Справа № 22-ц-1802/2007
Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І.П.
цивільна                                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
грудня 2007 року                                                                                                             м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого                   ІВАНЕНКО Л.В.

судді:

суддів:                    ШАРАПОВОЇ О.Л., СТРАШНОГО
М.М.

При                        СЕТЧЕНКО Н.М.

секретарі:

за участю:              ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 05 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2007 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому
просили визнати ОСОБА_3 втратившим право користування жилим приміщенням за
адресою : АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вони, позивачі, та
ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 яка належить до державного житлового фонду.
В 1987 році відповідач добровільно залишив вказане жиле приміщення, забрав всі
свої речі, оплату комунальних послуг не проводить. Будь-яких перешкод
відповідачу у користуванні вказаною квартирою ніхто не чинив.

Рішенням Десянснкого районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2007 року у
задоволені позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять оскаржуване
рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги полягають в тому, що ОСОБА_3 в ході розгляду справи
стверджував, що з 1990 року у спірній квартирі не проживає, а іноді навідується
до неї. Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід оцінювати критично, оскільки
вказані свідки у спірній квартирі не мешкають. Відповідачем не було надано
жодного доказу, який би свідчив, що йому перешкоджають користуватися спірною
квартирою. В судовому рішенні невірно викладені покази свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 Вказані свідки в судовому засіданні показали, що відповідач в спірній
квартирі тривалий час не проживає, його вони зустрічали лише у дворі біля
будинку. Суд першої інстанції не надав належної

правової
оцінці тій обставині, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі 17 років, а
епізодичні з"явлення відповідача у жилому приміщенні, не може вважати як
постійне проживання.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши
доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог з слідуючих підстав.

Встановлено, що сторони зареєстровані за адресою : АДРЕСА_1. Вказане жиле
приміщення належить до державного житлового фонду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 систематично з 2006 року сплачує комунальні послуги, тобто визнає за
собою право та виконує обов"язки квартиронаймача, позивачами не надано
належних доказів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі понад шість
місяців без поважних причин, оскільки свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підписали
акт від 25.07.07 року, в судовому засіданні не підтвердили факт відсутності
відповідача у даному жилому приміщенні.

Проте з такими висновками не може погодитися апеляційний
суд виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення
протягом шести місяців.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в ході
апеляційного розгляду ОСОБА_3 стверджував, що у спірному жилому приміщенні не
проживає з 1990 року, оскільки колишня дружина ОСОБА_1 та її співмешканець
ОСОБА_10 цьому перешкоджали. Він має ключі від квартири та іноді навідується до
жилого приміщення. З середини 2006 року він сплачує комунальні послуги, до
цього часу оплату всіх комунальних послуг проводила позивачка ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 1990 року ОСОБА_3 з позовом
про вселення у спірне жиле приміщення, про виселення ОСОБА_1 або інших осіб із
даної квартири у зв"язку з неможливістю сумісного проживання або з іншими
вимогами щодо усунення порушень його прав як наймача жилого приміщення не
звертався. Епізодичну появу громадянина в жилому приміщенні не можна вважати
проживанням або поверненням у жиле приміщення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що відповідачем не надано
належних доказів, які свідчили, що останній не проживає за місцем реєстрації
більше шести місяців з поважних причин.

Оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції не дав
належної правової оцінки, що призвело до постановления
незаконного рішення, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись
ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05
жовтня 2007 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 -задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою
: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили.