РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року грудня місяця 18 дня у м. Полтаві колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого  -
МАРТЄВА  С.Ю.

суддів   -  АНТОНОВА В.М., ЧІЧІЛЯ В.А.

при секретарі - СУЛИМКАС.В. розглянула провадження за апеляційною скаргою
закритого акціонерного товариства виробничо-торгівельної фірми «МТН-Полтава» на
рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 26 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
закритого акціонерного товариства
виробничо-торгівельної фірми «МТН-Полтава» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексації грошових доходів населення і відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому зазначив, що до 27.02.06 року перебував
у трудових стосунках із відповідачем на посаді
виконавчого директора.

При звільненні йому не виплачено 2 585 грн. заробітної плати за лютий 2006 року, 3 392 грн. компенсації за
невикористану відпустку і 1970 грн. індексації заробітку за 2003 - 2006 роки.

7.03.06 року він звернувся до дирекції відповідача з проханням розрахувати його, проте згоду на це отримав лише 1.09.06 року.

Справа № 22ц-3040 2007 року Головуючий у першій інстанції: ХІЛЬ Л.М. Суддя - доповідач: МАРТЄВ С.Ю.

2

Просив стягнути
із відповідача 15 012 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку,
1970 грн. індексації заробітної плати за 2003-2006 роки та 5 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня
2007 року зазначений позов задоволено частково.

Стягнуто із
відповідача на користь ОСОБА_1
15 012 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 5 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні
вимог щодо стягнення 1970 грн. індексації заробітної плати за 2003-2006 роки
відмовлено.

Позивач рішення
суду першої інстанції не оскаржив.

У апеляційній
скарзі закритого акціонерного товариства виробничо-торгівельної фірми
«МТН-Полтава» порушене питання про скасування рішення з підстав невідповідності
висновків суду обставинам справи і неправильного застосування норм
матеріального права.

Крім того,
представником апелянта подано клопотання про застосування давності строків
звернення до суду.

Апеляційний суд,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Виходячи з
п.п.3,4 ст.309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції
є невідповідність висновків суду обставинам
справи і неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.І ст.116 КЗпП України, при звільненні

працівника       виплата       всіх       сум,  що        належать       йому

від підприємства, установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно до ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини

власника                              або                                                         уповноваженого                                                ним

органу належних звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі ст.237-1 КЗпП України, відшкодування

власником       або                                            уповноваженим   ним     органом

моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його

3

законних прав призвели до моральних страждань,       втрати       нормальних життєвих    зв'язків
і    вимагають    від
нього    додаткових   зусиль
для організації свого життя.

Судом першої
інстанції вірно встановлені фактичні обставини утворення і розірвання трудових
правовідносин між сторонами.

Застосовуючи до
відповідача санкції, що передбачені ст.ст.117, 237-1 КЗпП України, суд першої
інстанції виходив із того, що затримка
розрахунку із позивачем протягом лютого - вересня 2006 року мала місце
виключно з вини ЗАТ «МТН-Полтава».

Між тим, з таким
висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить
викладеному у описовій частині самого рішення місцевого суду, а висновок про
необхідність застосування таких санкцій не відповідає нормам матеріального
права.

Так, встановивши у описовій частині рішення (а.с.72), що відповідач
неодноразово протягом березня-вересня 2006 року повідомляв позивача про необхідність
отримання розрахунку, суд першої інстанції чомусь дійшов висновку що ця
затримка розрахунку мала місце саме з вини відповідача.

Сам ОСОБА_1
своїм реальним місцем проживання апеляційному суду повідомив АДРЕСА_1.

Саме за цією
адресою ЗАТ «МТН-Полтава» повідомляло його про необхідність отримання
розрахунку (а.с.28-45), а також вживало заходів до з'ясування причин
неотримання поштової кореспонденції, належна йому сума розрахункових була за
депонована у встановленому законом порядку.

Таким    чином    знайшла
підтвердження                           затримка

розрахунку
з вини відповідача лише із 27.02.06 року по 7.03.06 року (а.с.28).

З
огляду   на  ст.233
КЗпП  України,   працівник
може

звернутися                      з                    заявою                       про  вирішення      трудового

спору безпосередньо до районного,
районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня,
коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у
справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Сам позивач про
порушення свого права на отримання розрахунку
дізнався у день звільнення 27.02.06 року, проте до суду з приводу розрахунку
не звертався узагалі.

Сторони також не заперечують, що
розрахунок ОСОБА_1 отримано на початку вересня 2006 року.

4

Між тим, із
позовом про стягнення за затримку розрахунку
і відшкодування моральної шкоди, що заподіяна невчасним розрахунком ОСОБА_1 звернувся лише у травні 2007
року (а.с.2).

З огляду на ч.4
ст.267 ЦК України,
сплив позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає вимоги позивача щодо стягнення за затримку розрахунку і
відшкодування моральної шкоди, що заподіяна невчасним
розрахунком, обґрунтованими, проте такими, що не
підлягають задоволенню за пропуском строків звернення до

суду.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції у частині
задоволення вимог про стягнення за затримку розрахунку і відшкодування
моральної шкоди, що заподіяна невчасним розрахунком,
скасуванню із ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись
ст.ст.218,303, 307,п.п. 3,4 ст. 309, 315 ЦПК України,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства виробничо-торгівельної фірми «МТН-Полтава» задовольнити, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2007
року скасувати у частині задоволення вимог про
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і відшкодування
моральної шкоди.

ОСОБА_1 у задоволенні вимог до закритого акціонерного
товариства виробничо-торгівельної фірми «МТН-Полтава»
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Решту рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його

проголошення і може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо

до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання ним

чинності.