УХВАЛА

Іменем  України

27 грудня 2007
року

Колегія   суддів
судової   палати   в
цивільних   справах   апеляційного   суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді                                    Широкової
Л.В.,

суддів                                                           Франовської
К.С. , Худякова А.М.

при секретарі
судового

засідання                                                     Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги
ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3подані на рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 04 жовтня 2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою,  зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 ОСОБА_4  Вересівської сільської ради
Житомирського району,  треті особи -
ОСОБА_3 та Житомирська міська рада,  про
визнання незаконними рішення виконавчого комітету Вересівської сільської ради
Житомирського району від 16.12.1999 р. № 74,
Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на ім'я
ОСОБА_5 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.08.2005 p.,
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ОСОБА_4  Вересівської сільської ради Житомирського
району про визнання недійсними Державного акту на право приватної власності на
земельну ділянку на ім'я ОСОБА_5. та договору купівлі-продажу земельної ділянки
від 22.08.2005 p.,  -

встановила:

У
березні 2006 р. ОСОБА_1. звернулася до суду з даним позовом,  просила зобов'язати відповідача ОСОБА_2не
чинити їй перешкод в користуванні земельною ділянкою та не чинити перешкод
органам землевпорядкування встановити межі ділянки згідно генерального плану
ділянок,  посилалася на те,  що є власником земельної ділянки № 11,  площею 0, 115 га,  яка розташована на території бригади ОСОБА_6
Вересівської сільської ради Житомирського р-ну та межує з земельною ділянкою,  якою користується відповідач.

У липні 2006 р.
відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною

Справа №
22ц/2387                                                 Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Мокрецький В.І.

Категорія
33                                                             Суддя-доповідач
Широкова Л.В.

позовною
заявою,  просила визнати незаконними
рішення виконавчого комітету Берегівської сільської ради № 74 від 16.12.1999 p.,  Державний акт про право приватної власності на земельну
ділянку на ім'я ОСОБА_5виданий 25.01.2000 p.,  договір купівлі-продажу земельної ділянки № 11 в с.
Вереси,  посвідчений між ОСОБА_5. і
ОСОБА_1. та поновити строк позовної давності,
зазначала,  що користується
земельною ділянкою площею 0, 1903 га по АДРЕСА_1 її земельна ділянка межує з
земельними ділянками № 11,  яка в даний
час належить ОСОБА_1. та № 12,  якою з
2004 р. користується ОСОБА_3 При виділенні колишній власниціОСОБА_5земельної
ділянки № 11 площею 0, 1 га не були узгоджені межі із сусідами та розмір
вказаної ділянки згідно з Державним актом на ім'я ОСОБА_5 становить 0, 115
га,  а не 0, 1 га,  які й були передані ОСОБА_5у приватну
власність виконавчим комітетом сільської ради.

У липні
2007 р. ОСОБА_1. змінила позовні вимоги,
просила залучити в якості співвідповідача по справі ОСОБА_3.  та усунути перешкоди у користуванні належною
їй земельною ділянкою шляхом її звільнення від незаконного користування з боку
відповідачів,  посилалася на те,  що її земельна ділянка межує з земельною
ділянкою ОСОБА_2 та з земельною ділянкою № 12,
площею,  0, 1 га якою користується
ОСОБА_3

У
вересні 2007 р. ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву,  просила визнати недійсними Державний акт про
право приватної власності на земельну ділянку № 11 бригада ОСОБА_6 на ім'я
ОСОБА_5 ОСОБА_4  виданого Вересівською
сільською радою 25.01.2000 p.,  договір
купівлі-продажу вказаної земельної ділянки,
посвідчений між ОСОБА_5. і ОСОБА_1. 22.08.2005 р. та поновити строк
позовної давності,  зазначала,  що користується з 1993 р. земельною ділянкою
№ 12,  якою раніше користувалась її
свекруха ОСОБА_2,  межі даної земельної
ділянки були встановлені давно.

Рішенням
Житомирського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2007 р. в
позові ОСОБА_1. до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,  в зустрічному позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_1.,  ОСОБА_4  Вересівської сільської ради Житомирського
району про визнання правовстановлюючих документів недійсними , в зустрічному
позові ОСОБА_3  до ОСОБА_1.,  ОСОБА_4
Вересівської сільської ради Житомирського району про визнання
правовстановлюючих документів недійсними - відмовлено.

Не погоджуючись
з даним рішенням,  ОСОБА_1.,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення скасувати та ухвалити нове яким
задовольнити її позовні вимоги,  з
підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального
права.

