Справа № 22-1354  2007 р.                   Головуючий у 1
інстанції Пономаренко В.Г.
5                                              Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

2  жовтня
2007   р.   Судова
палата  в  цивільних
справах  Апеляційного   суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої -
Кривохижі В.І.

Суддів -
Спірідонової Л.С. ,  Чорнобривець О.С.

при секретарі -
Шевченко Н.П. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.  Кіровограді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1   на рішення
Кіровоградського районного суду від 14 травня 2007 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

15
березня 2006 року ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про переведення прав і обов'язків покупця за
договором купівлі-продажу житлового будинку.

У
березні 2007 року позивач доповнив позовні вимоги про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним в частині покупця і
переведення прав і обов'язків покупця на нього.

Ухвалою
суду від 19 квітня 2006 р. до участі у справі в якості співвідповідача
притягнуто ОСОБА_3.

В
обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1,  що до грудня 2005 р. він та ОСОБА_2 були співвласниками
житлового будинку,  розташованого по
АДРЕСА_1,  кожному з них належало по 1/2
частині цього будинку. Він залишається власником своєї частини
домоволодіння,  а відповідачка ОСОБА_2 у
грудні 2005 року свою частину будинку продала ОСОБА_3

Вважає,  що тим самим ОСОБА_2 порушила його
інтереси,  оскільки саме він як
співвласник часткової спільної власності має переважне право перед іншими
особами на купівлю цієї частини будинку за ціною,  оголошеною для продажу та інших рівних умов.

Відповідачка
не повідомила його як співвласника про намір здійснити продаж будинку та умови
продажу чим порушила його переважне право на його придбання.

Просив
договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 5.09.2005
року визнати

недійсним в
частині покупця і перевести права та обов'язки покупця на нього,  тобто ОСОБА_1

Рішенням
Кіровоградського районного суду від 14 травня 2007 р. в задоволенні
позову відмовлено.

Суд
прийшов до висновку,  що ОСОБА_2 право
власності на будинок під номером АДРЕСА_1 набула як спадкоємець,  а тому з позивачем не є співвласником цього
будинку і відповідно норми ч.2  ст.  367 ЦК
України на дані правовідносини не розповсюджуються.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду у зв'язку з
порушенням норм матеріального та процесуального права,  ухвалення нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Зазначається,  що будинок був в спільній частковій власності
і поділу цього будинку відповідно до вимог
ст.  367 ЦК України між
співвласниками не відбулося.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та. вимог,  заявлених у суді першої
інстанції колегія суддів приходить до висновку,
що підстав для задоволення скарги немає.

Відмовляючи
в задоволенні позови суд прийшов до висновку,
що в даному випадку має місце зміна власника будинку після первісного
власника в порядку спадкування від померлої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Таким
чином,  при відчуженні будинку 5.09.2005
р. шляхом оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_3,  ОСОБА_1 не
набув права привілейованої купівлі цієї будівлі,  а саме будинку АДРЕСА_1.

Цей
висновок не суперечить роз'ясненням викладеним в абз. 5 п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику застосування судами
законодавства,  що регулює право
приватної власності громадян на житловий будинок № 7 від 4.10.1991 р. (зі
змінами від 25.12.92 р. № 13,  25.05.98
о. № 15) відповідно до яких з виділом учаснику спільної власності на будинок
його частки в натурі спільника власність на неї припиняється,  решта учасників спільної власності витрачає
право привілейованої купівлі цієї частки.

Разом з цим
колегія зазначає наступне.

На
момент здачі в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 правовідносини власників
регулювались  ст.  112 ЦК
України (в ред 1963 p.),  яка визначає поняття спільної власності і
передбачає,  що майно може належати на
праві спільної власності двом чи кільком громадянам.  Тобто під правом спільної власності слід розуміти
право власності двох або кількох осіб на один і той же об'єкт. При цьому закон
розрізняє два види спільної власності - спільну часткову власність і спільну
сумісну власність.

Позивач
заявляє вимоги виходячи з того,  що
будинок знаходиться саме в спільній частковій власності для якої характерно
те,  що кожному учаснику належить
заздалегідь певний розмір частки в праві власності на спільну річ. Ця частка не
виділена в натурі,  а виражена у вигляді
частки права спільної власності або у відсотковому відношенні.

Ці ж
поняття і види права спільної власності закріплені в  ст.
ст.  355, 356 ЦК України в
редакції 2004 p.

Отже,  право спільної власності - це право двох чи
більше осіб на один об'єкт. Це означає,
що право кожного із співвласників поширюється на весь об'єкт в
цілому,  а не на певну його частину.

З
матеріалів справи вбачається,  що згідно
висновку спеціаліста Кіровоградського ОБП від 11.12.2006 р. житловий будинок по
АДРЕСА_1,  власником якого є ОСОБА_1 і житловий
будинок по АДРЕСА_1,  власником якого на
дату складання документу є ОСОБА_3,
побудований як зблокований житловий будинок,  тобто як будинок квартирного типу,  має різні входи та прибудинкову
територію,  які відокремлені один від
одного.

Про
те,  що будівля не планувалась і в
послідуючому не стала єдиним об'єктом права власності свідчить також наступне.

Згідно
технічної документації дозволи на індивідуальне будівництво рішенням сільської
ради первісним власникам видавались кожному окремо і під різними номерами.

Зокрема,  на домоволодіння по АДРЕСА_1 матері позивача
ОСОБА_5 видано рішенням № 347 14.11.1991 p.,  а ОСОБА_4 рішенням № 302 від 11.07.1985 р. на
домоволодіння під АДРЕСА_1.

В різний
час вони були введені і в експлуатацію,
технічні паспорти на кожне домоволодіння оформлено теж окремо,  зокрема,
на ім'я ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 - 13.02.95 p.,
на ім'я ОСОБА_4 матері ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 -20.06.95 р.

Матеріали
справи,  пояснення сторін свідчать про
те,  що будівництво домоволодінь кожним
із власників велось окремо не за спільні,
а власні кошти,  в послідуючому
вони теж: проживали окремо і домовленості про створення спільної власності у
них теж не було.

З моменту
будівництво частка кожного з власників була вже відокремлена.

Враховуючи
наведене колегія суддів приходить до висновку,
що домоволодіння АДРЕСА_1 не є спільною власністю,  а тому у наступних власників підстав для
виникнення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової
власності,  передбачене  ст.
362 ЦК України не виникло.

В
описовій частині рішення суду першої інстанції вищевказані обставини
зазначені,  але в задоволенні позову
відмовлено дещо з інших підстав,  які теж
мають місце і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

При
цьому колегія суддів керується вимогами
ст.  308 ч.2 ЦПК України про
те,  що не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення
суду узгоджується з наявними у справі доказами і відповідає вимогам закону.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло б привести до неправильного вирішення
справи,  а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.1,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу - відхилити.

Рішення
Кіровоградського районного суду від 14 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.