Справа №22-ц-5133/2007
Головуючий у суді
Доповідач: Курська А.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді: Курської А.Г.

Суддів:
Горбань В.В. Шаповалової О.А.

При
секретарі:        Войциховській Е.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, Ялтинської міської ради, третя особа -Ялтинське
міське управління земельних ресурсів, про визнання частково недійсним
державного акту та рішення Ялтинської міської ради, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 23.05.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

22.08.2006 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, Ялтинської міської ради, зазначивши третьою
особою - Ялтинське міське управління земельних ресурсів, про визнання частково
недійсним державного акту на право приватної власності на землю від 07.10.2002
року, виданий відповідачам, в частині зменшення площі земельної ділянки на 111
кв.м., внести зміни в план зовнішніх меж земельної ділянки, а також визнати
частково недійсним рішення

2

Ялтинської   міської
ради   №20   від
01.03.2002   року   про
затвердження   проекту землеустрою
по відведенню земельної ділянки і передачі її безкоштовно у власність.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що рішенням Ялтинської міської ради №151 від 15.12.2005 року
йому та іншим співвласникам будинку АДРЕСА_1 надано дозвіл на розробку проекту
. землеустрою по відводу земельної ділянки загальною площею 0,1229 га, в тому числі
ділянка №1 площею 6,1000 га
- в загальну сумісну власність, ділянка №2 площею 0,0229 га - в оренду для
будівництва і обслуговування жилого будинку та господарчих споруд. Під час
встановлення меж земельної ділянки будинку №7 шляхом проведення геодезичних
робіт було встановлено, що відповідачам, які є співвласниками жилого будинку
АДРЕСА_2, на підставі рішення 45-ї сесії 23 скликання Ялтинської міської ради
від 01.03.2002 року №20 було видано державний акт на право приватної власності
на землю площею 0,2807 га, при цьому зовнішні межі земельної ділянки будинку №9
встановлені за рахунок суміжної прибудинкової території будинку №7, на якій
розташовані господарчі споруди, належні позивачу на праві власності. Позивач
вважав, що знаходження його будов в: межах земельної ділянки, наданої у
власність відповідачів, створює перешкоди у здійсненні ним прав власника, у
зв'язку з чим просив задовольнити його вимоги.

Рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, суперечать нормам матеріального і процесуального права.
Апелянт вважає необґрунтованими висновки суду про недоведеність його вимог. Суд
не прийняв до уваги надані ним докази, що підтверджують факт накладення меж
суміжних земельних ділянок і знаходження належних йому господарчих споруд на
землі будинку №9, крім того, цей факт не оспорювався й відповідачами.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1,
відповідачку ОСОБА_30 та представника Ялтинського міського управління земельних
ресурсів, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає їх необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

При відмові в
задоволенні позову суд виходив з того, що Ялтинська міська рада, приймаючи
оскаржуване позивачем рішення № 20 від 01.03.2002 року про передання ОСОБА_2 та
іншим співвласникам будинку АДРЕСА_2 у загальну сумісну власність земельної
ділянки для обслуговування жилого будинку та господарчих споруд, діяла в межах
своїх повноважень відповідно до вимог Закону „Про місцеве самоврядування в
Україні", відповідачі набули право власності на земельну ділянку у
встановленому законом порядку, без порушень діючого законодавства, а позивачем
право на спірну земельну ділянку не доведено, тому його вимоги про визнання
частково недійсним вищевказаного рішення місцевої ради та державного акту на
право власності на землю являються необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

З такими
висновками суду колегія суддів погоджується і вважає, що суд повно з'ясував
обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку
доказам, які надали сторони на засадах змагальності, і ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального закону, що відповідає вимогам
ст.ст.10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України і Земельного кодексу України.

Згідно зі ст.10
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів
справи вбачається, що сторони по справі проживають у сусідніх жилих будинках №7
та АДРЕСА_2 і користуються суміжними земельними ділянками. Рішенням 45-ої сесії
23 скликання Ялтинської міської ради №20

2

від 01.03.2002
року ОСОБА_2 та іншим співвласникам будинку АДРЕСА_2 передана у власність для
обслуговування жилого будинку та господарчих споруд земельна ділянка площею
0,2807 га. На підставі цього рішення відповідачам видано державний акт на право
приватної власності на землю №071640 від 07.10.2002 року.

