Справа № 2-12/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2007 року Саксаганський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
судді Прасолова В.М.

при секретарях -
Король О.М., Бегені Ж.І., Горбуновій Л.С., Масловій Л.С

представника
позивача - ОСОБА_1

представника
відповідача - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування   матеріальної
та   моральної   шкоди,
заподіяної  внаслідок   дорожньо-транспортної пригоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення на його
користь в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди - 13175 грн. 94
коп., моральної шкоди у розмірі 7000 грн. Також просить відшкодувати витрати по
сплаті держмита у сумі 140 грн. 26 коп.
В обґрунтування позову вказує, що 8 листопада 1999 р. на належному йому на
праві власності автомобілі "Шкода Октавія", реєстраційний номер
НОМЕР_1 (далі за
текстом "автомобіль "Шкода") рухався по головній дорогі, по
трасі "Кривий Ріг - Кіровоград". В цей час з другорядної дороги на
трасу виїжджав автомобіль "ЗАЗ - 968", реєстраційний номер НОМЕР_2
(далі за текстом "автомобіль "ЗАЗ") під керуванням відповідача.
Відповідач не пропустив його автомобіль, утворив перешкоду для руху, внаслідок
чого з метою запобігти зіткненню транспортних засобів, виїхав на узбіччя, де
належний йому автомобіль перекинувся. Робітниками ДАІ, які виїхали на місце
події, в той же день був складений протокол відносно відповідача і останній
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 11 листопада
1999 р. уклав договір з СТО СП
"ACT КОМБІ" на ремонт автомобіля. Вартість зробленого на
СТО ремонту склала 13175 грн. 94 коп., які оплатив власними грішми, так як
відповідач скривався. До даного часу відповідач шкоду не відшкодував. Під час ДТП декілька разів
перекидався, у нього було тривале моральне потрясіння. Так як відповідач не
відшкодував шкоду, в родині та на роботі склалися негативні відносини. Він не
міг користуватися автомобілем, вимушений був шукати гроші на ремонт автомобіля,
з-за чого виникли додаткові непередбачені проблеми. Оцінює моральну шкоду,
завдану відповідачем у 7000 грн.

У ході судового розгляду справи позивач доповнив свої позовні вимоги, а
саме вказав, що під час розгляду справи сплатив за проведення експертизи 348
грн. 72 коп. та за банківські послуги 3 грн. 49 коп. які також просить стягнути
з відповідача.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю та
дав пояснення, в яких підтвердив зміст позовних вимог. Крім того пояснив, що 8
листопада 1999 р., в середині
дня, рухався на належному йому автомобілі в напрямку м. Кіровограда, був в
автомобілі один, швидкість руху перед ДТП
складала 80-90 км./год. Відповідач, який рухався йому

назустріч,
виконав поворот наліво та виїхав на його смугу руху приблизно на 2 метри. В
позові помилково вказав, що відповідач виїхав з другорядної дороги. Відстань на
цій момент між автомобілями складала 5-8 метрів. Щоб запобігти зіткненню,
виконав маневр відвороту вправо, де на узбіччі виїхав на щебінку. Так як на
другорядній дорозі, в його напрямку, справа від нього, наближався інший
автомобіль, зробив маневр лівого повороту, після чого автомобіль перекинувся.
На місце ДТП прибули
робітники ДАІ, які склали протокол огляду. Внаслідок ДТП у належного йому
автомобіля були пошкоджені дах, скло, капот. Ремонт автомобіля виконував на
СТО, пошкоджені деталі залишилися після ремонту на СТО, вартість ремонту
оплатив.

Представник позивача у судовому засіданні дав пояснення з
яких вбачається, що сума матеріальної шкоди визначена на підставі фактичних
витрат з оплати роботи по відновленню автомобіля "Шкода".

Відповідач позов не визнав та у судовому засіданні дав
пояснення, з яких вбачається, що він є власником автомобіля "ЗАЗ". 8
листопада 1999 р. рухався на цьому автомобілі, в якому знаходився його син, в
напрямку м. Кривий Ріг. Наближаючись до автомобіля "Шкода", який
рухався у зустрічному напрямку по зустрічній смузі руху, маючи намір зробити
лівий поворот, зайняв ліве положення та зупинився. Пропустивши автомобіль
"Шкода", виконуючи лівий поворот, виїхав на зустрічну смугу руху.
Після цього від сина дізнався, що автомобіль "Шкода" перекинувся. На
місці ДТП бачив
автомобіль марки "ВАЗ", який наближався до місця, де сталося ДТП з другорядної
дороги. Через три дні він перебуваючи у ДАІ, підписав якийсь документи,
власноручно написав пояснення, зміст якого не пам'ятає. Постанову про
притягнення його до адміністративної відповідальності за ДТП не оскаржував.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що
на його думку сума матеріальної шкоди не підтверджується матеріалами, які подав
позивач.

