Справа №2-660/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня
2007 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого
судді                                Катаєвої
Е.В.

при
секретарі                                         Юзефович
Ю.А.

за
участю адвокатів                               ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  за участю третьої особи Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради про виселення,  а також за зустрічним позовом про визнання
такою що втратила право користування житловою площею в квартирі,

ВСТАНОВИВ:

08.02.1996
рокуОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5  та ОСОБА_3,
зазначив,  що після розірвання у
1981 році шлюбу з ОСОБА_6.,  вона проживала сумісно з сином від першого шлюбу
ОСОБА_7,  1972 року народження в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_1,  але
досягли домовленості,  що вона передасть
кошти для пайового внеску за однокімнатну квартиру в ЖБК,  в яку він переселиться. На виконання
домовленості в липні 1989 року позивач перерахувала ОСОБА_6. 4 500 рублів для
сплати в ЖБК „Жовтневий-30",
оскільки він був прийнятий в його члени. В період з 1981 року,  а саме у 1987 році ОСОБА_6. одружився з
ОСОБА_3. і на його прохання для включення в список квартирного обліку і
можливості отримання кооперативної квартири більшої площі,  вона (ОСОБА_2)
дала згоду на реєстрацію ОСОБА_3 в зазначеній вище квартирі,  в результаті чого ОСОБА_6. встав на 3-х
кімнатну кооперативну квартиру,  складом
сімї: він,  його дружина,  їх дочка,
ІНФОРМАЦІЯ_1. У подальшому після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6.,  в члени ЖБК „Жовтневий-30" була прийнята
відповідачка ОСОБА_3. В липні 1993 року,
на прохання ОСОБА_3,  яке та
мотивувала необхідністю термінового лікування в інституті ім.  Філатова,
та необхідністю після смерті ОСОБА_6. включити в склад сімї для
отримання кооперативної квартири,
позивач та її син ОСОБА_7 дали згоду на реєстрацію ОСОБА_5 ,  яка доводилась матір'ю ОСОБА_3 На підставі
рішення Жовтневого РВК №7 від 12.01.1994 року ОСОБА_3 на склад сімї із 2-х осіб
(вона,  дочка ОСОБА_4) була виділена 3-х
кімнатна квартира АДРЕСА_2. Позивач,
посилаючись на статті 98,  99, 107
ЖК України просила визнати ОСОБА_3 такою,
що втратила право користування житловою площею,  виселити її сумісно з
неповнолітньоюОСОБА_4.,  а також
ОСОБА_5.  з квартири АДРЕСА_1. Ухвалою Суворовського
районного суду міста Одеси від 05.12.2003 року позов ОСОБА_2  до ОСОБА_5
про виселення залишений без розгляду (т. 1 а.с.  281). У судовому засіданні представник
позивачки просила притягнути і викликати у судове засідання ОСОБА_4.,  до участі як самостійну процесуальну особу
так як їй виконалось 18 років,  уточнила
підстави позову,  просила задовольнити
позов на підставі статей 98,  99 ЖК УРСР
та пояснила,  що дізнавшись з її
листа,  що вона (ОСОБА_2) не продовжила у
1994 році броню житлової площі,  знаючи
про поважність на це причини,  ОСОБА_3.
звернулась до суду з вимогою про втрату права користування житлової площі.
Однак навіть після відмови у задоволенні позову добровільно звільнити житлову
площу квартири відмовляється,  що
перешкоджає ОСОБА_2  після довгої важкої
праці в умовах Крайньої Півночі повернутись на батьківщину. Відповідачі
ОСОБА_3.,  ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнали,  пред'явив зустрічний
позов,  просили визнати ОСОБА_2  такою,  що втратила
з грудня 2001 року право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1,  обґрунтував свою позицію тим,  що вони поселились і проживають в спірній
квартирі як члени сімї наймача ОСОБА_6.,  з дозволу і відома ОСОБА_2,  яка є основним квартиронаймачем і бронювала
житлову площу у зв'язку виїздом на роботу у місто Невельськ Російській
Федерації до грудня 2001 року. Проте з зазначеного часу вона зв'язок з
квартирою втратила,  ніколи не ставила
перед судом питання про своє вселення,
постійно проживає в Росії,  є
громадянкою цієї держави,  отримує там
пенсію,  однак знятись з реєстрації
відмовляється.

