Справа № 22-6280/2007 рік                             Головуючий у 1
інстанції Добнєв С.С.
Доповідач Маширо О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Новикової Н. С. суддів Маширо О.П.,
Лісового О.О. при секретарі Семенченко С.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу по апеляціях
ОСОБА_1, Прокурора Куйбишевського району м.Донецька в інтересах ОСОБА_1 на
рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 13 червня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства „Шахта
ім.М.Горького", третя особа: голова незалежної профспілки ДП „Шахта
ім.М.Горького" Ільяшенко Сергія Васильовича - про поновлення на роботі,
зміну запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

установив:

До апеляційного
суду звернувся позивач та прокурор в його інтересах з апеляційними скаргами на
рішення суду, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

Суд першої
інстанції встановив, що позивач з вересня 1980 року працював на шахті ім.Горького підземним
електрослюсарем. Наказом від 11 серпня 2003 року його було переведено на
поверхню, електрослюсарем ділянки технічного комплексу.

У 2006 році
ОСОБА_1 оспорив такий перевід, однак рішенням районного суду від 1 червня 2006
року йому було відмовлено у задоволенні позову, а ухвалою апеляційного суду від
22 серпня 2006 року рішення місцевого суду було залишене без змін.

Проте позивач з
4 лютого 2006 року без поважних причин не виходив на роботу, ніяких
виправдувальних документів з цього приводу до суду не надав, тому суд відмовив
йому у поновленні на роботі та задоволенні інших позовних вимог.

Позивач у своїй
апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, оскільки
вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.

Зокрема, суд не
врахував, що його перевід з підземної роботи на поверхню був незаконним, що
наказ про цей перевід він отримав тільки 26 грудня 2005 року, після чого
захворів.

З лікарняного
він вийшов 4 лютого 2006 року, звернувся до керівника шахти з питання його
незаконного переводу та, чекаючи відповідь, дійсно не виконував свої службові
обов"язки, однак щоденно з 6 лютого по 2 червня 2006 року приходив на
шахту та знаходився там у профкомі шахти.

Таким чином,
вважає, що прогулів він не скоїв.

Незаконність
його переводу на іншу роботу була доведена перевіркою прокуратури, однак суд не
звернув на це уваги.

Суд також вказав
у своєму рішенні, що він начебто не є членом профспілки, однак він є членом
незалежної профспілки гірників. Проте звільнений з роботи він був без згоди на
це профкому, тобто з порушенням вимог закону.

Прокурор в своїй
апеляційній скарзі також просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що судом не з"ясовані усі
обставини, які мають значення у справі.

Зокрема, суд не
надав належної оцінки тим подіям, які передували звільненню, а саме: не звернув
уваги на незаконний перевід позивача на іншу роботу, здійснений у 2003 році.
Незаконність такого переводу була встановлена перевіркою, яку здійснила
прокуратура у липні 2006 року.

До того ж, суд
помилково виходив з того, що позивач не є членом профспілки, тоді як його
членство у незалежній профспілці гірників підтверджене наданими до суду
документами, а саме: характеристикою, витягом із протоколу засідання
профспілки, листом голови профспілки тощо.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін, з таких
підстав.

Згідно з
вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку
апеляційного суду оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, тому підстав
для його скасування немає.

Розглядаючи
справу та ухвалюючи рішення, суд першої підставно виходив з того, що позивач
після лікування мав стати до роботи 4 лютого 2006 року, однак на своє робоче
місце не вийшов без поважних причин, тому суд першої інстанції правильно
розцінив такий невихід на робоче місце як прогул.

В апеляційному суді
ОСОБА_1 підтвердив, що він дійсно не став виконувати роботу чергового слюсаря
на поверхні, на це робоче місце не виходив, оскільки був незгодний з переводом
на цю дільницю, однак з 6 лютого по 2 червня 2006 року приходив на шахту та
знаходився у профкомі шахти. Таку поведінку ОСОБА_1 пояснив тим, що після
виходу з лікарняного 4 лютого 2006 року він звернувся до директора шахти із
заявою про свою незгоду з переводом на поверхню, який відбувся ще у 2003 році,
тому вирішив, чекаючи відповідь на своє звернення, не приступати до роботи на
дільниці на поверхні.

Апеляційний суд
не може прийняти у якості поважної наведену причину відсутності позивача на
робочому місці, оскільки законність переводу ОСОБА_1з підземної роботи на
поверхню на той час розглядалась Куйбишевським районним судом м.Донецька, куди
він звернувся 23 лютого 2006 року. При цьому, законом не передбачене право
позивача у разі оспорювання свого переводу на іншу роботу не виходити на своє
робоче місце та не працювати за спеціальністю після переводу.

Рішенням
Куйбишевського районного суду м.Донецька від 1 червня 2006 року ОСОБА_1 було
відмовлено у задоволенні його позовних вимог, у тому числі, щодо незаконності
переводу (а.с. 103-105), ухвалою апеляційного суду від 22 серпня 2006 року
вказане рішення було залишене без змін (а.с.99-102).

Апеляційний суд
не може також прийняти довід апеляційних скарг про те, що ОСОБА_1 був
звільнений з роботи без згоди профспілки, членом якої начебто він був, оскільки
як вбачається з листа голови незалежної профспілки гірників від 6 вересня 2007
року за № 907, позивач на день звільнення з роботи не був членом цієї
профспілки.

Це підтвердив і
сам позивач в апеляційному суді, пояснивши, що членом профспілки він став 6
квітня 2006 року.

Ця обставина
підтверджується і резолюцією керівника виконавчого бюро незалежної профспілки
гірників на поданні адміністрації підприємства про надання згоди на звільнення
ОСОБА_1з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.52), з якої також вбачається, що
позивач на час звільнення не був членом незалежної профспілки гірників, тому
згода профспілки на звільнення ОСОБА_1з роботи за прогули за таких обставин не
потрібна.

Інші  доводи
апеляційних  скарг  також
не  впливають  на
правильність висновків суду, тому апеляційні скарги слід відхилити, оскаржуване
рішення суду як таке, що відповідає вимогам матеріального і процесуального
права, залишити без змін. Керуючись ст.ст. 308, 313,315 ЦПК України,
апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та прокурора Куйбишевського району м.Донецька в інтересах
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Куйбишевського районного суду м.Донецька від 13 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.