Справа № 22-ас-4937/2007р.                                         Головуючий у
суді 1 інстанції  Терентєв П.П.
категорія - про визнання неправомірним
рішення           Доповідач -    Пономаренко Ю.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

6 листопада 2007
року

Судова
колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого   -
Кукліної Н.О.

суддів -
Бобровського В.В.,  Пономаренко Ю.А.

при секретарі -
Фільшиній СІ.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня
2007 року за цивільним позовом ОСОБА_1 до статутного територіального -
галузевого об'єднання «Південна залізниця» про встановлення порушенного права

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1 - учасник бойових дій,  звернувся
до суду з позовом,  в якому просив
зобов'язати відповідача в подальшому враховувати його пільги при продажі
квітка,  а саме пільги щодо вартості
квитка та плацкарти при проїзді в вагонах країн СНД та Росії. В позові
посилався на те,  що працівники СТГО
«Південна залізниця» надали йому невірну інформацію щодо пільг на проїзд,  чим порушили його право,  як споживача. В процесі розгляду справи
позивач та його представник неодноразово змінювали свої вимоги та остаточно
просили визнати дії робітників «Південної Залізниці»,  які надали невірну інформацію відносно
проїзду на залізничному транспорті незаконними,
у зв'язку з чим просили стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі
4300 гривень.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2007року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1  відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  поставлено
питання про скасування рішення суду першої інстанції та про постановления нового
рішення,  яким просить задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі. В скарзі зазначається,  що рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
по неповністю з'ясованим обставинам по справі.

Вислухав
пояснення учасників процесу,  дослідивши
матеріали справи,  судова колегія
вважає,  що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Суд,  задовольняючи позовні вимоги виходив з
того,  що позивачу ОСОБА_1  залізницею були надані не тільки проїзні
документи у відповідності до діючого законодавства,  в тому числі у відповідності до Угоди «Про
взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої
Вітчизняної війни,  а також осіб прирівняних
до них»,  а також інформація,  щодо пільгового проїзду залізничним транспортом.  При наданні позивачу відповідей на його
письмові заяви порушень з боку відповідача його прав не було. Суд дійшов
правильного висновку,  що вимоги позивача
про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають,  оскільки доказів на підтвердження вини
відповідача в спричиненні цієї шкоди не надано.

Судова
колегія вважає,  що такі висновки суду
правильні,  обґрунтовані та відповідають
вимогам діючого законодавства.

Згідно
п.7.1.1. Правил перевезень пасажирів,
багажу,  вантажу та пошти
залізничним транспортом України затвердженими Наказом Міністерства транспорту
України 28.07.1998р. №297 і зареєстрованими в Міністерстві Юстиції України 1
жовтня 1998р. за № 20V3060,
діючими на момент проїзду ОСОБА_1  до міста Севастополю,  залізничним транспортом при прямуванні
осіб,  яким надано право безкоштовного
проїзду тільки в межах України,
територією інших країн,  вартість
квитка за територією цих країн сплачується на загальних підставах,  тобто у повному

розмірі. Також в
повному розмірі сплачується вартість плацкарти за весь маршрут,  якщо поїздка здійснюється у вагоні залізниць
інших країн.

Крім
того,  згідно п.7.1.2. вказаних
Правил,  особи,  яким пільги надаються згідно з міжурядовою
«Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та
учасників Великою Вітчизняної війни,  а
також осіб прирівняних до них» від 12.03.1993р. року мають право безплатного
проїзду у вагонах країн членів Співдружності незалежних держав.

У
відповідності до  ст. 3 Угоди «Про
взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої
Вітчизняної війни,  а також осіб
прирівняних до них,  учасникам Великої
Вітчизняної війни та особам прирівняним до них,
а також військовослужбовцям,  які
отримали контузії або каліцтва під час захисту колишнього Союзу РСР,  або під час виконання інших обов'язків
військової служби,  або в наслідок
захворювання пов'язаного з перебуванням на фронті надається право на 50%
відсоткову знижку вартості проїзду один раз на рік (туди і назад),  залізничним,
водним,  повітряним,  або міжміським автомобільним транспортом.

Суд
правильно дійшов висновку,  що доводи
позивача та його представника про те,  що
відповідач зобов'язаний був надати повну інформацію про пільговий проїзд на
залізничном транспорті і не зробив цього,
є необгрунтованими,  оскільки як
при придбані проїзного документу так і пізніше ОСОБА_1  була надана необхідна інформація,  а тому його права порушені не були.

Судова
колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те,  що при придбанні квитка позивач не надав
касиру посвідчення видане йому при існуванні Союзу РСР,  оскільки лист талонів на пільговий
проїзд,  який він надав при придбанні
квітка був виданий Дзержинським райвійськкоматом м.  Харкова,
а дані талони дійсні тільки на території України. Листи талонів на
пільговий проїзд по країнам СНД надається тільки військовослужбовцям,  які отримали у період проходження військової
служби контузію,  каліцтво під час захист
колишнього Союзу РСР,  а також інвалідам
війни,  а ОСОБА_1  до таких осіб не відноситься,  про що сам не заперечував у процесі розгляду
справи.

Згідно
зі  ст. 1167 ЦК України моральна
шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю відшкодовується
особою,  яка завдала за наявності її
вини.

Судова
колегія погоджується з висновком суду про те,
що оскільки ОСОБА_1  залізницею у
відповідності до діючого законодавства були надані не тільки проїзні документи,  а і інформація щодо пільгового проїзду
залізничним транспортом,  а в наданих
йому відповідачем відповідей на його письмові заяви,  порушень не було,  то моральна шкода задоволенню не
підлягає,  оскільки вини відповідача у
необгрунтованій видачі проїзних документів не має.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну
скаргу,  якщо встановлює,  що суд першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При
такому положенні судова колегія вважає,
що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі,  дав їм належну оцінку і постановив законне та
обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального
закону.

Доводи,  які викладено в апеляційній скарзі,  висновків суду не спростовують

В
зв'язку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення
суду і задоволення апеляційної скарги.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст. 303, 304,
п.1 ч.1  ст. 307,   ст. 308,
ст. 313,   ст.  ст. 314,
315, 317 ЦПК України,  судова
колегія,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2007року залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її
проголошення.