Експерт ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що висновок робив на підставі
матеріалів справи, виходячи при цьому з різних варіантів події.

У судовому
засіданні безпосередньо також досліджені наступні докази.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_6, він був
присутній під час проведення огляду місця ДТП,
при цьому були виконані заміри, складений протокол, відомості в якому відображені
були вірно. Під час проведення огляду ОСОБА_3 пояснював, що ДТП сталося з той
причини, що автомобіль "ЗАЗ" не надав йому дорогу.

Згідно показань свідка ОСОБА_7, 8 листопада 1999 р. був очевидцем, як
автомобіль "ЗАЗ", виконуючи лівий поворот наполовину свого корпусу
виїхав на зустрічну смугу руху , внаслідок чого автомобіль "Шкода"
став робити маневр відвороту праворуч, а потім перекинувся. Автомобіль
"ЗАЗ" уїхав з міста ДТП.
Під час давання пояснень в ДАІ, його не примушували давати пояснення, які
не відповідають дійсності.

З показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що 8 листопада 1999 р. він знаходився
у автомобілі "ВАЗ", яким керував ОСОБА_9 Під час руху, пропустивши
автомобіль "Шкода", зробивши лівий поворот ОСОБА_9 виїхав на смугу
руху, по який рухався автомобіль "Шкода". Після цього побачив, що
автомобіль "Шкода" перекинувся. Під час ДТП на другорядній
дорозі знаходився автомобіль марки "ВАЗ". Його викликали до ДАІ, де
писав пояснення. При цьому йому погрожували відповідальністю за неправдиві
показання, але не забороняли викладати все так, як було насправді. Скарг на дії
робітників, які отримували від нього пояснення не подавав. Не пам'ятає, щоб
його примушували вказати в поясненні, що під час ДТП автомобіль "ЗАЗ" знаходився на смузі руху
автомобіля "Шкода".

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_10,
він не пам'ятає, перетнув чи ні автомобіль "ЗАЗ" подільну лінію
до роз'їзду з автомобілем "Шкода". Бачив, що під час роз'їзду
автомобіль "Шкода" відвернув праворуч від автомобіля "ЗАЗ",
щоб об'їхати останній. Далі показав, що автомобіль "ЗАЗ" не перетнув
подільну лінію.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дав показання,
відповідно до яких, 8 листопада 1999 р. на належному йому автомобілі рухався,
маючи в автомобілі пасажира

ОСОБА_10 Пояснити, як
були розташовані автомобілі "ЗАЗ" та "Шкода" до ДТП, не може.

Також у судовому засіданні досліджені висновки експертиз (а.с.26-27,
114-126, 214), та такі письмові докази: свідоцтва про реєстрацію транспортних
засобів (а.с.29-137), постанова (а.с.168), протокол огляду (а.с.169), договір,
відомість, довідка (а.с.5-7), акт (а.с.28), довідка (а.с.204).

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно,
об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у
судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних,
взаємопов'язаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та
обставини.

Автомобіль "Шкода Октавія", реєстраційний номер
НОМЕР_1 належать
позивачу ОСОБА_3, що встановлено поясненнями позивача, свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу (а.с.29).

Автомобіль "ЗАЗ - 968", реєстраційний номер НОМЕР_2 належить
відповідачу ОСОБА_4, що встановлено свідоцтвом (а.с.137).

8 листопада 1999 року, в середині дня, водій ОСОБА_3,
керуючи автомобілем "Шкода", рухався по автомобільній трасі Кривий
Ріг - Кіровоград в напрямку м. Кіровоград, а водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем
"ЗАЗ", рухався по трасі Кривий Ріг - Кіровоград в напрямку м. Кривий
Ріг, що встановлено поясненнями сторін, показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, які в цій
частині узгоджуються між собою.

Під час руху водій ОСОБА_9, виконуючи поворот наліво, виїхав на смугу руху,
де рухався автомобіль "Шкода", яким керував позивач. Після виїзду на
його смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4, позивач виконав маневр
відвороту праворуч, а побачивши на другорядній дорозі інший автомобіль, зробив
маневр лівого повороту, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу і перекинувся.
Вказані обставини встановлені поясненнями позивача, показаннями свідка ОСОБА_7,
які узгоджуються між собою, є послідовними, несуперечливими. При цьому суд
приймає до уваги, що відповідно до показань свідка ОСОБА_6, саме так йому
пояснив про механізм ДТП позивач безпосередньо після ДТП на місці події.

