РІШЕННЯ                                       справа
№ 2-35107

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2007 р. Жовтневий
районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого
судді                                                   Смолки
І.О.,

при
секретарі                                                           Запухлій
І.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1
до відкритого акціонерного то­вариства „АвтоЗАЗ", Запорізького міського
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Запоріжжі про
зміну розміру втраченого заробітку,

Встановив :

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом, в якому вка­зує на те, що вона під час роботи
пресовщицею на Запорізькому заводі ВО
„АвтоЗАЗ" у 198
9 році отримала травму на виробництві. В наступному, в наслідок цього, вона
стала інвалідом третьої групи. МСЕК їй безстроково встановлено 60%
втрати професійної працездатності. ВО „АвтоЗАЗ"
призначило та виплачувало позивачці щомісячне відшкодування втраченого
заробітку. ВО „АвтоЗАЗ"
суму щомісячного відшкодування втраченого заробітку перераховувало позивачці
відповідно до чинного законодавства, з урахуванням ко­ефіцієнтів підвищення
тарифних ставок по ВО „АвтоЗАЗ".
Наказом по ВО „АвтоЗАЗ" від 08.04.1997 р. № 166 на підприємстві були
підвищені тарифи, коефіцієнт підвищення - 1,44. після підвищення позивачці на
цей коефіцієнт суми відшкодування втраченого заро­бітку її розмір досяг 281
грн.  Після реорганізації ВО „АвтоЗАЗ" у
ВАТ „АвтоЗАЗ" ці виплати стало проводити ВАТ „АвтоЗАЗ". З кві­тня 1998 р. до передачі
справи позивачки до Фонду соціального страхування ВАТ „АвтоЗАЗ",
незважаючи на підвищення заробітної плати на підприємстві, в порушення чинного
законодавства, ні ра­зу не проводило перерахунок суми відшкодування втраченого
пози­вачкою заробітку. Згідно з абзацем 1 ст.11, ст.13 Закону України „Про
охорону праці", ч.1 п.32,п.28 Правил ВАТ „АвтоЗАЗ" з 01.10.1998 р.
повинно було перераховувати позивачці розмір від­шкодування шкоди згідно із
фактичним підвищенням на 4 0% тарифних ставок та посадових окладів на
підприємстві, а саме з 281 грн. до 393,40 грн., проте в порушення
законодавства, відповідач не здійснив перерахунок. Тому позивачка у позові
просить суд:

встановити
їй розмір щомісячного відшкодування втраченого за­робітку з 01.10.1998 р. у сумі 393 грн. 40 коп. по ВАТ
„Авто­ЗАЗ",

встановити їй
базову суму відшкодування втраченого заробітку у розмірі 393 грн. 40 коп. на 01.09.2001 р. - дату передачі
справи № Т 14 64 до Запорізького
міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Запоріжжі,

встановити
розмір щомісячного відшкодування втраченого заро­бітку по Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України: з 01 березня 2002 р. - 469 грн. 33 коп.; з 01 березня 2003 р. - 554 грн. 75 коп.; з 01 березня 2004 р. - 639 грн.07 коп.; з 01 березня 2005 р. - 791 грн. 17 коп.; з 01 березня 2006 р. - 951 грн. 78 коп.

встановити
позивачці розмір недоплати щомісячного відшкоду­вання втраченого заробітку за
термін з 01.10.1998 р. по 01 вере­сня 2001 р. - 3934 грн.,

встановити
розмір недоплати щомісячного відшкодування втраче­ного заробітку за термін з 01 вересня 2001 р. по 01 липня 2006 р. 10177 грн. 40 коп.,

зобов"язати
Запорізьке міське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробниц­тві та професійних захворювань України
виплатити позивачці суму 10
177 грн. 40 коп.,

стягнути з ВАТ
„АвтоЗАЗ" на користь позивачки:

недоплату
щомісячного відшкодування втраченого заробітку за термін з 01 жовтня 1998 р. по 01 вересня 2001 р. 3934 грн., а також 20 000 грн. моральної
шкоди.

У судовому
засіданні позивачка позов підтримала, відповідачі з позовом не погодилися,
мотивуючи непогодження не обгрунтован-ністю, безпідставністю.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, ознайомившись з матеріала­ми справи, вважає позов у частині
стягнення матеріальної шкоди -підлеглим
задоволенню, у частині стягнення моральної шкоди - не підлеглим задоволенню, з наступних підстав:

Як вибачається
із матеріалів справи, позивач працювала на Запорізькому заводі ВО „АвтоЗАЗ"
пресовщицею. У 198 9 р
отримала травму на виробництві. Внаслідок цього стала інвалідом третьої групи.
МСЕК їй було безстроково встановлено 60%
втрати професій­ної працездатності, у зв"язку з чим їй проводяться щомісячні
ви­плати в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

З 01.04.2001 р. згідно Закону
України „Про обов'язкове дер­жавне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань, що спричинило втрату працездатнос­ті",
виплату вказаної шкоди здійснює Фонд соціального страхуван­ня на виробництві та
професійних захворювань України.

