Справа №
Головуючий суду
Доповідач: Белинчук Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року жовтня
місяця „29" дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді:     Панкова М.В.,

Суддів:     Ганича Н.Ф., Белинчук Т.Г.,

При
секретарі:     Петренко Т.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу „Запорізький Національний
Університет" про оскарження наказу про накладення дисциплінарного
стягнення,

за апеляційною
скаргою ректора Державного вищого навчального закладу „Запорізький Національний
Університет" Тимченко
С.М. на рішення Київського районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 20 липня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у
березні 2007 року звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального
закладу „Запорізький Національний Університет" про оскарження наказу про
накладення дисциплінарного стягнення.

Свої вимоги
мотивує тим, що відповідно до наказу № 398-к від 07.07.2005 p., він з 01 липня
2005 року працює на посаді декана Кримського факультету фізичної культури,
спорту та туризму Державного вищого навчального закладу «Запорізький
національний Університет». У період з 07 листопада 2006 року по 08 листопада
2006 року комісією ДВНЗ „ЗНУ" була проведена перевірка освітньої
діяльності факультету, за результатами якої було складено довідку. Із
зазначеною довідкою його ознайомили 13 листопада 2006 року. Наприкінці
листопаду 2007 року йому запропонували дати пояснення по результатам перевірки,
які він підготував та надіслав відповідачу 30 листопада 2006 року. На початку
грудня 2006 року йому знову було запропоновано дати більш детальні пояснення.
06 грудня 2006 року до факультету надійшла копія наказу № 91-в від 04 грудня
2006 року, відповідно до якого йому була об'явлена догана. З даним наказом він
не згоден, оскільки догана була об'явлена за порушення ст.ст. 30, 48 ЗУ «Про вищу освіту» та
п. 6.8. «Положення про Кримський факультет фізичної культури, спорту та туризму
Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет».
Оскільки він є деканом структурного підрозділу, створеного у встановленому
порядку, то допустити порушення ст. 30 ЗУ
«Про вищу освіту» про структурні підрозділи вищого навчального закладу він не
міг. Його було призначено на посаду, яка була зарахована до зазначеного в ст.
48 ЗУ «Про вищу
освіту» переліку основних посад педагогічних та науково-педагогічних
робітників, в порядку, встановленому діючим законодавством. Однак з тексту
наказу не вбачається, яке саме порушення посадових обов'язків ним було
здійснено. Сам наказ не містить посилань на конкретні дії, не вказано, в чому
саме вони виразились, не зазначена ступінь важкості скоєних дій, яка шкода була
завдана даними діями, а також чи є в них його провина. Таким

2

чином, вважає, що ним не було скоєно дисциплінарного проступку,
на підставі чого просив суд скасувати наказ № 91-в від 04 грудня 2006 року про
оголошення догани.

Рішенням
Київського районного суду міста Сімферополя АР Крим від 20 липня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Відмінено наказ № 91-в від 04 грудня 2006
року про оголошення ОСОБА_1догани.

В апеляційній
скарзі ректор Державний вищий навчальний заклад „Запорізький Національний
Університет" Тимченко
СМ. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, рішення суду постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія,
заслухавши доповідь суддю-доповідача, представника ДВНЗ „Запорізький
національний університет" Борисова
К.В., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими і такими, що
не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи
рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що
накладення на позивача ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догані було
здійснено відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, що підтверджується
наявними у справі письмовими доказами.

З даними
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду,
оскільки вони зроблені на підставі правильного застосування матеріального
закону, відповідають обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які були
досліджені і оцінені судом відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК
України.

З матеріалів
справи убачається, що позивач з 01.07.2005 р. працював на посаді декана
відокремленого структурного підрозділу - Кримського факультету Державного
вищого навчального закладу „Запорізький національний університет" (а.с.
9).

