першій інстанції: Рибалко H.I.         Справа №
Доповідач: Сегеда С.М.        Категорія ЦП: 3
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

26 листопада 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

Сегеди С.М.,
Виноградової Л.Є.,
Гайворонського С.П.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до поліклініки "Імені 8 Березня" в м. Запоріжжі про перерахунок
заробітної плати,  визнання переведення
незаконним,  стягнення матеріальної та
моральної шкоди,  за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02
грудня 2005 року та на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03
квітня 2006 року,

встановила:

30 березня 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом,  мотивуючи свої
вимоги тим,  що з 1981 року він працював
у відповідача на посаді лікаря,  у
вересні 2002 року був переведений на 0, 5 ставки лікаря-ендоскопіста,  а у листопаді 2003 року - звільнений з роботи
за скороченням штату.

Посилаючись на те,  що з 1983 року
йому неправильно нараховували заробітну плату,
оскільки не нараховувалися надбавки за стаж роботи дільничним лікарем та
категорію. З 01.11.1986 року по 30.11.1986 року на підставі наказу по
поліклініці він був направлений у відрядження до Поліського району Київської
області для надання медичної допомоги населенню,  постраждалому від Чорнобильської катастрофи.
Заробітна плата за цей період була нарахована йому неправильно,  оскільки невірно був встановлений розмір
посадового окладу,  не нараховувалася у
подвійному розмірі заробітна плата у святкові та вихідні дні,  не була нарахована премія у розмірі
посадового окладу.

Зазначив,  що у
вересні 2002 року без його згоди він був переведений на 0, 5 ставки
лікаря-ендоскопіста,  а у листопаді 2003
року - звільнений за скороченням штату,
без гарантованого працевлаштування,
як цього передбачає Закон України "Про соціальний захист
громадян,  які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Посилаючись на вказані обставини,
просив зобов'язати відповідача провести йому перерахунок заробітної
плати з 1985 по 1987 роки,  витребувати
належно оформлену довідку про заробітну плату під час роботи у Чорнобилі для
перерахунку пенсії,  стягнути моральну
шкоду у розмірі 10000 грн. та матеріальні збитки за час його роботи на 0, 5
ставки лікаря.

У грудні 2005
року позивач відмовився від вимог про поновлення на роботі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2005
року,  яке було залишене без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2006 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В обґрунтування своєї касаційної скарги відповідач ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків суду першої та апеляційної інстанції фактичним
обставинам справи,  неправильне
застосування норм матеріального та процесуального права,  у зв'язку з чим ставить питання про
скасування судових рішень першої та апеляційної інстанції,  з ухваленням нового,  яким задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів дійшла висновку,  що
підстави для перегляду судового рішення апеляційної інстанції відсутні,  виходячи з наступного.

Вирішуючи питання щодо правильності нарахування ОСОБА_1 підвищеної оплати за
основним місцем роботи під час його роботи по ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС для обчислення пенсії відповідно до ст. 54 Закону України від 28 лютого
1991 року „Про статус і соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи",  суд виходив із
того,  що наданий позивачу розрахунок
заробітної плати за період з 03.11.1986 року по 30.11.1986 року(а.с.97-98,  128) та довідка про заробіток для обчислення
пенсії (а.с.109) відповідали вимогам вищезазначеного Закону та визначеному
Міністерством праці України порядку оплати праці за роботу в зоні відчуження
(а.с. 28-30).

Крім того,
ухвалюючи судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних
вимог про перерахування заробітної плати за період з 1985 по 1987 роки,  та щодо відшкодування втраченого заробітку у
зв'язку із переведенням 25.09.2002 року на 0, 5 ставки лікаря
-ендоскопіста,  суд виходив із того,  що відповідно до ст. 233 КЗпП України,  в редакції на час виникнення спірних
правовідносин,  із заявою про вирішення
трудового спору,  у тому числі з приводу
оплати праці та переведення на іншу роботу,
працівник мав право звернутися до суду в тримісячний строк з дня,  коли він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права. Зміни у ч.2 зазначеної статті,  відповідно до яких,  у разі порушення законодавства про оплату
праці,  працівник має право звернутися до
суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким
строком,  були внесені Законом України
від 11 липня 2001 року й набрали чинності з 02 серпня 2001 року.

З'ясувавши питання про дотримання позивачем строків звернення до суду,  суд прийшов до обґрунтованого висновку про
відсутність поважних причин,  з яких вони
були пропущені позивачем,  який звернувся
до суду лише у березні 2004 року.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду
справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або та вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що оскаржувані судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та процесуального права,  доводи касаційної скарги не спростовують
висновків судіві,  підстави,  передбачені ст. 338 ЦПК України для скасування
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Касаційна скарга
підлягає відхиленню,  а оскаржувані
судові рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 332,  336 ЦПК
України,  судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2006 року залишити
без мін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.