У
судовому засіданні ОСОБА_3.,  представник
ОСОБА_4 позовні вимоги свого позову підтримали,
посилаючись на викладені обставини. Представник третьої особи -
Суворовської районної адміністрації у судове засідання

своєчасно,  у судовому засіданні 06.06.2007 року просив
слухати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у
відсутності представника Суворовської райадміінстрації Одеської міської ради,  так як у справі достатньо матеріалів про
права та взаємовідносини сторін.

Вислухавши
пояснення сторін,  їх представників,  дослідивши та проаналізувавши надані ними
доказі у їх сукупності,  суд встановив,  що до 23.09.1981 року основним
квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення РВК №429 Іллічівського
виконкому райради народних депутатів від 06.06.1975 року був ОСОБА_6. (т.1
а.с.  211).  1976 році після реєстрації шлюбу ОСОБА_6. з
ОСОБА_2 ,  остання сумісно з
неповнолітнім ОСОБА_7,  1972 року
народження поселилась на житлову площу у вище зазначеній квартирі. 17.06.1981
року шлюб між ОСОБА_6. та ОСОБА_2  був
розірваний,  що підтверджується
свідоцтвом І-ЖД 425372 виданим Суворовським відділом РАГСу (т. 2 а.с.  75). Оскільки поділити однокімнатну державну
квартиру не можливо,  ОСОБА_6. іОСОБА_2 досягай
домовленості,  згідно якої Парфьонов
переоформить особовий рахунок на ОСОБА_2,  встане на квартирний облік на однокімнатну кооперативну
квартиру,  а остання поїде на роботу на
Сахалін,  збере кошти на перший
внесок,  перерахує їх йому і після
отримання самостійної квартири ОСОБА_6. випишеться та переїде в неї. На
виконання зазначеної домовленості ОСОБА_6. встав 20.07.1981 року на квартирний
облік в ЖБК,  а розпорядженням №145/2 ЖЄО
виконкому Суворовської райради народних депутатів від 23.09.1981 року особовий
рахунок на спірну квартиру переоформлений на ім'я ОСОБА_2,  яка забронювала квартиру,  виїхала працювати вихователем дитячого
садочку №7 по трудовому договору у місто Невельск,  Сахалінської області Російської
Федерації,  перевів неодноразово ОСОБА_6.
кошти на внесок в кооператив ЖБК „Жовтневий-30". Зазначені вищі обставини
та існування домовленості встановлені рішенням Суворовського районного суду
міста Одеси від 21.02.1995 року,  яким
відмовлене у задоволенні позову ОСОБА_5 ,
ОСОБА_3 до ОСОБА_2  про визнання
такою,  що втратила право користування
житловою площею квартири АДРЕСА_1,
рішення набрало чинності 16.05.1995 року (архівна справа №2-88/95
а.с.  75 зворот - 76). В силу частини 3
статті 61 ЦПК України,  обставини,  встановленні рішенням у цивільній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини. У 1987
році ОСОБА_6. одружився з ОСОБА_3. і на його прохання для включення в список
квартирного обліку і можливості отримання кооперативної квартири більшої площі,
ОСОБА_2 дала згоду на реєстрацію ОСОБА_3 в зазначеній вище квартирі,  в результаті чого ОСОБА_6. встав на 3-х
кімнатну кооперативну квартиру,  складом
сім'ї: він,  його дружина,  їх дочка,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Викладене підтверджується довідкою Комбінату
„Одеспромбуд" від 02.02.1995 року,
згідно якої ОСОБА_6. знаходився на квартирному обліку ЖБК з 20.07.1981
року. На момент виділення квартири в ЖБК мав склад сім'ї 3 особи (він,  дружина,
дочка) (архівна справа №2-88/95 а.с.
42). Відповідно до частини 2 статті 65 Житлового Кодексу УРСР особи,  які поселились в житлове приміщення у якості
члена сімї наймача,  набувають рівні з
іншими членами сім'ї право користування житловим приміщенням,  якщо при вселенні між; зазначеними
особами,  наймачем та проживаючими з ним
членами його сім'ї не було іншої домовленості про порядок користування житловим
приміщенням.  Судом безспірно
встановлено,  що при вселенні
ОСОБА_6.,  між ним та наймачем
ОСОБА_2  була досягнута домовленість
стосовно порядку користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1,  а саме,
що після отримання кооперативної 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2,  він звільнить житлову площу ОСОБА_2  Також судом встановлено,  що у порядку частини 1 статті 98 ЖК
УкраїниОСОБА_2 10.09.1987 року дозволила тимчасове проживання ОСОБА_3. у
житловому приміщенні квартири АДРЕСА_1. При цьому термін проживання при
вселенні визначений не був,  що підтверджується
особистою заявою (т.1 а.с.  70).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6. помер і після його смерті в члени ЖБК „Жовтневий-30"
була прийнята його дружина ОСОБА_3. (т.1 а.с.
58),  із відповіді на запит суду
Виробничого будівельно-монтажного об'єднання „Одесбуд" від 13.02.1995 року
вбачається,  що рішенням ПК №1051 від
09.10.1993 року в склад ЖБК „Жовтневий-30" включені ОСОБА_3.,  ОСОБА_4 (архівна справа №2-88/95 а.с.  43),
03.03.1994 року їй на підставі рішення №7 Жовтневого РВК міста Одеси від
12.01.1994 року виданий ордер №1251 серії ЖР на право вселення в   квартиру 284 у будинку 42 по вулиці
Академіка Сахарова у

