АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-2200/07                                                        Головуючий
33                                                                        Мазай
апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 7
"   грудня 2007 р,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                      Храпка В.Д.,

суддів                                 Сіренка
Ю.В.,  Василенко Л.І.,

при
секретарі                     Пономаренко
Ю.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 2 жовтня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Монастирищенської міської ради,
Монастирищенського районного відділу земельних ресурсів,  третя особа відділ містобудування,  архітектури та житлово-комунального
господарства Монастирищенської райдержадміністрації,  третя особа - служба у справах неповнолітніх*
Монастирищенської райдержадміністрації про визнання недійсним державного акту
на право приватної власності на землю та примусове виконання обов'язку в натурі,  перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,  -

встановила:

Позивачка
в липні 2007 року звернулась до суду із зазначеним позовом,  посилаючись на те,  що 3 листопада 2004 року вона одержала
державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 1701
га,  на якій знаходиться належний їй
житловий будинок,  розташований АДРЕСА_1.
Відповідно до опису меж в плані меж належної позивачу земельної ділянки в
зазначеному державному акті вказано,  що
від точки Ж до А її земельна ділянка межує із землею загального користування
,  що являє собою проїзд від воріт її
домоволодіння до вулиці Миру. Земля під вказаним проїздом відповідно до статті
83 ЗК України відноситься до земель комунальної власності територіальної
громади м.  Монастирище. На кадастровому
плані - додатку до висновку про наявність обмежень прав на використання
земельної ділянки вказано,  що ширина
цього проїзду між червоними лініями становить 8 м.  В проекті детального планування центральної
частини міста Монастирище,  виконаного в
1987 році зафіксовано проїзд до земельної ділянки позивачки з боку вулиці Миру
шириною 3, 5 м.  Таким чином,  ширина безпосереднього проїзду (дороги) від
вулиці Миру до належної їй земельної ділянки і розташованого на ній будинку мас
становити не менше 3, 5 м,  що дозволяє
рух по ній автомобілів в т.ч. вантажних. Власником сусідньої земельної
ділянки,  яка межує з проїздом є
неповнолітній ОСОБА_3 Влітку 2006 року його мати ОСОБА_2 розпочала будівництво

2

паркану навколо земельної ділянки сина,
порушивши при цьому існуючі межі,
внаслідок чого звузився  проїзд до
земельної ділянки позивачки. З цього приводу в жовтні 2006 року вона звернулась
до Монастирищенського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у здійсненні права користування земельною ділянкою. Під час розгляду цієї
справи ОСОБА_2 надала державний акт на право приватної власності на землю на
ім'я ОСОБА_3 Тоді ж їй стало відомо,  що
ОСОБА_3 набув право власності на вказану земельну ділянку згідно договору
купівлі-продажу від 24 жовтня 2002 року. Ознайомившись із цим державним
актом,  вона встановила,  що межа земельної ділянки ОСОБА_3 зі сторни
проїзду   до її земельної ділянки
встановлена з порушенням абзацу 1 п.3.22 ДБН 360-92,  згідно якого ширина внутрішньо квартальних
проїздів повинна становити 3, 5 м.
Ширина існуючого проїзду менша. Отже,
під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 та видачі державного акту
на право приватної власності на землю ОСОБА_3 Монастирищенською міською радою
та Монастирищенським районним відділом земельних ресурсів не враховані вимоги
закону щодо забезпечення належної ширини
проїзду до її земельної ділянки,
внаслідок чого порушено право користування землею загального
користування - проїздом до належної їй земельної ділянці з вулиці Миру. Під час
передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 та видачі державного
акту на право   приватної власності на
землюОСОБА_3 Монастирищенська міська рада не погоджувала матеріали по
приватизації з відділом
містобудування,       архітектури      та
житлово-комунального
господарства Монастирищенської районної державної адміністрації.
ОСОБА_4,  а в послідуючому ОСОБА_3
передано у приватну власність частину землі комунальної власності,  розташовану під вказаним вище проїздом,  що суперечить вимогам Закону,  згідно з яким землі загального користування
населених пунктів,  зокрема вулиці,  проїзди,
шляхи не можуть передаватись у приватну власність. Монастирищенська
міська рада,  як власник землі
самоусунулась від

усунення зазначеного
порушення закону.

Посилаючись на
вказані  обставини,  позивачка вважає,  що виданий ОСОБА_3

державний акт на
право приватної власності на земельну ділянку має бути визнаний

недійсним,  а межі належної йому земельної ділянки та
проїзду    від вулиці    Миру
в

м. Монастирище
до її земельної ділянки мають бути встановлені відповідно до вимог закону. і
Рішенням Монастирищенської о районного суду Черкаської області від 2 жовтня
2007

року ОСОБА_1 в
позові відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1,  посилаючись на
невідповідність висновків суду

обставинам
справи,  порушує питання про скасування
постановленого у справі рішення та

ухвалення
нового про задоволення позову.

Перевіривши  законність та обґрунтованість  постановленого у справі  рішення
в

порядку статті
303 ЦПК України,  судова палата приходить
до висновку,  що апеляційна

скарга підлягає
до відхилення.

Відповідно до
статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і

залишає рішення
без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з

додержанням   норм
матеріального   і   процесуального   права.
Не   може  бути
скасоване

правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд
установив,  що відповідно до державного
акту на право приватної власності на

землю ІІ-ЧР
№033435 від 7 серпня 2002 року власником земельної ділянки площею 0, 0932 га

поАДРЕСА_1 була
ОСОБА_5

Відповідно до
договору купівлі-продажу земельної ділянки №2711 від 24 жовтня 2002

року ОСОБА_5
продала,  а ОСОБА_2,  що діяла як законний представник
неповнолітнього

сина ОСОБА_3
купила цю земельну ділянку.

Відповідно до
державного акту на право приватної власності
на землю Ш-ЧР

№009000 від 24
грудня 2002 року ОСОБА_3 зазначену земельну ділянку передано у

приватну
власність для обслуговування жилого будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів

державних актів
на право приватної власності на землю.

Розмір
та цільове призначення земельної ділянки не змінювався.

з

Суд
повно,  всебічно і об'єктивно з'ясував
дійсні обставини справи і дійшов правильного висновку про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку у
визначеному законом порядку та в межах,
які були встановлені в натурі та погоджені із суміжними землекористувачами
- ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Доводи
позивачки,  викладені у скарзі,  не спростовують висновків суду,  а тому не є підставою для скасування рішення
суду.

Рішення
суду постановлене відповідно до вимог чинного законодавства України,  а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись  ст.
ст.  307; 308; 314; 315 ЦПК
України,  судова палата -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 2
жовтня 2007 року даній справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.