Справа № 22ц-6467
Головуючий 1 інстанції - Галкін В.М.
Доповідач-Бабенко П.М.
РІШЕННЯ

іменем України

11 вересня   2007 року Апеляційний суд Донецької області
в складі: Головуючого- судді Пономарьової О.М. суддів: Бабенка П.М., Бондаренко
Л.І. при секретарі - Артамоновій С.О. за
участю представника відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м.Донецьку     цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від
25 квітня 2007 року  по справі за його
позовом до  Державного підприємства
„Селідоввугілля" про   стягнення
заборгованості із заробітної плати, компенсації
за порушення строків виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У січні року
позивач звернувся до суду до суду з позовом до відповідача про стягнення
заборгованості із заробітної плати в сумі 5019,52 грн. за січень-листопад 1998
року , січень-грудень 2000 року, за жовтень-грудень 2001 року, компенсацію
втраченої частини заробітку в сумі 6069,10 грн. ,посилаючись на те, що він
перебував з відповідачем в трудових відносинах, звільнився 01 липня 2002 року,
але відповідач не сплатив йому заробітну плату, компенсацію, чим порушив вимоги
закону..

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2007 року
позов задоволено частково, стягнуто на користь позивача з відповідача 5019,52
грн. заборгованості із заробітної плати, компенсацію втраченої частини
заробітку в сумі 2304,71 грн., стягнуто з відповідача судовий збір в сумі 51,00
грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи.

З вказаним
рішенням не погодився позивач, який в апеляційній скарзі просить рішення суду в
частині стягнення компенсації змінити , стягнути з відповідача на його користь
6286,17 грн. компенсації втраченої частини заробітку у зв'язку з порушенням
термінів виплати заробітної плати, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що
рішення суду в частині стягнення компенсації за порушення строків виплати
заробітної плати не відповідає вимогам матеріального закону та встановленим
обставинам справи.

В судовому
засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, але
рішення суду змінити ,посилаючись на те ,що судом першої інстанції рішення
ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначивши
,що підприємство сплатило позивачеві всю заборгованість по заробітній платі і
не визнає позов у цій частині.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково , рішення суду скасувати з ухваленням   нового рішення з таких підстав:

Згідно ч.1 ст.
115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в
робочі дня у строки , встановлені колективним договором, але не рідше двох
разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних
днів.

При звільненні
працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в
день звільнення.  В разі спору про розмір
сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган
в усякому випадку повинен в зазначений
у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Згідно із ст.. 34 Закону
України „Про оплату праці" , п.2 постанови Кабінету Міністрів України від
21.02.2001 р. № 159 „Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх
виплати" , постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.97 р. № 1427 (
зі змінами, внесеними постановою від 23.04.99 р. № 692 ) компенсація
працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач перебував з відповідачем в трудових
відносинах з 17.01.1990 року по 01.07.2002 року, працюючи на підземних роботах.
Наказом відповідача від 01.07.02 року № 101-к його звільнено з шахти за власним
бажанням за ст.. 38 КЗпП.

На день
звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, не сплатив йому
заборгованість із заробітної плати в сумі 6154,64 грн. за період з січня 1998
року по грудень 2001 року.

Відповідач
30.11.2004 року частково сплатив позивачеві заборгованість в сумі 1135,12 грн.
за січень-квітень 1998 року, частково в сумі 119,70 грн. за травень 1998 року,
без компенсації втраченої частини заробітної плати у зв'язку з порушенням
термінів виплати заробітної плати.

Залишок
несплаченої зарплати на день ухвалення рішення суду склав 5019,71 грн.,яку і
стягнув суд з відповідача на користь позивача ,а також стягнув вказану вище
суму компенсації втрати частини заробітної плати.

Проте вказане
рішення суду є незаконним та необгрунтованим , оскільки судом при вирішенні справи
неправильно застосовані норми матеріального права, що є у відповідності до п.4
ч.1 ст. 309 ЦПК України безумовною підставою для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення.

