Справа № 22ц-8021/07                                           Головуючий
- 16                                                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2007 р.                                                                                                     м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого - Кондратьєвої
О.М.,

Суддів -                                 Могутової
Н.Г., Шевченко В.Ю.,

При секретарі - Таранець В.О.,

За участю - представників
сторін,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Торезського
міського суду Донецької області від 18
вересня 2007 р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торезантрацит»
відокремлений підрозділ „Шахта ім. Л.І.Лутугіна" про зобов"язання
боржника до виконання в натурі обов"язку щодо постачання палива на
побутові потреби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
3вернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на
рішення Торезького міського суду від 18 вересня 2007 p., яким
його позовні вимоги задоволені частково та зобов"язано ВП „Шахта ім.
Л.І.Лутугіна" надати позивачу безоплатне вугілля для побутових потреб за
друге півріччя 2005 року, друге півріччя 2006 року в загальному розмірі 5900
кг., в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просив скасувати вказане рішення суду і постановити
нове, яким зобов"язати відповідача погасити заборгованість по забезпеченню
вугіллям на побутові потреби також за 2000 рік, за 2-е півріччя 2001 року, 1-е
півріччя 2004 року. Вважав, що строк позовної давності не порушив, оскільки
керівництво шахти постійно визнавало борг перед ним по забезпеченню вугіллям,
письмово підтверджувало намір погасити його при наявності вугілля та більше
того, добровільно частково погашало заборгованість за попередні роки, що
свідчило про визнання боргу.

Суд 1-ї інстанції,
відмовляючи в задоволенні частини позову ОСОБА_1, вважав, що позовні вимоги
щодо постачання вугілля за 2000
рік, ІІ-е півріччя 2001
р. та 1-е півріччя
2004 року
заявлені з порушенням встановленого строку позовної давності та будь-які
поважні причини для його поновлення відсутні.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду -
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

2

Судом першої інстанції
було встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача на роботах в
підземних умовах з 1985 до 1990 року. Згідно з
довідкою ВП „Шахта ім. Л.І.Лутугіна"(а.с. 8), він дійсно є пенсіонером
шахти і має право на отримання квартирного вугілля.

Згідно
зі ст. 43 Гірничого Закону України, підприємства з видобутку вугілля та
вугледобувні підприємства безоплатно надають вугілля на, побутові потреби у
розмірі, що визначається колективним договором, пенсіонерам, які пропрацювали
на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вугледобувних підприємствах:
на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6
місяців - для жінок; на роботах, пов"язаних із підземними умовами, - не
менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок.

За
даними Торезької міської ради (а.с. 14) позивач мешкає за АДРЕСА_1, який обладнаний
пічним опаленням.

Викладені
обставини свідчать про те, що позивач має право на безоплатне надання вугілля
на побутові потреби.

З витягу
з колективного договору, укладеного між адміністрацієй „Шахта ім.
Л.І.Лутугіна" та профспілковим комітетом вбачається, що норма надання
вугілля на побутові потреби становить 5900
кг. на рік, працівникам та пенсіонерам, що мають домоволодіння, яке не
забезпечене центральним опаленням.

Згідно
копії талонів ОСОБА_1 виписано паливо за 1-е
та 2-е півріччя
2000 року, 2-е півріччя 2001 p., 1-е півріччя 2004 року, 2-е півріччя 2005 року та 2-е півріччя 2006 року у загальній
кількості 17700 кг., на
підтвердження чого видані копії талонів, але вказане вугілля фактично не було
надано позивачу, (а.с. 16).

