Справа № 2-П-178/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22
березня 2007 року                                                                            місто
Житомир

Богунський
районний суд міста Житомира в складі:

головуючого
- судді                                                      Слюсарчук
Н.Ф.

з участю
секретаря с/з                                                    Хоцької
Л.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом
ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про     відшкодування матеріальної та   моральної шкоди,  завданої в результаті

ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
в липні 2005 року звернувся з вищезгаданим позовом,  в якому зазначив,  що з вини відповідача,  який керував автомобілем ЗІЛ-138
д.н.НОМЕР_1,  що йому належить,  30.06.2006 року о 06 год. 20 хв. на
перехресті вулиць Перемоги - Якіра - Котовського в м.  Житомирі сталася ДТП. Внаслідок даної ДТП
автомобіль АУДІ - 100 д.н. НОМЕР_2,  що
належить позивачу,  отримав механічні
пошкодження. У зв"язку з цим просив стягнути з відповідача на
відшкодування матеріальної шкоди суму 7759 грн. для відновлення
автомобіля,  на відшкодування моральної
шкоди 7000 грн,  а також судові витрати.

В
судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали,  на обгрунтування своїх доводів вказали,  що винним в скоєнні ДТП є відповідач,  оскільки він на перехресті нерівнозначних
доріг,  рухаючись по другорядній
дорозі,  не дав дорогу його
автомобілю,  який наближався до даного
перехрестя по головній дорозі,  внаслідок
цього здійснив зіткнення. Просив стягнути з відповідача на відшкодування
матеріальної шкоди 7759 грн. відповідно до висновку спеціаліста № 13871/А
експертного автотоварознавчого дослідження від 26.07.2005 року,  на відшкодування моральної шкоди 7000
грн,  оскільки йому спричинені моральні
переживання та хвилювання,  тривалий
період часу він не може розпоряджатися власним автомобілем,  як засобом пересування,  отримав тілесні ушкодження. Вважає,  що відшкодуванню підлягають також витрати за
проведення експертизи в розмірі 250 грн,
за надання телеграми в сумі 4 грн.92 коп. та сплачений судовий збір в
сумі 86 грн. 10 коп.

Відповідач
та його представник позов не визнали,
спростовуючи позовні вимоги зазначили,  що винним в даній ДТП є позивач,  оскільки він їхав з великою швидкістю,  що становила більше 100 км/год. та в момент
виникнення небезпеки для руху,  тобто в
момент виїзду його автомобіля на перехрестя,
повинен був вжити заходів для зменшення швидкості,  аж до зупинки транспортного засобу. Просили в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши
позивача,  відповідача та їх
представників,  дослідивши докази в їх
сукупності,  оцінюючи їх за своїм
внутрішнім переконанням,  суд
вважає,  що позов не підлягає до
задоволення.

Правовідносини,  що виникли між сторонами,  регулюються  ст.   ст.  1166,  1167,
1188,  1192 ЦК України,  чинними на день їх виникнення.

Відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов"язковому
з"ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди
підлягає з"ясуванню: наявність такої шкоди,  протиправність діяння її заподіювача,  наявність причинного зв"язку між шкодою
і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом
встановлено,  що 30.06.2006 року о 06 год. 20 хв. на
перехресті вулиць Перемоги - Якіра - Котовського в м.  Житомирі ДТП,
з вини позивача,  який керував
автомобілем АУДІ - 100 д.н. НОМЕР_2,  що
йому належить,  сталася ДТП,  внаслідок якої обидва автомобілі,  що були учасниками даної ДТП,  отримали механічні пошкодження.

Згідно
до постанови Житомирського райсуду Житомирської області від 19.08.2005 року
відповідач був визнаний винним в скоєні адміністративного правопорушення,  передбаченого
ст. 124 КУпАП за події даної ДТП та призначено йому покарання у вигляді
штрафу в сумі 17 грн. Однак,  постановою
цього ж суду від 17.11.2005 року зазначена вище

постанова
скасована,  а провадження по
адміністративній справі закрито.