Апеляційним
судом встановлено, а суд першої інстанції не звернув уваги, що правовідносини
між сторонами щодо стягнення заборгованості із заробітної плати за період з
квітня 1998 року по грудень 2000 року та компенсації втрати частини її через
порушення термінів виплати по виникли в період дії ст.. 233 КзПП
України, якою було передбачено тримісячний строк звернення до суду за
вирішенням вказаного спору

Суд першої
інстанції не врахував, що на час подання до суду позовної заяви позивачем сплив
вказаний строк звернення до суду за вимогами про стягнення заборгованості із
заробітної плати  та компенсації
втраченої частини заробітної плати .

Позивач не надав
судові доказів на те, що вказаний строк звернення він пропустив з поважної
причини і не ставив питання про поновлення цього строку.

При цьому суд не
врахував, що відповідач не визнає вимог про стягнення заборгованості,
зазначивши, що позивачеві сплачені всі належні йому суми.

За вказаних
обставин суд не мав підстав для задоволення вимог позивача про стягнення
заборгованості із заробітної плати за період з серпня 1998 року по грудень 2000
року та компенсації втраченої частини заробітної плати зі період з січня 1998
року по грудень 2000 року.

На той же час
вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати
за жовтень 2001 року в сумі 497,75 грн., за листопад 2001 року в сумі 626,48
грн. та за грудень 2001 року в сумі 661,36 грн., всього - 1785,59 грн. у
відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України , яка доповнена новою частиною у
відповідності до Закону України „Про внесення змін до Кодексу законів про працю
України" від 11 липня 2001 року № 2620-111 , не обмежені будь яким строком
звернення до суду, є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню.

Позивач надав
судові відповідні докази на це, а саме, довідку відповідача про вказану
заборгованість.

При цьому
відповідач , заперечуючи проти позову та стверджуючи, що вся заборгованість
позивачеві виплачена, не надав судові доказів про відсутність заборгованості.

Відповідач також
має сплатити позивачеві компенсацію втрати частини вказаної заробітної плати в
зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 1081,45 грн. з наступного
розрахунку :

Місяць,рік
заборг.    сума заборгованості      процент приросту                      сума компенсації

споживчих цін

жовтень 2001
р.              497,75 грн.                           66%                                    328,51грн.

листопад 2001
р.             626,48                                  59,8%                                 374,64

грудень 2001
р.               661,36 грн.                           57,2%                                 378,30

Всього -   1081,45
грн.

Таким чином,
рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача
заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати слід скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити частково.

З відповідача на
користь позивача слід стягнути заборгованість із заробітної плати за жовтень-грудень
2001 року в сумі 1785,59 грн. та компенсацію втрати частини цієї зарплати в
сумі 1081,45 грн. В решті позову відмовити.

В частині
стягнення з відповідача судового збору та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення справи слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 34 Закону
України „Про оплату праці" , п.2 постанови Кабінету Міністрів України від
21.02.2001 р. № 159 „Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх
виплати" , постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.97 р. № 1427 (
зі змінами, внесеними постановою від 23.04.99 р. № 692 ) ч.1 ст.115, ст..ст. 116, 233, 234
КЗпП України , ст.303, п.3 ч.1 ст.307 , п.4 ч.1 ст.309 ,ст.313-316 ЦПК України,
апеляційний суд,

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу  задовольнити частково.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2007
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_2задовольнити частково.

Стягнути з
Державного підприємства „Селидіввугілля" в інтересах відокремленого
підрозділу „Шахта 13 Новогродівська" на користь Ходика Віктора Павловича
заборгованість із заробітної платьи в сумі 1785,59 грн. ( тисячу сімсот
вісімдесят п'ять грн. 59 коп), втрачену частину заробітної плати в сумі 1081,45
грн.,( одну тисячу вісімдесят одну грн. 45 коп.), всього 2866,44 грн.

В решті позову
відмовити.

В частині
стягнення судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.