Справа № 22ц-6227/07
Головуючий у 1 інстанції Клешньов О.І.
Доповідач Соломаха Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня
2007р.
м.Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого
Прокопчук Л.М.

суддів
Соломахи Л.І., Могутової Н.Г.

при
секретарі
Білявській І.Є.

за участю:

відповідача                                                      ОСОБА_1

представника
відповідача                                        ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Донецьку справу за позовом ОСОБА_3 доОСОБА_1
про стягнення безпідставно отриманої суми та відшкодування моральної шкоди та
за зустрічним позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди з
апеляційною скаргою відповідачаОСОБА_1 на рішення Калінінського районного суду
м.Горлівки Донецької області від 22 червня 2007р., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 22 червня 2007р.
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3стягнуті безпідставно отримані 1500грн., на
відшкодування моральної шкоди - 2000грн., витрати на правову допомогу -
500грн., на відшкодування судових витрат - 81грн.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач за основним позовом ОСОБА_1., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення
для справи, які суд вважав встановленими, неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, та порушення норм процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позову
та задовольнити його зустрічний позов.

В апеляційній
інстанції відповідач ОСОБА_1. та його представникОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги підтримали.

ПозивачОСОБА_3.
та її представникОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про день та час
розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у
їх відсутність.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

При розгляді
справи суд першої інстанції встановив, що у вересні 2006р.ОСОБА_3. на ринку ТОВ
„Карат-Маркет" передала, а ОСОБА_1. прийняв від неї 1500грн., що
підтверджується поясненнями свідківОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7, які безпосередньо
бачили передачу грошей ОСОБА_1Цей.  факт
встановлено і під час перевірки заяви ОСОБА_3робітниками міліції, про що
зазначено в постановах про відмову у порушенні кримінальної справи від 06
квітня 2007р. та від 25 листопада 2006р.

Передачу грошей
було здійснено у якості нібито плати за торгівельне місце, яке на ринку
„мав" ОСОБА_1. і яке
він „переуступав"
ОСОБА_3

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1. ніякі гроші,
крім орендної плати, за торгівельне місце не платив, він свідомо ввів ОСОБА_3в оману, а та,
бажаючи скоріше зайнятися торгівельною діяльністю, своєчасно не звернулася до
адміністрації ринку, щоб перевірити достовірність інформації, яка надійшла від
ОСОБА_1 її волевиявлення не відповідало дійсному стану речей, пов'язаному з
передачею грошей, що і понудило
її в подальшому звернутися до органів міліції. ОСОБА_1. придбав гроші
внаслідок омани, а тому повинен повернути їх ОСОБА_3 Внаслідок омани з боку
ОСОБА_1ОСОБА_3. зазнала
моральних страждань.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволенні
зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що його вимоги не
ґрунтуються на законі. Заподіяну йому моральну шкоду ОСОБА_1. пов'язує з діями
працівників міліції по перевірці заяви ОСОБА_3. СамаОСОБА_3. ніяких дій
відносно ОСОБА_1 не чинила, а її звернення до правоохоронних органів відповідає
конституційним правам.

Задовольнивши
позовні вимоги ОСОБА_3., суд виніс окрему ухвалу, якою довів до відома
прокурора Калінінського району м.Горлівки про наявність в діях ОСОБА_1, який
свідомо ввів в оману ОСОБА_3 і робив це з корисливих спонукань, ознак злочину,
передбаченого ст.190 КК України.

Не погоджуючись
з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8., відповідач
ОСОБА_1. посилається на те, що факт отримання ним грошей від ОСОБА_3за
торгівельне місце на ринку є недоведеним. Пояснення свідків ОСОБА_5,ОСОБА_6,
ОСОБА_7, на які послався суд як на докази вимог ОСОБА_3., різняться між собою і
безпосередньо не підтверджують факт передачі грошей. Будь-яких письмових
доказів на підтвердження того, що між ним та ОСОБА_3 відбулася угода
купівлі-продажу торгівельної точкиОСОБА_3.
суду не надала.

