Справа № 2-945/2007р.,
РІШЕННЯ

Іменем    України

м. Донецьк                                                                                                               04 липня 2007р.

Петровський
районний суд м. Донецька в складі: головуючий - суддя Мирошниченко В.В. при секретарі
Булуєвій С.В., за участю
представників позивача-відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідача-позивача ОСОБА_4,
представника відповідача-позивача ОСОБА_4-
ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною
заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_4, про виселення
та за позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про виселення.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_4
доводиться йому пасинком. В 1993р. зареєстрував шлюб з його матір'ю-
ОСОБА_5, яка у тому ж році переїхала в його квартиру за адресою: АДРЕСА_1 де
мешкала до січня 2003р. У грудні 2006р.
йому стало відомо, що ОСОБА_4 14 січня 2004р. незаконно зареєструвався
в його квартирі. Своєї згоди на реєстрацію та проживання в спірній квартирі не
давав. Оскільки ОСОБА_4 самоправно
зайняв жиле приміщення, не є членом його сім'ї, не набув законного права
користування жилим приміщенням квартири, просить виселити відповідача з його
квартири без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, про
визнання втратившим право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що його вітчим ОСОБА_1, будучи
зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 з серпня 1998р. не мешкає в ній,
оскільки розірвав шлюб з його матір'ю ОСОБА_5, забрав все своє майно та добровільно перейшов мешкати до іншої жінки. З
цих підстав просить суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням спірної квартири.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 підтвердив свої вимоги, наполягає на виселенні ОСОБА_4 з його квартири, позов ОСОБА_4 щодо визнання його втратившим право користування жилим приміщенням не
визнав. Суду пояснив, що є наймачем квартири АДРЕСА_1. В 1993р.
зареєстрував шлюб з матір'ю відповідача-ОСОБА_5,
яка у тому ж році переїхала в його квартиру за адресою: АДРЕСА_1 де
мешкала до січня 2003р. У грудні 2006р. йому стало відомо, що ОСОБА_4 незаконно
зареєструвався в його квартирі. Своєї згоди на реєстрацію та його

-2-

проживання
в спірній квартирі не
давав. З липня 1998р. по наступний час мешкає в с. Степанівна, оскільки працює там лікарем за контрактом, дія якого спливає у січні 2008р.

Представники
ОСОБА_1- ОСОБА_2 та ОСОБА_1підтримали його позовні вимоги про виселення ОСОБА_4, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 щодо визнання втратившим право користування
жилим приміщенням не визнали, надали суду аналогічні пояснення.

ОСОБА_4 в судовому
засіданні вимоги ОСОБА_1 про виселення не визнав, свій позов про визнання
ОСОБА_1 втратившим право користування житловим приміщенням підтримав, суду пояснив, що його вітчим ОСОБА_1,
будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 з серпня 1998р. не мешкає в
ній, оскільки розірвав шлюб з його матір'ю ОСОБА_5, забрав все своє майно та
добровільно перейшов мешкати до іншої жінки.

Представник ОСОБА_4- ОСОБА_5 вимоги
ОСОБА_1 про виселення її сина не визнала, позов про визнання ОСОБА_1 втратившим право
користування житловим приміщенням підтримала, надала суду аналогічні пояснення.

Представник
житлового органу- КП „Керуюча компанія Петровського району м. Донецька"
підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_4, позов ОСОБА_4
до ОСОБА_1 щодо визнання втратившим право користування жилим приміщенням не
визнав. Суду пояснив, що оскільки ОСОБА_1 працює за трудовим контрактом і саме
з цієї поважної причини відсутній за місцем свого постійного мешкання, то за
ним повинне зберігатися жиле приміщення. ОСОБА_4
підлягає виселенню з квартири, оскільки вселився в неї самоправно, заяву
щодо реєстрації писала його мати ОСОБА_5, а наймач житлового приміщення своєї
згоди на це не давав.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_4 про
визнання ОСОБА_1 втратившим право користування житловим приміщенням задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

У відповідності
до ст. 71-72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове
приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках
тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи
або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому
числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Довідкою
виконкому Степанівської сільради Олександрійського району Донецької області та контрактом від 23 липня 1998р.
підтверджений факт роботи ОСОБА_1 лікарем-терапевтом у Степанівській
амбулаторії. Контракт укладений на термін з 23 липня 1998р. по 01 січня 2008р.
а.с. 133-135\

Виходячи з
цього, суд вважає, що ОСОБА_1 з поважної причини не мешкає за місцем постійного
місця проживання в зв'язку з умовами та характером роботи, а тому за ним повинно зберігатися житлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно ч.3 ст. 116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

-3-

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на підставі заяви про реєстрацію, написаної його матір'ю ОСОБА_5 був
незаконно зареєстрований квартирі АДРЕСА_1 а.с. 119\

Відповідно до
вимог ст. 64 ЖК не є членом сім'ї наймача квартири і законного права на
мешкання в ній не набув.

Таким чином,
оскільки ОСОБА_4 самоправно
зайняв жиле приміщення квартири АДРЕСА_1,
він підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, що є
підставою для задоволення позову ОСОБА_1

Прийняти до уваги пояснення представника ОСОБА_4- ОСОБА_5 про те, що її син набув права користування жилим приміщенням ОСОБА_1
суд не може, оскільки такі ствердження не ґрунтуються на законі, суперечать
вищенаведеним та оціненим судом доказам.

Оскільки згідно
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може
грунтуватися на припущеннях, переконує суд в тому, що позовні вимоги ОСОБА_4 не доведені, що
є підставою для відмови в задоволенні його позову.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК суд не приймає до уваги пояснення свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, оскільки їх свідчення не суттєві щодо предмету
спору і суду надані беззаперечні письмові докази щодо вирішення його по суті.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 65, 71-72, 116 ЖК України, ст. ст. 213-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, про визнання
втратившим право користування житловим приміщенням відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до місцевого
суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна
скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.