Справа №
22-ц-1375/2007 р.           Головуючий у 1
інстанції Безбородько В.А.
Категорія 36   Доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 грудня 2007
року  м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Соколовського В.М.,

суддів:  Фединяка В.Д.,   Девляшевського В.А.,

секретаря       Довжинської Н.Б.,

з участю:      апелянта            ОСОБА_1,

представника  військової частини А1807 Гайдука І.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Надвірнянського районного суду від 02 жовтня 2007 року,  -

встановила:

ОСОБА_1 15 червня 2006 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,   військової частини А1807 про звільнення від
сплати заборгованості за аліментами за період з 01.03.2002 року по 01.03.2005
року в сумі 10512 грн. 22 коп. та стягнення утриманої суми боргу в розмірі 350
грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 02 жовтня 2007 року в даному
позові ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішенням,   ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу,   вказуючи,   що воно є помилковим та таким,   що підлягає скасуванню. Вимоги скарги
мотивував тим,   що за зверненням його
колишньої дружини судом Ленінського району міста Саратова Російської Федерації
з нього було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки.
Поскільки,

після смерті
колишньої дружини стягнуті з нього аліменти декілька разів повертались з
Російської Федерації,  то державним
виконавцем Надвірнянського відділу ДВС виконавче провадження було
зупинено,  а виконавчий лист направлено
до суду міста Саратова для вирішення питання про призначення опікуна. Дублікат
виконавчого листа,  згідно відповіді із
суду м.Саратова від 15.06.2006 року,  який був адресований командиру військової
частини А1807,  було видано ОСОБА_2 як
опікуну 04.02.2005 року. Відповідно до листа начальника ДВС у Надвірнянському
районі від 31.05.2006 року,  виконавчого
листа про стягнення з нього аліментів на виконанні у ДВС Надвірнянського району
не перебувало. Тому вважає,  що
заборгованість по аліментах,  яка
відображена у довідці начальника фінансово-економічної служби військової
частини А 1807 від 13.06.2006 року за №254 є помилковою,  поскільки була нарахована безпідставно,  оскільки,
виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на період з 2002 року
по 2005 рік не було,  а тому не було і
правових підстав для нарахування заборгованості. Також апелянт вважає,  що заборгованість по аліментах згідно Закону
України «Про виконавче провадження» має право нараховувати лише виконавча
служба,  а не будь-який інший орган.

Просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної
скарги з вище наведених мотивів та просив її задовольнити в повному об'ємі.

Представник відповідача - військової частини А1807 Гайдук
І.В. вимоги скарги не визнав,  вважає її
безпідставною,  а рішення суду законним і
обґрунтованим,  яке просив залишити в силі,  відмовивши в задоволенні апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не прибув,  хоча належно був повідомленим про розгляд
справи.

Вислухавши доповідача,
пояснення сторін,  перевіривши
матеріали справи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що ухвалою Ленінського
районного суду міста Саратова Російської Федерації від 26.11.1998 року позивача
ОСОБА_1 зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1народження,  в користь ОСОБА_2,  який для дитини являється дідом по
материнській лінії та опікуном. Починаючи ж з 1992 року такі аліменти
стягувались на утримання дитини в користь матері -ОСОБА_4,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилання
ОСОБА_1 на те,  що стягнення аліментів на
дитину було припинено в зв'язку з тим,
що гроші повертались з Російської Федерації,  спростовуються показаннями представника
військової частини А1807 та розрахунковою карткою про виплату грошового

утримання
військовослужбовця ОСОБА_1,  з яких
вбачається,  що аліменти стягувались
тільки за вересень-листопад 1999 року. А починаючи з грудня 1999 року аліменти
з позивача не стягувались.

Відповідно до ст.180 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 191 зазначеного Кодексу визначено,
що аліменти за минулий час можуть бути присуджені,  якщо позивач подасть суду докази того,  що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача,  але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може
присудити аліменти за минулий час,  але
не більш як за три роки.

При таких обставинах,
суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність
вини ОСОБА_2 в тому,  що аліменти не
поступали на утримання дитини від ОСОБА_1,  оскільки,  такі
аліменти повинні стягуватись на користь ОСОБА_2 як опікуна неповнолітньої
дитини з 26.11.1998 року і до досягнення дитиною повноліття. Тому підстав для
звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах за період з 01.03.2002
року по 01.03.2005 року в розмірі 10512 грн. 22 коп. суд обґрунтовано не
знайшов,  як і не знайшов підстав для
відшкодування позивачу утриманої з нього суми боргу по аліментах в розмірі 350
грн.

Твердження ОСОБА_1 про те,  що судом не було враховано тих обставин,  що він добровільно сплачував аліменти,  однак,
кошти повертались з Російської Федерації,  та про те,
що нараховувати заборгованість по аліментах,  може тільки виконавча служба,  є безпідставними та не можуть братися до
уваги колегією суддів,  поскільки
повністю заперечуються дослідженими доказами по справі.

Тому колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,  а
доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та
обґрунтованості,  тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.
ст. 307,  308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Надвірнянського районного суду від 02 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.