Зазначені доводи
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Висновок суду
першої інстанції про доведеність факту безпідставного отримання відповідачем
ОСОБА_1. грошей від ОСОБА_3у сумі 1500грн. за торгівельне місце на ринку
„Карат-Маркет" не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до
ст.208 ЦК України
правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 340грн., належить
вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до
ст.218 ЦК України
недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не
має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення
однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих  його
частин  може  доводитися
письмовими  доказами,  засобами
аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може
грунтуватися на свідченнях свідків.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував і дійшов
неправильного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_3.

Відповідач
ОСОБА_1. визнає,
що в вересні 2006р. позивачОСОБА_3.
дійсно зверталася до нього з проханням продати його торгівельне місце, але
він їй ніяке торгівельне місце не продавав.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки сума
правочину, на який посилаєтьсяОСОБА_3.,
перевищує 340грн., його належало вчиняти у письмовій формі і в разі
заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих
його частин рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Посилання суду в
судовому рішенні як на доказ факту отримання відповідачем ОСОБА_1 грошей від
ОСОБА_3в сумі 1500грн.на пояснення свідківОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7, суперечить
вимогам ст.218 ЦК України.

Згідно пояснень
свідків ОСОБА_4.,ОСОБА_6, ОСОБА_7 про угоду купівлі-продажу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 торгівельного місця їм стало відомо лише з пояснень самої ОСОБА_3Всі
вони пояснили в судовому засіданні, що ОСОБА_1. їм про продаж торгівельного
місця нічого не казав. Ні один з цих свідків не бачив яку саме сумуОСОБА_3.
передала ОСОБА_1. і не чув
їх розмови під час передачі грошей.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Будь-яких
письмових доказів, засобів аудіо-, відеозапису та інших доказів, що передбачені
ст.218 ЦК України,
про передачу відповідачу ОСОБА_1 грошей у сумі 1500грн. позивачОСОБА_3. суду не надала.

Посилання суду
першої інстанції, як на доказ факту отримання ОСОБА_1. грошей від ОСОБА_3., на
постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 06 квітня 2007р. та
від 25 листопада 2006р. є необгрунтованим.

Відповідно до
ст.61 ЦПК України наявність постанови про відмову у порушенні кримінальної
справи не звільняє сторони від доказування тих обставин, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

На час ухвалення
судом першої інстанції судового рішення постанова про відмову у порушенні
кримінальної справи від 25 листопада 2006р. була скасована, що підтверджується
листом прокуратури Калінінського району м.Горлівки від 22 травня 2007р. №13265
(а.с.74).

Постанова про
відмову у порушенні кримінальної справи від 06 квітня 2007р., також не є
доказом отримання відповідачем ОСОБА_1. від ОСОБА_3грошей в сумі 1500грн. В ній
лише встановлено, що між ОСОБА_3 таОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини,
в зв'язку з чим і відмовлено в порушенні відносно ОСОБА_1 кримінальної справи
за ст.190 КК України. Відомості щодо передачі грошей ОСОБА_3 ОСОБА_1 в ній
викладені згідно заяви ОСОБА_3 В постанові зазначено, що ОСОБА_1. факт передачі
грошей не визнає (а.с.84).

Відповідно до
ст.311 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які
суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи є
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

Апеляційний суд
вважає, що позивачем ОСОБА_3 не надано допустимих доказів того, що вона
передала відповідачу ОСОБА_1 гроші у сумі 1500 грн., а тому підстав для
задоволення її позову про стягнення з ОСОБА_1 на її користь безпідставно
отриманих 1500грн. не має.

Оскільки
позивачем не доведено порушення її прав з боку відповідача ОСОБА_1, підстав для
задоволення її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відповідно до
ст.23 ЦК України
також не має.

