УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12   грудня   2007   року   колегія
суддів   судової   палати
в   цивільних   справах. Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі: головуючого,
судді    Берзіньш B.C.,

суддів   М'ясоєдової Т.М. ,  Шестакової Н.В.,  при секретарі    Войциховській Е.В.,  з участю: позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ПМК-9» про стягнення
суми і вихідної допомоги    за    апеляційною    скаргою
ОСОБА_1    на    рішення Залізничного районного суду м.  Сімферополя АР Крим від 31 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ТОВ «ПМК-9» про стягнення 2771 грн. - вартості
виписаних ним у ПМК-9 будівельних матеріалів і компенсації за невиплату
вихідної допомоги при ліквідації підприємства. Позовні вимоги мотивовані
тим,  що він працював у ПМК-9 з
23.01.1986 року і був звільнений 02.01.1991 року у зв'язку з ліквідацією
підприємства,  проте при звільненні йому
не виплачена компенсація за  ст.  49-3
КЗпП України,  а також він не одержав
виписані 30.10.1990 року на
підприємстві 25 м3
альмінських блоків,  за які він сплатив 136 рублів.
Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд стягнути з відповідача на його
користь 5000 грн. за затримку виплати вихідної допомоги при звільненні,  а також 2000 грн. компенсації вартості 25 м'
альмінських блоків станом на листопад 2005 року.

Рішенням
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 31
липня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий
збір на користь держави у розмірі 51
грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі
30 грн.

Не
погодившись з вказаним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
в якій ставиться питання про скасування рішення суду. Апеляційна скарга
мотивована тим,  що рішення суду ухвалене
з порушенням норм матеріального і процесуального права,  висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи,  судом неповно
з'ясовані обставини,  що мають значення
для справи,  невірно досліджені докази по
справі.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
позивача ОСОБА_1,  представника відповідача ОСОБА_2,  дослідивши матеріали справи,  обговоривши доводи апеляційної скарги
позивача,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

Згідно
зі статтею 303 Цивільного
процесуального кодексу України при розгляді справи в.апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених в суді першої інстанції.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,  суд першої інстанції виходив з того,  що при звільненні йому були виплачені всі
суми,  які належали до сплати,  що підтверджується відповідними
доказами,  а щодо стягнення вартості
виписаних ним у 30.10.1990
року будівельних матеріалів,  то
строк позовної

Справа №
22ц-6160/07 Головуючий суду першої інстанції       Гнусарєв В.К.

Доповідач                                                                                   М'ясоєдова
Т. М.

2

давності по цим
вимогам сплинув про що було заявлено відповідачем у справі.

З
висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції,  оскільки вважає їх правильними та заснованими
на законі.

Згідно з
вимогами  ст.  257
Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Вимогами  ст.  267 наведеного
кодексу передбачено,  то сплин позовної
давності,  про застосування якої
заявлен'о стороною у спорі,  є підставою
для відмови у позові.

У
відповідності з вимогами статті 493 Кодексу законів про працю України,  яка введена в дію законом Української СРСР
від 20.03.1991 року №871-XII і тратила чинність з 1 січня 2001 року на підставі
Закону України №2213-111 від 11.01.2001 року працівникам,  вивільнюваним з підприємств,  установ,
організацій,  при ронрванні
трудового договору у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці
(пункт 1 етапі 40) зберігається середня заробітна плата на період працевлаштування,  сіле не більш як на три місяці з дня
звільнення з урахуванням виплати вихідної допомоги. Виплата місячної вихідної
допомоги і середнього заробітку,  що
зберігається,  провадиться за попереднім
місцем роботи. За зазначеними працівниками зберігається безперервний трудовий
стаж. якщо перерва в роботі після звільнення не перевищила трьох місяців.

Із
матеріалів справи вбачається,  що 23.01.1986 року ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу водієм першого класу у ПМК-9 і 02.01.1991 року звільнений
за п. 1  ст.  40
КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства,  про що його було повідомлено 02.11.1990
року,  тобто за два місяці до звільнення
(а.с.  4,
112).

Із копій
платіжних відомостей вбачається,  що
ОСОБА_1 отримав у грудні 1990 року 471 руб. 82 коп.,  у січні 1991 року 145 руб.,  у лютому 1991 року 200 руб. і у березні 1991
року 500 руб.,  що підтверджено його
підписом в цих документах (а.с.  103-109).
Оригінали зазначених платіжних відомостей були досліджені колегією суддів в
судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Згідно
копії заяви на а.с.  157 вбачається,  що ОСОБА_1 30.10.1990 року виписав у ПМК-9 за готівковий розрахунок 25 м3 блоків
альмінських.

З
урахуванням того,  що позивач при
звільненні отримав всі необхідні до сплати суми,  що підтверджується платіжними документами і
доказів,  які б підтверджували невиплату
йому вихідної допомоги позивачем згідно вимогам ч. 3  ст.  10 ЦПК України не
надано,  суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив йому у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2000 грн. у рахунок компенсації виписаних позивачем у 1990 році 25 м3 альмінських
блоків,  суд першої інстанції виходив з
того,  що строк позовної давності за цими
вимогами сплинув,  про що було заявлено
відповідачем у справі. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував
проти того,  що строк позовної давності
за цими вимогами ним пропущений без поважних причин.

За таких
обставин висновки місцевого суду про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
правильні,  засновані на матеріалах
справи і вимогах закону і колегія суддів погоджується з ними.

Додаткових
доказів,  які б спростовували
правильність висновків суду першої інстанції апелянтом суду апеляційної
інстанції не надано.

Викладені
в апеляційній скарзі доводи,  по суті не
спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не можуть бути
прийняті до уваги,  тому що зроблені
судом висновки відповідають фактичним обставинам,  матеріалам справи та вимогам закону в зв'язку
з чим оскаржуване рішення не може бути скасоване чи змінено по суті.

При
розгляді справи суд повно,  об'єктивно та
всебічно з дотриманням вимог процесуального права дослідив обставини
справи,  дав належну оцінку наданим
сторонами доказам,  тому правових підстав
для скасування рішення не встановлено.

З
урахуванням наведеного,  керуючись
статтями 303,  308,
313,  315. 317 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим.  -

3

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 31
липня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.