АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06»
грудня 2007р.                                                                                        м.Одеса

Колегія
суддів судової палати у  цивільних  справах
апеляційного суду Одеської області в, складі:

головуючого
-Троїцької Л.Л.,

суддів -
Сидоренко І.П., Фальчука В.П.

при секретарі - Басовій Н.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворівського районного
суду м.Одеси від 26 лютого 2007р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок нанесення тілесних
ушкоджень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на
те, що 26.06.2001р. вона була побита останнім, в результаті чого 27.08.2001р.
була госпіталізована в ОКБ
нейрохірургічне відділення з діагнозом: черепно-мозкова травма, струс
головного мозку, багаточисельні ушкодження грудної клітини та інших частин
тіла.

На стаціонарному
лікуванні знаходилась 12 днів і 84 - на амбулаторному.

В результаті побиття та пов'язаного з цим лікування їй заподіяна
матеріальна шкода на суму 727грн. і моральна шкода - 5000грн.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача на її користь
вказані вище суми.

Рішенням Суворівського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2007р. у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, справу
направити на новий розгляд, посилаючись на те, що рішення постановлено з
порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, який виклав доводи апеляційної
скарги, зміст рішення, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції встановив, що 26.08.2001р.
позивачка була побита, в результаті чого, їй нанесені тілесні ушкодження, які
згідно акту №3811 від 27.08.2001р. з додатковим актом №4905 від 27.08.2001р. та
акту №349 від 28.01.2002р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що завдали
короткочасний розлад здоров'я.

Постановою Суворівського РВ ОМУ УМВС України в Одеській
області від 27.08.2001р. відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.6 КПК України, що підтверджено відповіддю
Суворівського РВОМУ в Одеській області від 13.01.2006р.

18.07.2002р. позивачка звернулась до Суворівського районного суду м.Одеси
зі скаргою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ст.125 КК
України.

Справа №22ц-
2766 /2007р.                                                          Категорія
ЦП :23

Головуючий у
першій інстанції - Позняк B.C. Доповідач -
Троїцька Л.Л.

Постановою Суворівського районного суду м.Одеси від 15.04.2005р. в порушені
кримінальної справи відмовлено в зв'язку з відмовою ОСОБА_1 від скарги про
порушення кримінальної справи, що підтверджується справою №9-192005р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з
того, що матеріальна та моральна шкода, спричинені внаслідок нанесення тілесних
ушкоджень відповідачем ОСОБА_2,
не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і спростовуються
представленими в суд доказами. При цьому суд посилався на ст.60 ЦПК України, а
також ст.ст.1166,1167 ЦК
України в редакції 2004р.

Між тим, з
такими висновками суду колегія погодитись не може.

Із матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами мали місце
в 2001р., тому суду слід було застосовувати норми матеріального права, які
діяли на той час.

Відповідач ОСОБА_2, як в суді першої, так і апеляційної
інстанції спростовує факт заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, однак не
заперечував против того,
що між ним та позивачкою 26.08.2001р. виникла бійка, в результаті якої йому
також були заподіяні тілесні ушкодження, що підтвердив актом №3825
судово-медичного огляду від 27.08.2001р. (а.с.166-167).

Опитана в якості свідка ОСОБА_3 (донька позивачки) підтвердила факт
заподіяння ОСОБА_1 відповідачем тілесних ушкоджень. Крім того, вона пояснила,
що ініціатором бійки був відповідач.

По факту побиття ОСОБА_1 зверталась до органів внутрішніх справ і
29.08.2001р. отримала відповідь про відмову в порушенні кримінальної справи і
проведення з ОСОБА_2 профілактичної бесіди про недопустимість антисуспільної
поведінки в побуті. Позивачці було рекомендовано всі спірні питання з чоловіком
вирішувати мирним шляхом або в судовому порядку (а.с.124).

Згідно актів судово-медичного огляду №№3811,4905 від
27.08.2001р. та №349 від 28.01.2002р ОСОБА_1
отримала ушкодження у вигляді струсу головного мозку з наявністю забиття
м'яких тканин потиличної області, синець, садна тулуба і кінцівки, забиття
грудної клітини можливо 26.06.2001р., які відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Зі слів оглядаємої і в направленні на огляд 26.08.2001р. побиття заподіяно
чоловіком (а.с.5-6,68-70).

На запит суду 02.02.2006р. Суворівським РВОМУ УМВС України в Одеській
області була надана відповідь, з якої вбачається, що 26.08.2001р. о 18.00 годин
було зареєстровано повідомлення лікаря ШМД Гниляк про звернення громадянки
ОСОБА_1, 1941 р.н., що мешкає в м.Одесі, по вул..Курська,133, з діагнозом
„Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиття грудної
клітини, черева". Зі слів ОСОБА_1, зазначені пошкодження вона отримала від
чоловіка за місцем мешкання (а.с.82).

В матеріалах справи також є копія виписки - епікризу про знаходження
ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 27.08.2001р. по 07.09.2001р. в ООКЛ
нейрохірургічному відділенню з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку,
багаточисельні садна, синці м'яких тканини голови, кінцівок, тулуба. Забиття
грудної клітини. Астено-невротичний синдром. Зі слів хворої була побита
чоловіком 26.08.2001р.

Згідно вказаного діагнозу ОСОБА_1 проводилась судинна, противозапальна,
нейротропна терапія (а.с.7).

Відповідно довідок лікарсько-консультаційної комісії від
22 і 31 травня 2002р. ОСОБА_1 знаходилась на амбулаторному лікуванні в
поліклініці №29 у невропатолога з приводу наслідків закритої черепно-мозкової
травми, отриманої 26.08.200lp., і отримувала лікування у вигляді медикаментів:
актовігіну, піроцетаму, ноотропілу, серміону, ценарізіну та інших на загальну
суму 683грн. 20коп. (а.с. 188-189).

За таких обставин, колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не врахував викладене, не дав належної правової оцінки
зібраним по справі доказам і прийшов до необгрунтованого висновку про відмову
ОСОБА_1 в позові.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що між сторонами виникли
правовідносини, які витікають з зобов'язання відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача. Дані
правовідносини мали місце в серпні 2001р. і до них необхідно застосувати норми ЦК України в редакції
1963р.

Ст.440 ЦК
України в редакції 1963р. передбачає підстави відповідальності за
заподіяння шкоди.

Згідно вказаної норми права, шкода, заподіяна особі або
майну громадянина, підлягає {відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, в
повному обсязі, за винятком випадку, передбаченого законом.

Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Згідно ст.440-1 ЦК
України в редакції 1963р., моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянином, діяннями іншої особи, яка порушила його законні права,
відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або
іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової
шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог,
характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань
потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше 5-ти мінімальних
розмірів заробітної плати.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що матеріальні та немайнові права
позивачки були порушені неправомірними діями відповідача і підлягають захисту
шляхом відшкодування заподіяної шкоди.

Прй встановленні розміру відшкодування матеріальної шкоди колегія враховує,
що на придбання ліків позивачка витратила 683грн. 20коп., що підтверджується
довідками лікарсько-консультаційної комісії від 22,31.05.2002р. (а.с.188-190).

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди колегія враховує
фізичні і моральні страждання позивачки, характер діяння відповідача, який
заподіяв шкоду, а також інші негативні наслідки скоєного і вважає можливим
задовольнити в цій частині позов в розмірі 2 000грн.

Доводи ОСОБА_2 та його представника про те, що Постановою Суворівського РВ
ОМУ УМВС України в Одеській області від 27.08.2001р. про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.6 КПК України та
постановою Суворівського районного суду м.Одеси від 15.04.2005р., якою відмовлено
в порушені кримінальної справи в зв'язку з відмовою ОСОБА_1 від скарги, не
можуть бути прийняті до уваги. На думку колегії, сама по собі відмова органів
внутрішніх справ в порушенні кримінальної справи не являється підставою для
відмови в позові про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилання відповідача на акт судово-медичного огляду від
27.08.2001р. №3825, згідно якого він також отримав тілесні ушкодження, колегією
до уваги не приймається, так як судом встановлено, що ініціатором бійки був
ОСОБА_2 Вказані обставини підтверджуються вище викладеними доказами.

Тому колегія вважає, що відповідач повинен нести
відповідальність в цивільно-правовому порядку шляхом відшкодування заподіяної
шкоди.

Керуючись
ст.303, п.2 ч. 1ст.307, ст.317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Суворівського районного суду
м.Одеси  від 26 лютого 2007р. скасувати.
Ухвалити нове.

Справа
№22ц- 2766 /2007р.                                                          Категорія
ЦП :23

Головуючий у
першій інстанції - Позняк B.C. Доповідач - Троїцька Л.Л.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок
нанесення тілесних ушкоджень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди - 683грн. 20коп. та у рахунок відшкодування
моральної шкоди - 2 000грн.

В іншій частині
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави держмито у розмірі 59,50грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на ІТЗ
розгляду справи - 30грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, однак, може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на
протязі 2-ох місяців з дня його проголошення.