Справа 22ц-2495, 2007р.
Головуючий в 1 інстанції Васильєва В.Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

2007 року
листопада місяця 08 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого  Прокопчук Л.П. Суддів: Вадзінського П.О., Воронцової Л.П. при секретарі
Остренко О.О.,

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   місті   Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду від 21
грудня 2004 року по справі

за позовом.
кредитної спілки «Херсонське товариство взаємного кредиту»

до ОСОБА_1

про стягнення
заборгованості за договором, позики, -

встановила:

19 листопада
2004 року позивач Кредитна спілка «Херсонське товариство взаємного кредиту»
звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором
позики, посилаючись на те, що згідно з договором позики №119/Б-2004 від 27
лютого 2004 року кредитною спілкою відповідачці було надано позику у розмірі 10
000грн. з відсотковою ставкою 42% річних терміном на один рік.

У відповідності
до п.5.3.1 договору позикодавець має право вимагати дострокового повернення
коштів у разі неналежного виконання графіка повернення коштів.

Станом на 17
листопада 2004 року заборгованість складає 10 583грн. 33 коп.

Просив стягнути
з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки всю суму боргу.

Рішенням Вілозерського
районного суду від 21 грудня 2004 року позов задоволено.

Стягнено з
ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Херсонське товариство взаємного кредиту»
10 583грн. 33коп. та судові витрати у розмірі 105грн. 88коп.

Не погоджуючись
з рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, провадження у справі закрити, зазначаючи, що рішення
суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

На апеляційну
скаргу Кредитна спілка «Херсонське товариство взаємного кредиту» подала
письмові заперечення.

2

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача
доводи апеляційної скарги не визнав та просив її відхилити, залишивши без змін
рішення районного суду.

Заслухавши
доповідача, представника кредитної спілки, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

У відповідності
до ч.1 ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частина 1 статті
1048 ЦК України
передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів
від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із матеріалів
справи вбачається, що сторони уклали договір 27 лютого 2004 року, відповідно до
умов якого Кредитна спілка «Херсонське товариство взаємного кредиту» позичила
ОСОБА_1 10 000 гривень з відсотковою ставкою 42% річних строком на один рік.

Оскільки
відповідачка взагалі не погашала позику, відповідач звернувся до суду з вимогою
про дострокову сплату позики в повному обсязі та плату за користування нею в
загальному розмірі 10583грн. 33коп., що передбачено умовами укладеного
договору.

Задовольняючи
позовні вимоги кредитної спілки в повному об'ємі, суд першої інстанції виходив
з доведеності факту неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 умов договору.

Такий висновок
суду є правильним, оскільки узгоджується з умовами договору та з наданими
доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Отже, рішення
суду про стягнення всієї суми заборгованості по договору позики є законним та
обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що висновків
суду не спростовують.

В той же час
колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставного
посилання в мотивувальній частині рішення суду на ст. 860 ЦК України т.я.
вірно встановивши правовідносини, що склалися між сторонами, суд невірно вказав
на статтю, яка регулює правовідносини за договором позички.

Обґрунтованими є
і доводи щодо неправильного обрахування розміру судового збору, який має бути
стягнений з відповідачки у сумі 105грн. 83коп.

Однак, є
неприйнятними інші доводи апеляційної скарги, які не ґрунтуються на законі та
не відповідають матеріалам справи.

З огляду на
вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст. 309 ЦПК
України рішення суду підлягає зміні.

3

Керуючись ст.ст.
303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Білозерського районного суду від 21 грудня 2004 року змінити, виключивши з його
мотивувальної частини посилання на ст. 830 ЦК України, як на підставу для задоволення позовних вимог
позивача та вважати, що позов Кредитної спілки «Херсонське товариство взаємного
кредиту» підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 1046,1048 ЦК України і умов
договору.

Зменшити
стягнену з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Херсонське товариство взаємного
кредиту» суми судового збору до 105грн. 83коп.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене
у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.