В період 07-08
листопада 2006 року в Кримському факультеті фізичної культури, спорту та
туризму ДВНЗ „ЗНУ" на підставі наказу ректора ЗНУ комісією Запорізького
національного університету було здійснено перевірку освітньої діяльності
факультету; за результатами перевірки складено довідку (а.с. 11-16).

Наказом ректора
ДВНЗ „ЗНУ" № 91-в від 04.12.2006 року за результатами перевірки освітньої
діяльності факультету комісією ЗНУ 7-8 листопада 2006 року за порушення ст.ст.
38, 40 ЗУ „Про вищу
освіту" та п. 6.8 „Положення про Кримський факультет фізичної культури,
спорту та туризму" ОСОБА_1 було оголошено догану (а.с. 17).

Згідно з
положеннями ч. 3 ст. 149 КЗпП України власнику або уповноваженому ним орган при
обранні виду стягнення необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку та спричинену ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і
попередню роботу працівника.

Проте, як
зазначив суд першої інстанції, конкретні факти порушень вимог законодавства з
боку позивача; обставини, при яких був вчинений дисциплінарний проступок;
шкідливі наслідки, які він потягнув, а також у чому вина позивача, в тексті
наказу вказані не були.

Колегією суддів
встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду справи були ретельно
перевірені всі обставини, на які посилався представник відповідача як на докази
вини позивача ОСОБА_1у вчиненні ним дисциплінарного проступку, однак провини
ОСОБА_1у виявлених в ході перевірки недоліках роботи факультету, за умові
наявності якої позивача можна було притягнути до дисциплінарної
відповідальності, не встановлено. Тому доводи апелянта про наявність підстав
для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності колегія суддів
вважає необґрунтованими.

Аналізуючи
доводи апеляційної скарги про те, що накладення стягнення у вигляді догани є
правом керівника і може бути застосовано будь за що, та правила ч. 3 ст. 149
КЗпП України щодо встановлення тяжкості проступку для таких випадків не є обов'язковими.

3

колегія суддів
вважає їх безпідставними, оскільки виключення із загальних правил притягнення
до дисциплінарної відповідності для накладення дисциплінарного стягнення у виді
догани чинним законодавством України про працю не передбачено.

Довід апеляції
про те, що суд першої інстанції не посилався у своєму рішенні на конкретну
норму закону, порушення якого було допущено з боку ЗНУ, не може бути прийнятий
до уваги через те, що безпосередньо із тексту судового рішення вбачається, що
відповідачем при накладенні на ОСОБА_1дисциплінарного стягнення були порушені вимоги ст. 149
КЗпП України.

Щодо доводів
апелянта про порушення з боку позивача вимог трудового законодавства при
прийомі на роботу завідувачів кафедрами, то такі доводи були проаналізовані судом
першої інстанції і обґрунтовано визнані безпідставними. Із матеріалів справи
убачається, що позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні давав пояснення відносно
того, що Кримському факультету фізичної культури, спорту і туризму ДНВЗ
„ЗНУ" як відокремленому структурному підрозділу ЗНУ були делеговані
повноваження щодо обрання завідувачів кафедрами на засіданні вченої ради
факультету, після чого вони призначалися на посаду наказом декана факультету та
з ними укладався контракт (т. 1, а.с.123,). Його пояснення підтверджуються
наявними у справі доказами, зокрема, протоколами засідання вченої ради
факультету, наказами (а.с. 100-103, 110). Саме такий порядок обрання
завідувачів кафедрами був передбачений у п. 6.5. Положення про Кримський
факультет фізичної культури, спорту і туризму ЗНУ (т. 1, а.с. 57). За таких
обставин вважати, що обрання завідувачів кафедрами відбувалося з порушенням
вимог чинного законодавства, підстав немає.

Доводи відносно
встановлення всупереч вимогам закону та підзаконних актів науково-педагогічним
працівникам при прийомі на роботу випробувальних термінів та прийому їх на
роботу на 0,2; 0,4; 0,9 ставки не можуть бути враховані судовою колегією,
оскільки прямої заборони щодо встановлення випробувального строку при прийомі
на роботу науково-педагогічних працівників та прийому таких працівників на
роботу на умовах неповного робочого дня в чинному законодавстві не міститься.