З матеріалів
справи вбачається, що з вересня 2003
р. ОСОБА_1 почав звертатись до директора шахти, прокуратури м. Тореза з проханням
забезпечити його вугіллям (а.с. 11-13).
Після втручання прокуратури та проведення нею перевірки, відповідач погасив
ОСОБА_1 заборгованість за 2002-2003
роки. Весь цей період ОСОБА_1 продовжував звертатись зі скаргами до
директора ДП „Торезантрацит" з проханням повернути заборгованість по
побутовому вугіллю, починаючи з 2000
року. (а.с. 9-10). Відповідач постійно визнавав наявну заборгованість по
забезпеченню позивача вугіллям за весь вказаний період і письмово завіряв
ОСОБА_1, що у разі збільшення видобутку вугілля, воно буде йому завезено.

Відповідно
до довідки керівництва шахти (а.с. 66), ОСОБА_1 заборгованість за попередні
роки погашалась частково: за 1-е
півріччя 1999 року - в 2001 році, за 1-е півріччя 2001 року - в

2002   році, за
2002-й рік - в 2003 році, за 1-е півріччя 2003 року - в 2004 році, за ІІ-е
півріччя

2003   р. та за
ІІ-е півріччя 2004 року - в 2005 році, за 1-е півріччя 2005 р. та 1-е півріччя 2006 року - в 2006 році.

Останньою
довідкою від 07.08.2007 р. (а.с.
8) відповідач підтвердив наявність перед позивачем заборгованості шахти по
побутовому паливу станом на 1
січня 2007 р. в розмірі
17700 кг.

Згідно з
вимогами ст. 79 ЦК УРСР (в
редакції 1963 р.) та
аналогічними вимогами ст. 264
ЦК України (в ред. 2004
p.), перебіг
позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання
свого боргу або іншого обов"язку.

Обставини
справи свідчать про те, що забезпечуючи ОСОБА_1 вугіллям за попередні роки, в
яких була заборгованість, а саме: в 2001
р. - за 1999 рік, в 2003 р. - за 2002 рік, в 2005 р. - за 2003 рік, відповідач
фактично визнавав наявну з 2000
до 2007 року
заборгованість перед позивачем і підтвердив остаток боргу в розмірі 17700
кг.

Вказані
дії, на думку Апеляційного суду, свідчать про переривання перебігу позовної
давності і суперечать висновку суду 1-ї
інстанції про пропуск позивачем строку для звернення

2

до суду. З урахуванням викладеного, Апеляційний суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 грунтуються на законі і повинні бути задоволеними, а на
ДП „Торезантрацит" -
покладено обов'язок по наданню позивачу безкоштовно вугілля на побутові
потреби в розмірі 17700 кг.
(5900 кг. - за 2000 рік, 2950 кг. - за 2-е півріччя 2001р., 2950 кг. - за 1-е
півріччя 2004р., 2950 кг. - за 2-е півріччя 2005 p., 2950
кг. - за 2-е півріччя 2006 p.).

Вказані
обов'язки повинна нести тільки юридична особа, якою є ДП „Торезантрацит",
а не Відокремлений підрозділ „Шахта ім. Л.І.Лутугіна", як зазначив у
рішенні суд 1-ї інстанції, оскільки відокремлений підрозділ юридичною особою не
являється.

На
підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають
стягненню понесені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в розмірі 60  грн. , а на користь
держави - сума судового збору в розмірі 75, 50
грн. , від сплати якої позивач звільнений, як інвалід 2-ї групи.

Керуючись ст.
ст. 309, 314, 316 ЦПК
України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Торезького міського суду Донецької області від 18 вересня 2007
року скасувати.

Зобов"язати
Державне підприємство „Торезантрацит" надати безкоштовно ОСОБА_1 вугілля
на побутові потреби в розмірі 17700 кг. в погашення заборгованості за період
1-го та 2-го півріччя 2000 року, 2-го півріччя 2001 p., 1-го
півріччя 2004 року, 2-го півріччя 2005 року та 2-го півріччя 2006 року.

Стягнути
з Державного підприємства „Торезантрацит" на користь ОСОБА_1 понесені
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 60  грн.
(шістдесят  грн. ), на користь
держави - суму
судового збору в розмірі 76,
50  грн.
(сімдесят шість  грн.  50
коп.)

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено

безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної

сили.