Позивачу
та співвласникам будинку №7 рішенням 37-ої сесії 4 скликання Ялтинської міської
ради №151 від 15.12.2005 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на
відвід земельної ділянки площею 0,1229 га,
в тому числі ділянки №1площею 0,1000 га - у загальну власність, ділянки №2
площею 0,0229 га - в оренду
для будівництва    і     обслуговування    жилого
будинку і господарчих    споруд.
Правовстановлюючих документів на земельну ділянку мешканці будинку №7 Не
отримували.

У відповідності
зі ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною
ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі
шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Статтею 116
Земельного кодексу України врегульовані відносини щодо набуття громадянами
права власності та права користування земельними ділянками із земель державної
або комунальної власності. Підставою набуття права на землю у таких випадках є
рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах
установлених цим Кодексом повноважень. Земельні ділянки передаються у власність
громадян із земель комунальної власності шляхом відведення їх в натурі (на
місцевості) та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Згідно з ч.1
ст.125 вищеназваного кодексу право власності та право постійного користування
на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Доводи позивача
про те, що він тривалий час користується спірною земельною ділянкою, збудував
на ній господарчі споруди, але реалізувати своє право на отримання її у
приватну власність для обслуговування належних йому приміщень не має
можливості, оскільки оскаржуваним рішенням Ялтинської міської ради вона
передана у власність відповідачам, колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Як слідує з
матеріалів справи, співвласники жилого будинку АДРЕСА_2 отримали землю, в межах
якої знаходиться і спірна земельна ділянка зі спорудами позивача, ще в 2002
році, з моменту одержання і реєстрації державного акту. План меж земельної
ділянки, що доданий до державного акту, був розроблений на підставі акту про
встановлення та узгодження меж земельної ділянки домоволодіння №9 ( а.с.164) та
акту дослідження земельної ділянки в натурі ( а.с.161), з якими ОСОБА_1 як
суміжний користувач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на вказаних
документах. Таким чином, позивач не оспорював під час розробки проекту відводу
ні меж, ні площі земельної ділянки, що передавалась у власність відповідачам, а
звернувся до суду за захистом свого права на частину виділеної земельної
ділянки тільки в серпні 2006 року, тобто після спливу чотирьох років.

З пояснень
мешканців будинку №9, викладених в заяві на ім'я судді (а.с.102-106), та з
пояснень представника Ялтинської міської ради у судовому засіданні суду першої
інстанції (протокол а.с.195 зворот) вбачається, що господарчі споруди збудовані
позивачем на території земельної ділянки будинку №9 в 2004-2005 роках, тобто значно
пізніше, ніж відповідачі отримали право на власності на цю землю. Сам

3

факт реєстрації
за позивачем в БТІ права
власності на господарчі споруди не свідчить про порушення його права на
земельну ділянку. Крім того, свідоцтво про право власності видано ОСОБА_1
тільки 25.01.2006 року, будь-яких доказів про те, що він звертався до
Ялтинської міської ради із заявою про надання йому земельної ділянки для
будівництва цих господарських будівель і що йому було надано дозвіл на розробку
проекту відводу земельної ділянки, позивачем не надано.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач уже звертався до суду на підставі ст.152
Земельного кодексу з вимогами про зобов'язання Ялтинської міської ради внести
зміни в рішення №20 від 01.03.2002 року в частині зменшення на 91 кв.м. площі
земельної ділянки по вул. Спендіарова, 9 в м.Ялта, наданої ОСОБА_2 та іншим, а
також визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю
від 07.10.2002 року. Проте, рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 05.07.2005
року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів Апеляційного суду АР Крим
від 24.10.2005 року, у задоволенні вищевказаних вимог ОСОБА_1 відмовлено,
оскільки останнім не надано доказів про порушення його право власності,
користування або оренди на спірну земельну ділянку, а також і на господарчі
споруди, під які він намагається отримати земельну ділянку.

Відповідно до
ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа,

щодо якої
встановлено ці обставини.

По даній справі позивач, хоча і звернувся до
суду уже як власник господарчих споруд, але нових підстав для визнання частково
недійсним оспорюваного рішення місцевої ради та державного акту не зазначив,
нових доказів про виникнення у нього права на спірну земельну ділянку не надав.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини справи та не дав
оцінки доказам, а тому необґрунтовано відмовив в задоволенні вимог про захист
земельних прав позивача, є безпідставними. Суд повно з'ясував обставини справи
та дав належну оцінку всім наявним по справі доказам згідно зі ст.212 ЦПК
України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх вимог.

Судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не вказують на порушення норм
матеріального права і не можуть бути взяті до уваги, оскільки ґрунтуються на
помилковому розумінні чинного законодавства.

Згідно зі ст.308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Ялтинського міського суду АР Крим від
23.05.2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.