Показання свідка ОСОБА_8 в частині того, що автомобіль "ЗАЗ" не
виїжджав на зустрічну смугу руху до роз'їзду з автомобілем "Шкода",
суд відкидає так як ці показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7, які
є послідовними та стабільними. Показання ж ОСОБА_8 в цій частині суперечать
його поясненням, які він надав робітникам ДАІ через нетривалий час після події.
При цьому суд враховує, що пояснюючи у судовому засіданні суперечність своїх
пояснень, ОСОБА_8 не навів переконливих причин зміни ним пояснень, знаходиться
у родинних стосунках з відповідачем.

Показання свідка ОСОБА_10
в частині того, що автомобіль "ЗАЗ" не виїжджав на зустрічну смугу
руху до роз'їзду з автомобілем "Шкода", суд відкидає так як ці
показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7, які є послідовними та
стабільними. Показання ж ОСОБА_10
в цій частині є суперечливими, непослідовними.

Також суд не довіряє поясненням відповідача про те, що він не створював
перешкод руху автомобіля "Шкода", так як це його твердження
спростовується показаннями свідка ОСОБА_7, з яким повністю узгоджуються
пояснення позивача по справі. Оцінюючи позицію відповідача суд приймає до
уваги, що, як встановлено постановою (а.с.168) та поясненнями відповідача, 6
січня 2000 р. на ОСОБА_4 за порушення вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху
накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення
права керувати транспортним засобом на З місяці, яке відповідачем не
оскаржувалося.

З урахуванням викладеного, оцінюючи висновки повторної
експертизи, суд приймає як достовірні висновки експерта, які зроблені
відповідно до варіанта при умовах якого, автомобіль "ЗАЗ" виїхав на
зустрічну смугу руху та зупинився на смузі руху

автомобіля
"Шкода" і відкидає висновки щодо варіанту, при якому автомобіль
"ЗАЗ" не виїжджав на зустрічну смугу руху. Таким чином своїми діями
водій ОСОБА_4 створив небезпеку для руху водію ОСОБА_3, який повинен був в цій
дорожній ситуації діяти відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Внаслідок вказаного ДТП
автомобілю "Шкода" були завдані чисельні пошкодження, що вбачається
з протоколу огляду (а.с.169)

З 10 листопада 1999 р. по 14 грудня 1999 р. автомобіль
"Шкода" був відремонтований на ТОВ "ACT КОМБІ", що вбачається з договору, відомості, довідки
(а.с.5-7), акту (а.с.28), довідки (а.с.204).

Твердження позивача та його представника про те, що ОСОБА_3 поніс витрати з
приводу ремонту пошкодженого автомобіля "Шкода", не знайшли
підтвердження у судовому засіданні належними, достовірними доказами, а тому суд
відкидає ці твердження. При цьому суд виходить з того, що факт оплати
проведених ремонтних робіт повинен бути підтверджений належним фінансовим
документом. Довідка, яку надало ТОВ "ACT
КОМБІ", інші документи, які надані суду позивачем та його
представником не містять відомостей про те хто саме, коли та в якій сумі оплачував
ремонт автомобіля "Шкода". Також судом не встановлено, що внаслідок ДТП позивач втратив
покій та сон, в нього склалися негативні відносини у родині та на роботі, а
тому ці твердження позивача суд відхиляє.

Взаємини між сторонами регулюються нормами ЦК України (в редакції 1963 p.), Законом України
„ Про дорожній рух", Законом України "Про власність".

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", водій, як
учасник дорожнього руху, зобов'язаний дотримуватися Правил дорожнього руху.
Позивач та відповідач, як водії, керуючи автомобілями, були учасниками
дорожнього руху, і повинні були, відповідно до вимог ст. 14 названого Закону
дотримувати вимог Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 31 грудня 1993 р. №1094 (далі за текстом
"Правила"). Судом встановлено, що ОСОБА_4 8 листопада 1999 року,
здійснюючи рух, не уступив дорогу зустрічному транспортному засобу -автомобілю
"Шкода", чим порушив вимоги п. 10.4 Правил .

Водій ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації повинен був керуватися вимогами
п.12.3 Правил, відповідно до яких при виникненні перешкод для руху, водій
повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.
Водій ОСОБА_3, виконавши безпечний для інших учасників руху, маневр об'їзду
перешкоди у вигляді автомобіля "ЗАЗ", діяв в межах, передбачених
вказаною нормою Правил.