Враховуючи
викладене, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу ОСОБА_3 в
задоволенні позову про стягнення безпідставно отриманої суми та відшкодування
моральної шкоди.

Задовольнивши
позовні вимоги ОСОБА_3., суд постановив окрему ухвалу, якою довів до відома
прокурора Калінінського району м.Горлівки про наявність в діях ОСОБА_1, який свідомо
ввів в оману ОСОБА_3і робив
це з корисливих спонукань, ознак злочину, передбаченого ст.190 КК України.

Оскільки факт
отримання ОСОБА_1
від позивача ОСОБА_3грошей у сумі 1500грн. не доведений і апеляційний суд
дійшов висновку про відмову позивачу ОСОБА_3 у задоволенні позову, окрема
ухвала суду першої інстанції, яка ґрунтується на рішенні суду, яке підлягає
скасуванню, також підлягає скасуванню.

Не погоджуючись
з рішенням суду в частині відмови йому в задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди, відповідач ОСОБА_1.
посилається на те, що, крім звернення до органів внутрішніх справ,ОСОБА_3. серед
працівників ринку „Карат-Маркет" розповсюдила інформацію про те, що нібито
він неправомірно продав їй своє торгівельне місце на цьому ринку за 1500грн.,
що в судовому засіданні підтвердила свідокОСОБА_8

Зазначений довід
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1
не заслуговує на увагу.

Відповідно до
ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення
її прав.

2. Моральна
шкода полягає:

1)  у фізичному болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)   у душевних стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи
близьких родичів;

3)   у душевних стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Звертаючись до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_1. пов'язував заподіяння йому моральної шкоди із погіршенням
стану його здоров'я в зв'язку із тим, що від адміністрації ринку „Карат-Маркет"
йому стало відомо, що він нібито продав своє торгівельне місце ОСОБА_3, а також
в зв'язку із зверненням ОСОБА_3до міліції з заявою про його нібито шахрайські
дії (а.с.42-45).

З матеріалів
справи встановлено, щоОСОБА_3.
будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_1 щодо ушкодження
його здоров'я не вчиняла.

Факт приниження
його честі та гідності ОСОБА_1.
не доведено, оскільки доказів поширення саме ОСОБА_3 про нього недостовірної
інформації щодо продажу торгівельного місця ним суду не надано.

Згідно з
частиною 5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних
посягань.

Звернення
ОСОБА_3з заявою про неправомірне заволодіння ОСОБА_1. грошима в сумі 1500грн.
до Калінінського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області, тобто до
органу, уповноваженого на її розгляд, не можна вважати поширенням відомостей,
що порочать честь, гідність фізичної особи, і в тому разі, коли такого
характеру відомості, про які йшлося у скарзі, не підтвердилися.

Висновки суду в
частині відмови ОСОБА_1
у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відповідають
обставинам справи та вимогам закону, підстав для скасування рішення суду в цій
частині в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги
необгрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до
ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки
апеляційний суд дійшов висновку про відмову позивачу ОСОБА_3 в задоволенні
позову до ОСОБА_1
про стягнення безпідставно отриманої суми та відшкодування моральної шкоди,
підстав для повернення їй понесених судових витрат по оплаті правової допомоги,
судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
не має, а тому рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3витрат на правову допомогу у сумі 500грн. та на відшкодування судових
витрат - 81грн. також підлягає скасуванню.

Керуючись
ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області,
-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відповідачаОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 22 червня 2007р.
в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а саме, стягнення зОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 безпідставно отриманих 1500грн., на відшкодування моральної
шкоди - 2000грн., витрат на правову допомогу - 500грн., на відшкодування
судових витрат -81грн. скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити
ОСОБА_3і в задоволенні позову доОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої
суми та відшкодування моральної шкоди.

Рішення
Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 22 червня 2007р.
в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди залишити без змін.

Окрему ухвалу
Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 22 червня 2007р.
скасувати.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.