Так,  зазначає ОСОБА_1.,  суд не прийняв до уваги пояснення
представника Житомирського обласного головного управління земельних
ресурсів,  який пояснив,  що відповідачка ОСОБА_3 незаконно,  тобто всупереч генеральному плану с.
Вереси,  розширила межі своєї земельної
ділянки № 12,  внаслідок чого її земельна
ділянка скоротилася по довжині та стала менше на 0, 025 га.

Крім
того,  судом встановлено,  що землекористувач ОСОБА_3 з 2004 р. на
законних підставах користується земельною ділянкою,  яка водночас належить ОСОБА_1.,  отже ОСОБА_3 не може користуватися земельною
ділянкою на законних підставах,  оскільки
земельна ділянка їй не належить на праві приватної власності.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в
частині відмови їй в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про
задоволення її позовних вимог.

Так,  зазначає ОСОБА_3,  суд дійшов помилкового висновку,  про те,
що її права як землекористувача не порушені та правовстановлюючі
документи на земельну

ділянку № 11 є
дійсними. Наявний в матеріалах справи акт фактичного землекористування,  складений землевпорядником,  не може бути належним доказом,  оскільки він не підписаний нею та іншими
суміжними землекористувачами ділянки №11.

Крім
того,  згідно рішення за ОСОБА_1.
зберігається право на користування 150 м2 землі,  місцезнаходження якої судом не встановлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 також просить рішення суду першої

інстанції скасувати в частині відмови їй в задоволенні позовних вимог та
ухвалити нове

про задоволення її позовних вимог з аналогічних підстав.

В запереченнях
на апеляційні скарги ОСОБА_3  та ОСОБА_2
ОСОБА_1. просить їх апеляційні скарги відхилити,  рішення суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити нове про
задоволення її позову.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг,  колегія суддів
приходить до висновку про те,  що
апеляційні скарги підлягають відхиленню,
виходячи з наступного.

Відповідно
до вимог  ст. 125 Земельного кодексу
України право власності виникає після встановлення меж земельної ділянки у
натурі /на місцевості/,  одержання
державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної
реєстрації.

Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на
право

постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної
ділянки,  що була

раніше надана громадянам у постійне користування або при переоформленні

правоустановчих документів на ці земельні ділянки,  проводиться після відновлення меж

земельної ділянки в натурі /на місцевості/ та закріплення їх довстроковими
межовими

знаками     встановленого     зразка
за   затвердженою           відповідною     технічною

документацією/п.1.13
Інструкції про порядок складання,
видачі,  реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та договорів оренди землі,  затвердженої наказом Державного комітету
України по земельним ресурсах від 04.05.1999р. №43 .

Як
встановив суд та вбачається з договору купівлі-продажу від 02.08.2005року/а.с.
4/,  ОСОБА_4. продала,  а ОСОБА_1. купила земельну ділянку площею 0,
115 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських
будівель,  яка знаходиться на території
Вересівської сільської ради Житомирського району / бригада ОСОБА_6,  ділянка №11/та без встановлення меж земельної
ділянки у натурі та одержання державного акту почала нею користуватися.

Оскільки
ОСОБА_1.,  відповідно до вимог  ст. 125 Земельного кодексу України,  документу,
який посвідчує право власності на земельну ділянку і право постійного
користування нею не отримувала,  право
вимоги порушувати у суді спір щодо усунення перешкод користування
вищезазначеною земельною ділянкою немає. А тому,  ОСОБА_1. в задоволенні позову колегія суддів
відмовляє саме з цих підстав.

Щодо
зустрічних позовних вимог,  то колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
правильно відмовив в їх в задоволенні,
проте навів помилкові мотиви.

Як
вбачається з матеріалів справи,  рішенням
виконкому Вересівської сільської ради №24 від 18.09.1993 року ОСОБА_5 був
наданий дозвіл на будівництво жилого будинку згідно з генеральним планом
забудови на закріпленій земельній ділянці в розмірі 0, 10 га /а.с. 9/. Рішенням
цього ж виконкому№74 від 16 грудня 1999 року /а.с.  183/ОСОБА_5 була передана у приватну
власність безплатно земельна ділянка розміром 0.10 га та 25.01.2000 року виданий
державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 115 га. В натурі
ОСОБА_5 земельна ділянка не виділялась,
тому і спору щодо суміжного користування з ОСОБА_2 не виникало.

В даний час,
коли земельна ділянка ОСОБА_5.
відчужена,  а ОСОБА_1. право власності на цю
ділянку не переоформила,  відведення земельної ділянки у зв'язку з цим не здійснювалось,  то предмет
спору відсутній.

Керуючись  ст.
ст.  303, 304,  307, 313- 315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення Житомирського районного суду Житомирської
області від 04 жовтня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного
суду.