Згідно
до вимог  ст.  1188 ЦК
України,  шкода,  завдана внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки,  відшкодовується на
загальних підставах,  а саме: шкода,  завдана одній особі з вини іншої особи,  відшкодовується винною особою. Відповідно до
вимог п.3,  4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами та
доповненнями,  шкода,  завдана джерелом підвищеної небезпеки
відшкодовується особою,  яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом,  а шкода,
заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.

Суд
прийшов до висновку,  що дана ДТП сталася
із вини позивача ОСОБА_1. в результаті невідповідності його дій технічним
вимогам п. 2.3.6/,  п.12.1,  п. 12.3,
п.12.4 Правил дорожнього руху України,
позаяк під часу руху в установлених межах безпечної швидкості руху він
повинен був враховувати дорожню обстановку,
стан транспортного засобу,  щоб
мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; у разі
виникнення перешкоди або небезпеки руху,
яку відповідач об"єктивно спроможний виявити,  він повинен негайно вжити заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших
учасників руху об"їзду перешкоди; у населених пунктах рух транспортних
засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.

При
визначенні вини по обставинам даної ДТП,  судом враховується,
як доказ,  висновок експертизи №
25 від 09.02.2007 року,  проведеної за
ухвалою суду експертом ОСОБА_3,  що
зареєстрований в реєстрі атестованих судових експертів. Суд визнає даний
висновок обгрунтованим,  таким що не
суперечить іншим матеріалам справи,  не
викликає сумніву в його правильності та вважає належним,  допустимим,
достовірним доказом.  В даному
висновку експертом дані відповіді на всі спірні питання з врахуванням вихідних
даних встановлених судом,  виходячи із
пояснень позивача,  відповідача та
матеріалів адміністративної

та даної
справи. Відповідно до відповіді на питання №2 вказаної експертизи позивач у
всіх варіантах мав би технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем
ЗІЛ-138,  який рухався у поперечному
напрямку,  шляхом термінового гальмування
із зупинкою свого автомобіля до лінії руху вказаного транспортного засобу.

Таким
чином,  суд вважає,  що враховуючи відповідь на питання № 5
експертизи,  невідповідність дій позивача
технічним вимогам п.2.3б/; п.п.12.1; 12.3; 12.4 Правил дорожнього руху
України,  з технічної точки зору
знаходиться у прямому причинному зв"язку із створенням аварійної ситуації
і виникненням наведеної ДТП.
Враховуючи,  що позивач
ОСОБА_1.3астосував термінове гальмування з метою уникнення зіткнення,  то можна стверджувати,  що дії позивача були несвоєчасні по
відношенню до моменту виникнення небезпеки для руху,  тобто до моменту виїзду на перехрестя
автомобіля відповідача.

Дії
відповідача в даній ДТП
не відповідають технічним вимогам п.10.1,
п.16.11 Правил дорожнього руху України,
однак на думку експерта,  з
технічної точки зору не знаходяться у прямому причинному зв"язку із
створенням аварійної ситуації і виникненням наведеної ДТП,
що судом приймається як доказ. Більш того,  при проведенні експертизи та складанні
висновку експертом враховувалися найгірші умови для відповідача,  зокрема,
як завантаженість автомобіля АУДІ-100 вагою 250 кг,  так і без вантажу.

Аналізуючи
зібрані докази по справі та оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням,  суд вважає,
що позивачем не доведена вина відповідача в заподіянні шкоди,  відсутня протиправність його діяння,  не встановлено причинного зв»язку між шкодою
та будь-якими неправомірними діями відповідача.

При
таких обставинах,  суд відмовляє в
задоволенні позову позивачу про відшкодування матеріальної шкоди,  а також і моральної,  як похідної шкоди,  за безпідставністю.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  209,  212-215,
218 ЦПК України,   ст.
ст.  1166,  1167,
1188,  1192 ЦК України,  Постановою Пленуму Верховного Суду України №
6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" із змінами та доповненнями та Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної /немайнової / шкоди " із
змінами і доповненнями,  суд,  -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,  завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди відмовити за безпідставністю.

Рішення
може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський
районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду
протягом десяти днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.