Є безпідставним
і довід апеляції про те, що на роботу приймалися викладачі без проведення
конкурсу. Позивач пояснював, що в очолюваному ним структурному підрозділі ДВНЗ
„ЗНУ" двічі оголошувався конкурс, однак не всі посади були заповнені на
підставі конкурсного відбору. Його пояснення підтверджуються наказом № 060 від
20.06.2006 р. (т. 1, а.с. 93), протоколами засідання вченої ради факультету (т.
1, а.с. 98-103).

Не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів і доводи апеляції про те, що ректор делегував
позивачеві ОСОБА_1 як декану факультету частину своїх повноважень, на підставі
яких він мав можливість в повному обсязі забезпечить діяльність факультету на
рівні державних стандартів освіти. Відповідно до наказу № 359 від 26.09.2003 р.
обов'язок з забезпечення факультету відповідними науково-педагогічними кадрами,
матеріально-технічною та інформаційною базою, бібліотекою, науково-методичною
літературою за нормативами Міністерства освіти і науки України був покладений
ректором не на позивача, а на проректорів ЗНУ (т. 1, а.с. 7-8). Крім того, як
слідує із пояснень позивача, він, зокрема, не міг самостійно вирішувати питання
про придбання будівлі для розташування факультету, а розпорядження коштами
факультету він як декан факультету здійснював суто в межах кошторису (плану
використання бюджетних коштів), який затверджувався ректором ДВНЗ „ЗНУ"
(т.1, а.с. 183-187). Такі доводи підтверджуються наявною у матеріалах справи
копією гарантійного листа, підписаного ректором ЗНУ на ім'я заступника голови
ради міністрів АР Крим Дзоз В.А. про зобов'язання придбати будівлю вартістю 1,5
млн. грн. для
здійснення навчального процесу КФФКСТ ЗНУ за рахунок коштів ЗНУ (т.1, а.с.
137-138).

Доводи апеляції
про неврахування судом під час ухвалення рішення показань свідків не
приймаються до уваги, оскільки зміст їх показань у судовому засіданні не
спростовував об'єктивних доказів, врахованих судом, зокрема, наказу
Міністерства освіти та науки України № 656 от 25.09.2003 р. про створення
Кримського факультету, згідно з яким ряд

4

обов'язків по
забезпеченню діяльності факультету, в тому числі і тих, за невиконання яки
позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, повинен був
виконати саме ректор ЗНУ.

Решта доводів
апеляції не містить у собі безумовних підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до
ст.ст. 10 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ з'ясовуються на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведенню пере; судом їх
переконливості.

Згідно з ч. 3
ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести т
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, колегія
суддів вважає, що всупереч вимогам статті 60 ЦПК України апелянтом не надано
переконливих доказів, що дають підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
як призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Тому доводи
апеляційної скарги ректора ДВНЗ „ЗНУ" Тимченко С.М. щодо незаконності рішення суд) про
задоволення позову, на думку колегії суддів, уваги не заслуговують.

Відповідно до
ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним обґрунтованим. Законним
є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене не основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому
засіданні.

Як убачається із
матеріалів справи, зазначені вимоги закону щодо законності та обґрунтованості
рішення судом першої інстанції були дотримані. Зважаючи на це, судова колегія
погоджується з рішенням суду, а апеляційну скаргу ректора ДВНЗ „ЗНУ"
Тимченкс С.М. відхиляє як безпідставну.

Відповідно до
ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги.

Згідно зі ст.
308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі
викладеного і керуючись статтями 303, 307, 308, 315, 325 Цивільної
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ректора Державного вищого навчального закладу „Запорізький Національний
Університет" Тимченко
С.М. - відхилити.

Рішення
Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 20 липня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.