Відповідно до
п.28 „Правил відшкодування власником підприєм­ства, установи, організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням
здоров"я, пов"язаних з вико­нанням ним трудових
обов"язків", які діяли на час виникнення правовідносин між сторонами,
підвищення заробітної плати на під­приємстві є підставою для перерахунку
розміру відшкодування шко­ди потерпілому з часу такого підвищення заробітної
плати. Судом встановлено, що наказом №
239 від 02.10.1998 р. на
підприємстві було збільшено розмір заробітної плати на 4 0%, але перерахунок
розміру відшкодування позивачці не проводився. Відповідно до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов"язана довести ті обстави­ни, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог чи запе­речень. Доводи ВАТ „АвтоЗАЗ" та
відділення виконавчої дирекції

Фонду соціального
страхування на виробництві та професійних за­хворювань України зводяться до
того, що на підприємстві у 1998
р. не відбулося підвищення тарифних ставок та посадових окла­дів.. Проте,
такі твердження спростовуються матеріалами справи. Як видно зі змісту протоколу
№ 69 від 25.09.1998 р., на засідан­ні
правління ВАТ „АвтоЗАЗ" було вирішено підвищити розмір заро­бітної плати
працівникам ВАТ „АвтоЗАЗ" на 40%
з 01.09.1998 р., у зв"язку
з чим було з цього питання видано наказ №
239 від 02.10.1998 р. Крім
того, заперечуючи проти цього, ВАТ „АвтоЗАЗ" суду не було надано жодного
доказу того, що відповідно до вище­зазначеного наказу відбулось підвищення не
тарифних ставок чи посадових окладів, а інших доплат, передбачених
законодавством.

Відповідно до
п.8.4 Установчого договору про застосування та діяльність СП ЗАТ „АвтоЗАЗ
-ДЕУ" - передбачено,
що для забез­печення потреб АвтоЗАЗу у виплаті компенсації особам, що отрима­ли
трудові каліцтва на АвтоЗАЗі, Товариство упродовж перших трьох років з дати
заснування, буде фінансувати АвтоЗАЗу суми, необхідні для таких виплат за
рахунок майбутніх дивідендів. Зва­жаючи на вищевикладене, посилання ВАТ
„АвтоЗАЗ" на те, що від­шкодування шкоди повинно здійснювати не їх
підприємство, а СП ЗАТ
„АвтоЗАЗ-ДЕУ" є безпідставними.

Стосовно
моральної шкоди, суд відмовляє у задоволенні позо­ву у цій частині з тієї
причини, що вимоги стосовно стягнення моральної шкоди на знайшли свого
підтвердження під час судового розгляду справи. Позивач не надала доказів
наявності заподіяння їй моральної шкоди, а, відповідно, відсутні докази
протиправнос-ті дій відповідача та його вини. Не вбачається і причинний
зв"язок між стражданнями позивачки і діями відповідача. За вста­новлених
обставин не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди.

Керуючись ст.ст.10.11,212-215, ст.ст.11,13
Закону України „Про охорону праці", суд

Вирішив :

Позов
задовольнити частково.

Встановити
ОСОБА_1 розмір щомісячного відшкодування втраченого заробітку з 01.10.1998 р. у сумі 393 грн. 40 коп. по ВАТ
„АвтоЗАЗ";

встановити
ОСОБА_1 базову суму відшкодування втраченого заробітку у розмірі 393 грн. 40 коп. на 01.09.2001 р. - дату передачі
справи № Т 14 64 до Запорізького
міського відді­лення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від не­щасних
випадків на виробництві та професійних захворювань Украї­ни в м. Запоріжжі;

встановити
ОСОБА_1 розмір щомісячного відшкоду­вання втраченого заробітку по Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України:

з 01 березня 2002 р. - 469 грн. 33 коп.;

з 01 березня 2003 р. - 554 грн. 75 коп.;

з 01 березня 2004 р. - 639 грн.07 коп.;

з 01 березня 2005 р. - 791 грн. 17 коп.;

з 01 березня 2006
p. - 951 грн. 78 коп. встановити
ОСОБА_1 розмір недоплати щомісячного відшкодування втраченого заробітку за
термін з 01.10.1998 р. по 01.09. 2001 р. 3934 грн.;

встановити
ОСОБА_1 розмір недоплати щомісячного відшкодування втраченого заробітку за
термін з 01 вересеня 2001
р. по 01 липня 2006 р. 10 177 грн. 4 0 коп. ;

зобов"язати
Запорізьке міське відділення виконавчої ди­рекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України
виплатити ОСОБА_1. суму 10
177 грн. 4 0 коп.;

стягнути з ВАТ
„АвтоЗАЗ" на користь ОСОБА_1:

недоплату
щомісячного відшкодування втраченого заробітку за термін з 01 жовтня 1998 р. по 01 вересня 2001 р. 3934 грн..

У позові
відносно стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. відмовити.

Стягнути
з ВАТ „АвтоЗАЗ" у держаний бюджет судовий збір у сумі 51 грн. та ЗО грн.
за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи на користь Державного
підприємства „Судовий ін­формаційний центр".

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги.