Справа
№22ц-1248/2007р.
Доповідач у апеляційній
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 листопада 2007 року колегія
судової палати з цивільних справ апеляційного суду міста  Севастополя в складі: головуючого   - Єфімової В.О.,  суддів
- Зотова B.C.,
Птіціної В.І.,  при
секретарі - Баран М.Л.

за
участю відповідача,  його представника -
ОСОБА_1 та представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м. Севастополя від 08 червня 2007р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,  -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2005р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,  та уточнивши вимоги,  просив стягнути з відповідача борг за
договорами позики у сумі 216000 грн.,  3%
річних від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції в сумі 296071, 20
грн.,  відсотки на рівні облікової ставки
НБУ в сумі 58941, 37 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Вимоги мотивовані тим,  27.11.2003р.
відповідач взяв у нього у борг 216000 грн. за двома договорами позики,  у термін до 30.01.2004р. борг не повернув,  чім заподіяв йому моральну шкоду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 08.06.2007 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь
позивача борг за договором позики у сумі 108000грн.,  суму індексу інфляції 40035, 60грн.,  3% річних у сумі 9990грн.,  суму облікової ставки НБУ 27778, 20грн.,  а всього стягнено 185803, 80грн. В
задоволенні решти вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 скасувати та відмовити в задоволенні позову у повному
обсязі,  мотивуючи свої вимоги тим,  що судом порушені норми матеріального та
процесуального права. Вважає,  що суд
дійшов помилкового висновку,  що договір
позики ним не виконаний.

Судова колегія,  заслухавши доповідь
судді - доповідача,  доводи осіб,  що з'явились в засідання судової
колегії,  дослідивши матеріали
справи,  та обговоривши доводи
апеляційної скарги,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позову щодо стягнення з
відповідача суми 108000грн. за договором позики від 27.11.2003р.,  укладеному у простий письмовій формі,  відсотків річних та відсотків на рівні
облікової ставки НБУ з цієї суми,  суд
виходив з того,  що фактично між
сторонами укладено один договір позики на суму 108000грн.

З такими висновками суду погоджується судова колегія,  оскільки вони зроблені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,  підтверджується матеріалами справи та
наданими сторонами доказами,  що
27.11.2003р. між сторонами було укладено договір позики та відповідач
зобов'язався до 30.01.2004р. повернути ОСОБА_3108000
грн.

Суд дав належну оцінку,  що вказаний
договір був складений сторонами спочатку о простий письмовій форми,  а потім ними був укладено нотаріально
засвідчений договір на цю ж саму суму та вказано,  що грошові кошти позичальник отримав до
підписання договору. Крім того,  договір,  укладений у простий письмовій формі позивач
повернув ОСОБА_3,  а наданий ним до суду в підтвердження своїх
вимог екземпляр простого письмового договору,
відповідно до висновку експертизи являється скопійованим (арк. справи
30, 96 зворот).

Відповідачем визнається факт отримання позики лише у сумі 108000 грн.

Таким чином,  судом
першої інстанції дійшов правильного висновку про існування лише одного
зобов'язання відповідача на суму 108000 грн.

Судова колегія також погоджується з висновком суду про відмову в
задоволенні ОСОБА_4 позову щодо стягнення з відповідача моральної шкоди,  оскільки вказані вимоги не засновані на
законі.

Однак судова колегія не може погодитись з висновком суду про стягнення з
відповідача суми позики в розмірі 108000 грн. за нотаріально засвідченим
договором позики,  відсотків річних та
відсотків на рівні облікової ставки НБУ з цієї суми,  як зобов'язання,  що не виконано та не погашено відповідачем.

Відповідно до ч.2, 3 ст.545 ЦК
України,  якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор,  приймаючи виконання
зобов'язання,  повинен повернути його
боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи,  в
обґрунтування позовних вимог позивач посилався на дублікат нотаріально
засвідченого договору позики від 27.11.2003р. (арк. справи 7, 28),  який отриманий ним за заявою у нотаріальній
конторі замість втраченого (арк. справи 37).

Однак відповідач ОСОБА_3
в обґрунтування виконання боргових зобов'язань перед ОСОБА_4 в суд першої
інстанції представив оригінал нотаріально засвідченого договору позики від
27.11.2003р. (арк. справи 127),  що
відповідно до вимог закону свідчить про погашення боргу боржником.

Позивач не представив суду доказів того,
що оригінал нотаріально засвідченого договору позики або договору,  виконаного в простій письмовій формі вибув
від нього поза його волею або в результаті протиправних дій відповідача.

За таких обставин,
наявність боргового документу,  а-
саме договору позики,  у боржника,  навіть без поміток кредитора або його окремої
розписки,  відповідно до 4.2, 3 ст.545 ЦК України,  є належним підтвердженням виконання ним зобов'язання по поверненню
боргу.

Даним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не
дав та помилково послався на відсутність розписки ОСОБА_3 про повернення
боргу позивачу.

Таким чином,  зібрані у справі докази
з усією повнотою свідчать про те,  що ОСОБА_3 виконав перед
позивачем усі свої боргові зобов'язання,
а тому позов ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення у повному
обсязі.

Викладене свідчить про те,  що
рішення суду першої інстанції не може бути визнано законним і
обґрунтованим,  і на підставі п.п.2, 4
ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
підлягають стягненню понесені відповідачем та підтверджені документально судові
витрати у сумі 880 грн.

Керуючись ст.ст.303,  307, 309,  313,
314,  316,  317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 08 червня
2007р.скасувати.

Постановити нове рішення,  яким в
позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором позики,
- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі 880 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців із дня набрання законної сили.