Згідно ст. 440 ЦК України (1963 p.), шкода,
заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла
шкоду. Відповідно до ст. 450 ЦК України (1963 p.),
громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення
(власники автомобілів), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого. Тому відповідач, який є власником транспортного
засобу, повинен відшкодувати шкоду, завдану майну позивача. При цьому суд
виходить з того, що дії відповідача, який порушив вимоги Правил дорожнього
руху, знаходяться у прямому причинному зв'язку з настанням наслідків технічного
характеру - пошкодженням належного позивачу автомобіля "Шкода". Також
суд враховує, що відповідач не довів, що шкода виникла внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (позивача).

У відповідності зі ст.48 Закону України "Про власність" власник
може вимагати відшкодування збитків. Судом встановлено, що позивач володів
пошкодженим автомобілем, а тому мав підстави звернутися до суду за захистом
своїх прав.

Відповідно до ст. 453 ЦК України (1963р.), присуджуючи відшкодування шкоди, суд,
відповідно до обставин справи зобов'язує особу, відповідальною за шкоду,
відшкодувати її в натурі або повністю відшкодувати збитки. З урахуванням того,
що автомобіль позивача відремонтований, але він не довів суду факту, оплати ним
проведеного ремонту, неможливості експертним шляхом визначити розмір шкоди, суд

приходить до висновку, що в судовому засіданні не
встановлено, що позивачу завдані збитки, а тому у задоволенні позовних вимог в
частині відшкодування матеріальних збитків належить відмовити.

Відповідно до ст. 440 ЦК
України (1963 р.) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину
діяннями іншої особи, яка порушила її законні права, відшкодовується особою,
яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода завдана не з її
вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за
рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що
діями відповідача порушені передбачене ст. 14 Закону України "Про дорожній
рух" право на безпечні умови дорожнього руху та передбачене ст. 2 Закону
України "Про власність", право користування належним йому
автомобілем, якій внаслідок дій відповідача зазнав пошкоджень і потребував
ремонту. Позивач не довів, що моральна шкода завдана не з його вини. Тому
відповідач повинен у грошовій формі відшкодувати завдану ОСОБА_3 моральну
шкоду.

Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 440-1 ЦК України (1963
р.) визначається судом з урахуванням позовних вимог, характеру діяння особи,
яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого а також інших
негативних наслідків.

Позивач, який володів пошкодженим автомобілем, зазнав хвилювання, моральні
страждання з приводу пошкодження його майна, внаслідок пошкодження автомобіля
був позбавлений можливості користуватися своїм майном, витрачав час на ремонт
автомобіля. Тому відповідач повинен, на переконання суду, з урахуванням
позовних вимог, характеру та глибини моральних страждань завданих позивачу
порушенням його права не безпечний дорожній рух, пошкодженням майна, з
урахуванням викликаних пошкодженням майна змін у звичному образі життя
позивача, а також з урахуванням грубого характеру порушення Правил, допущенних
відповідачем, розумності і справедливості, відшкодувати позивачу моральну шкоду
у розмірі 4000 грн. 00 коп. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд
враховує, що в судовому засіданні не встановлено таких обставин, які свідчать,
що внаслідок ДТП, в родині та на роботі позивача склалися негативні відносини,
що він втратив сон та покій. Таким чином позовні вимоги у частині відшкодування
моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що
позивач обґрунтовано, відповідно до ст. ст. 5, 6 ЦК України (1963 p.), звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача належить стягнути з
відповідача витрати: по сплаті держмита - у сумі 8 грн. 50 коп., по оплаті експертизи
- 348 грн. 72 коп. Відшкодування витрат на банківське обслуговування законом не
передбачено, а тому ці витрати позивача у розмірі 3 грн.49 коп. не підлягають
стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави належить стягнути з
ОСОБА_4 витрати
по сплаті інформаційно - технічного забезпечення у сумі 7 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 440, 440-1, 450, 453 ЦК України (1963р.), ст.ст. 2, 14 Закону України „Про
дорожній рух", ст. 48 Закону України "Про власність", ст. ст.
10, 11, 88, 208,210, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 -задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 у відшкодування
моральної шкоди - 4000 грн.

У інший частині
у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 судові витрати:
по сплаті держмита - у сумі 8 грн. 50 коп., по оплаті експертизи - 348 грн. 72
коп.

Стягнути з ОСОБА_4
на користь держави витрати по сплаті інформаційно - технічного забезпечення
розгляду справи у сумі 7 грн. 50 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана
протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.