місті
Одесі складом сім'ї дві особи: вона і дочка ОСОБА_4 (архівна справа №2-88/95
а.с. 47),  а 09.04.1999 року Управлінням
житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі
технічного паспорту,  довідки ЖБК
„Жовтневий-30" про виплату паю від 08.12.1998 року за №116,  розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому
№318 видане свідоцтво №7166 на квартиру АДРЕСА_2,  яка складається з трьох кімнат житловою
площею 40, 7 кв.м. ,  загальною площею
71, 0 кв.м.  (т.2 а.с. 76)

Квартира
АДРЕСА_2 і на сьогоднішній день знаходиться у власності ОСОБА_3,  що нікім не оспорюється.

Відповідно
до частини 3 статті 98 ЖК України тимчасовий мешканець на вимогу наймача або
проживаючих сумісно з ним членів сім'ї зобов'язаний негайно звільнити
приміщення,  а при відмові - підлягає
виселенню у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Таке
виселення відбувається без надання іншого житлового приміщення

Згідно
статті 99 ЖК України незалежно від тривалості проживання тимчасові мешканці
самостійного права на займане жиле приміщення не набувають та зобов'язані
негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмови підлягають виселенню
у судовому порядку,  для якого попереднє
попередження не потрібне. При цьому необхідно виходити,  що права на проживання в квартирі
неповнолітньої ОСОБА_4 на час вселення є похідними від прав її батьків:
ОСОБА_6.,  який повинен був звільнити
житлову площу після завершення будівництва квартири на вулиці Сахарова та
ОСОБА_3,  яка є тимчасовим мешканцем.

Судом не
прийнятті до уваги ствердження ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  їх представника,  оскільки вони спростовуються - паспортом
громадянки України ОСОБА_2  (т.2
а.с.  14) з відміткою реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1,  копією Виду на
проживання іноземного громадянина,  який
виданий УВС Сахалінської області до 21.01.2010 року (т.2 а.с.  22),
копією домової книги (т.2 а.с.
23) з якої вбачається,  щоОСОБА_2
зареєстрована на належній її сину житловій площі за адресою АДРЕСА_3строком до
21.01.2010 року.

Крім
того,  в лютому 1996 рокуОСОБА_2 звернулась за
захистом своїх порушених прав,  в цей же
період до грудня 2001 року вона бронювала житлову площу в квартирі
АДРЕСА_1,  що свідчить про те,  що зв'язку з спірною квартирою вона не
втрачала і не проживає в ній виключно з поважної причини -проживання там
ОСОБА_3 з її дочкою. Також,  суд критично
ставиться на посилання представника ОСОБА_4 на відсутність вимог ОСОБА_2  про вселення в спірну квартиру,  оскільки це не свідчить про втрату права
користування житловою площею і не може бути правовою підставою задоволення
позову ОСОБА_4,  є лише питанням,  пов'язанням з виконанням рішення суду. Сама
по собі реєстрація або відсутність реєстрації не породжує та не надає
самостійного права на користування житлового приміщення у будинках державного
фонду. Розглянув справу в межах заявлених вимог,  створив учасникам процесу всі необхідні умови
по витребуванню та наданню доказів,  суд
з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів,  керуючись принципом справедливості прийшов до
висновку,  що позов ОСОБА_2  підлягає задоволенню шляхом виселення
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволенню
не підлягають.

На
підставі статей 64,  98,  99 ЖК України,  керуючись статтями 10,  11,
60,  61,  212-215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про
виселенні - задовольнити. Виселити ОСОБА_3,
ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

У
задоволені позову ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання такою,  що втратила право
користування житловою площею квартири АДРЕСА_1 - відмовити. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку
до Апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста
Одеси шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги.