а саме на вказане ним
добудоване нерухоме майно і частково скасувати свідоцтва про право на спадщину
за законом,  видані відповідачам ОСОБА_2.
та ОСОБА_3 5.08.2006 р. на 1/2 частину житлового будинку і господарських споруд
вартістю 45606 грн. після смерті ОСОБА_4. кожному,  так як частина будинку належить йому,  а не спадкодавцю.

Представник
ОСОБА_2. пояснив,  що позивач надавав
безоплатну матеріальну допомогу ОСОБА_4. при добудові майна,  вказаного позивачем,  а тому позов не визнається.

Відповідач
ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився,
і справу розглянуто без його участі.

Судом
встановлено слідуюче.

Ухвалою
Кагарлицького районного суду від 22.03.1979 р. було затверджено мирову угоду
про поділ в натурі сумісного майна подружжя,
по якій ОСОБА_4. було виділено в житловому будинку по АДРЕСА_1 2
кімнати,  половину веранди та половину
сараю,  де знаходиться

гараж і погріб. А
ОСОБА_5 виділено 4 кімнати,  половину
веранди,  коридор і половина сараю.
Частка кожного у спільному майні визначена по 1/2 частині. А в період часу до
15 квітня 1991 року були вчинені добудови до вказаного будинку,  а саме: кімнати 1-1 площею 18, 9 кв.м. ,  1-5 площею 2, 9 кв.м. ,  1-4 площею 2, 9 кв.м. ,  1-4 площею 7, 5 кв.м. ,  ґанок 5-5 площею 2, 3 кв.м.  до частини будинку ОСОБА_4. У виконанні
вказаних робіт по добудові приймав участь і позивач,  що стверджується рішенням Кагарлицького
райсуду від 7.12.2005 р. Але відповідно до
ст.  60 ЦПК України позивач не
довів,  що укладав угоду з співмешканкою
ОСОБА_4. на створення спільної власності у зв'язку з добудовою житлового
будинку,  так як не надав суду
достеменних доказів на підтвердження вказаної обставини,  якою повинна бути згідно  ст.  44
ч.1 п.2 ЦК України (1963 р.) угода в письмовій формі. Також рішенням
Кагарлицької м/р від 4.12.1992 р. підтверджується,  що оформлення технічної документації на
вказану добудову дозволено ОСОБА_4.,  а
не двом особам.

Також
записами в технічному паспорті на будинок від 19.02.2002 р. спростовуються
твердження позивача про побудову у 1985 році погріба і у 1987 році
криниці,  так як у вказаному документі
зазначено наявність двох погребів 1953 і 1980 року побудови і однієї криниці
1980 року побудови.

Тому
позивач не довів,  що спірне майно
належало йому і ОСОБА_4. відповідно до
ст.  112 ЦК України (1963
р.) на праві спільної власності.

5.08.2006
р. відповідачам ОСОБА_2. та ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину за
законом на х/г частину житлового будинку і господарських споруд вартістю 45606
грн.,  що розташовані по АДРЕСА_1,  після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Так як
судом не встановлено,  що позивачу
належить частина спірного нерухомого майна,
то у задоволенні позовних вимог з підстав,  вказаних позивачем,  слід відмовити повністю.

Керуючись  ст.
ст.  44 ч.1 п.2,  112 ЦК
України (1963 р.),   ст.  10,  60,
212 ЦПК України,  суд

вирішив:

У задоволенні
позову відмовити повністю.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення,  а апеляційну
скаргу на рішення суду протягом 20 днів після подачі вказаної заяви.

Рішення
суду набирає законної сили відповідно до
ст. 223 ЦПК України.