Справа № 22ц-1797/2007
р.                                           Головуючий
- цивільна        Доповідач - Острянський B.I.
УХВАЛА

Іменем України

19 грудня 2007
року                                                                                                    м.
Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого:        Квача М.О.

суддів:                           Острянського
В.І.,     Заболотного В.М.

при секретарі:        Вареник О.М.

за участю:
ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третьої
особи ОСОБА_5, їх представника ОСОБА_6 та
представника третьої особи - відділу опіки Деснянської районної ради в
М.Чернігові Карпенко
Т.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24
вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та в її
особі до неповнолітнього ОСОБА_4, 1997 року народження, про визнання такими, що
втратили право користування житловим приміщенням та за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права користування житлом та про вселення, -

встановив:

Рішенням Деснянського районного суду М.Чернігова від
24.09.2007 року позовні вимоги ОСОБА_5 і ОСОБА_4 задоволені,
визнано ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, 1997 р.н. такими, що
втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, а в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено. На дане рішення подана апеляційна скарга ОСОБА_1, в якій вона
просить скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення її вимог, а у
задоволенні вимог позивачів ОСОБА_5 і ОСОБА_3 відмовити.

Доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що своїм рішенням місцевий суд позбавив
неповнолітнього ОСОБА_4, 1997 року народження - сина відповідачки ОСОБА_1 права
на житло, яке передбачене ст. 47 Конституції України, „Декларацією прав
дитини", Законом „Про охорону дитинства", де зазначається, що держава
гарантує право дитини на проживання в побутових умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім"ї наймача мають право
користуватися займаним приміщенням нарівні з наймачем. Суд, зазначених вимог
законів, не взяв до уваги. Також, суд прийшов до невірного висновку, що
апелянтом не було доведено факту здійснення перешкод в користуванні квартирою,
оскільки ОСОБА_4, як батько неповнолітньої дитини вимушений був з ним
зустрічатися на вулиці, т.я. ОСОБА_1 не давала можливості з"являтися їх
сину до спірної квартири. Це не відповідає дійсності. Насправді, відповідачка
ОСОБА_5 забирала ключі у ОСОБА_1, оскільки між ними виникали неприязні
стосунки, і це підтвердилось показами свідків в судовому засіданні при розгляді
справи. Невірним є висновок суду і про те, що вона була відсутня в квартирі
понад шість місяців без поважних причин, що стало ще однією підставою для
визнання її такою, що втратила право користування квартирою. Вищезазначене
доводить, що вона була відсутня з поважних причин.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 ще у листопаді 2006 році
забрала всі свої речі та вибула разом з неповнолітнім сином, який не досяг
10-річного віку, з кв.АДРЕСА_1, тобто у спірному житловому приміщенні вона з
неповнолітнім сином не проживала і була відсутня без поважних причин понад
шість місяців. Суд, в даному випадку застосував положення ст. 71 ЖК України.
Також, суд прийняв до уваги те, що сама ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що
вона не надає можливості з'являтися сину до спірної квартири відповідача, а
тому, не був доведений факт здійснення перешкод відповідачами в користуванні
ОСОБА_1 квартирою, оскільки ОСОБА_4, як батько, вимушений був зустрічатися з
сином на вулиці.

Вислухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши
доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що квартира АДРЕСА_1 належить
до комунальної власності і її наймачем є ОСОБА_5, а сторони по справі є
зареєстрованими в спірній квартирі (а.с.7,43); що ОСОБА_1 разом з неповнолітнім
сином ОСОБА_4, 1997 року народження з 06 листопада 2006 року і на час подачі
позову до суду: 18 травня 2007 року, тобто понад 6 місяців, були відсутні в
квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин (а.с.6), оскільки посилання ОСОБА_1 на
те, що ОСОБА_5 чинить їй разом з неповнолітнім сином перешкоди в користуванні
квартирою не грунтуються на матеріалах справи і такі докази відсутні в
матеріалах

справи
та встановлено, що ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином 06 листопада 2006 року
вибули зі спірного житла за власним бажанням через побутові питання.

Зокрема, дані обставини підтверджуються актом від 04
травня 2007 року, складеного комісійно (а.с.6), про те, що ОСОБА_1 не проживає
в АДРЕСА_1 з 06 листопада 2006 року та поясненнями самої ОСОБА_1, даними як в суді
першої інстанції, так і в засіданні апеляційного суду про те, що вона разом з
неповнолітнім сином з 06 листопада 2006 року вибули зі спірної квартири через
непорозуміння з ОСОБА_3
на побутовому грунті.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним
рішенням суду порушуються права неповнолітнього ОСОБА_4, 08.01.1997 року
народження, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно
з правилами ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не
досягла 10-ти років, визначається за згодою батьків і ОСОБА_1 06 листопада 2006
року - до досягнення дитиною вказаного віку - вибула разом з нею зі спірного
житла, а ОСОБА_3, батько
дитини, не заперечував проти цього. Крім того, в засіданні апеляційного суду
сторони повідомили, що шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано і місце проживання
дитини визначено разом з матір"ю ОСОБА_1 та було приєднано до матеріалів
справи копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ними (а.с.   ).

За таких обставин, коли ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином вибули зі
спірної квартири за власним бажанням через непорозуміння з ОСОБА_5 на
побутовому грунті, що підтверджується відсутністю доказів про намагання ОСОБА_1
вселитися у спірну квартиру та про чинення перешкод останній у такому вселенні,
апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної
скарги і залишення оскаржуваного рішення без змін.

Тому,
керуючись ст. ст. 303,
307, 308, 313 - 315, 317, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну
скаргу скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду М.Чернігова від 24
вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може
бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку впродовж двох
місяців з дня вступу в законну силу.