Справа №2-1539/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

5 жовтня 2007р.
Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді      Гулкевича О.В.

при секретарі                                                                      Кулешник
С.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні будинком та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинковолодіння,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про усунення перешкод і користуванні
будинком.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що рішенням місцевого суду
м.Стрия від 14 травня 2002р. був розірваний шлюб з відповідачкою ОСОБА_2, який
вони зареєстрували 06.08.1997р. Після цього вони проживали окремо, а дитина від
шлюбу проживала з його батьками, перебувала і перебуває на його утриманні по
сьогоднішній день.

Починаючи з 16 лютого 2006р. відповідачка, перебуваючи в нетверезому стані,
неодноразово серед ночі приходила до нього, вимагала щоб він впустив її у
будинок, який є його власністю. Згодом, підібравши ключ до вхідних дверей,
поселилася у цьому будинку, побила посуду, розбила унітаз та умивальник,
погрожує йому. Відповідачка перебуває на обліку у лікаря-нарколога як
алкогольно залежна. Така поведінка останньої виводить його із звичайної
життєвої колії, так як він є працівником ДАІ і змушений працювати в нічний час.
Дії відповідачки впливають на виконання ним посадових обов'язків, оскільки він
постійно нервує, переживає за своє майно - будинок, яким він не може повноцінно
користуватися та розпоряджатися.

Зазначений будинок в с.Слобідка Стрийського району був
придбаний ним особисто за гроші його батьків. Після розлучення вони добровільно
поділили майно, будинок залишився йому і відповідачка на нього не претендувала.
Після спливу термінів давності, коли в нього почало налагоджуватися особисте
життя, відповідачка під впливом алкоголю почала вимагати «свого кутка» в його
будинку.

Тому, враховуючи наведене, просив суд постановити
рішення, яким на підставі ст.ст.386,387,391 ЦК України, СК України, Закону України «Про власність»
заборонити ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися належним йому майном -
будинком в с.Слобідка Стрийського району.

ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з позовом про визнання
права власності на 60/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те,
зазначене будинковолодіння вона та відповідач придбали, перебуваючи у шлюбі, за
час спільного проживання відремонтували його. Однак, подружнє життя з
відповідачем не склалося і 14.05.2002р. суд задоволив її позов, розірвавши шлюб
між ними. Після цього вони продовжували проживати однією сімєю. Вона мала
надію, що їхні стосунки налагодяться, але згодом зрозуміла, що міцної сім'ї у
них не буде. Відповідач оспорює її право
на частину спірного будинковолодіння, покликаючись на те, що договір
купівлі-продажу останнього оформлений на його імя, тому будинок належить лише
йому.

Вона не погоджується з цим, оскільки згідно ст.60 СК України майно придбане
за час подружнього життя і за спільні кошти є їхньою спільною власністю. Син
ОСОБА_3 на даний час проживає з нею, відповідач допомоги на його утримання не
надає, тому вважає, що відповідно до згідно ч.3 ст.70 СК України вона має право
на більшу частину спільного майна, тобто на 60/100 частин спірного
будинковолодіння. Відтак, просила визнати її власником цієї частини
будинковолодіння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, покликаючись на
викладені в позовній заяві обставини, підтримали позовні вимоги, позов ОСОБА_2
заперечили. ОСОБА_4 пояснив, що під час розгляду у 2002р. справи про розірвання
шлюбу, сторони домовилися добровільно поділити майно, що й було зроблено, і
відтоді ОСОБА_2 не мала жодних претензій до його довірителя з приводу спільно
набутого майна. Тому вважає, що вона пропустила строк позовної давності.

ОСОБА_2, покликаючись на викладені в її позовній заяві обставини, свій
позов підтримала, зменшила розмір позовних вимог, просила визнати її власником
1/2 частини спірного будинковолодіння. Позов ОСОБА_1 заперечила.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд встановив, що сторони
дійсно з 06.08.1997р. перебували у зареєстрованому шлюб, який розірваний
рішенням місцевого суду м.Стрия 14 травня 2002р.

Таким чином спірне будинковолодіння придбане ОСОБА_1 під час перебування у
шлюбі з ОСОБА_2, що стверджується договором купівлі-продажу від 31.10.2001р.,
посвідченим державним нотаріусом Стрийської держнотконтори.

Відповідно до вимог ст.ст.60, 69-70 СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності;
дружина та чоловік мають право на його поділ ; у разі поділу частки дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Покликання ОСОБА_1 на те, що спірний будинок придбаний ним за гроші його
батьків є необгрунтованим, оскільки останній на представив на підтвердження
даної обставини жодного доказу. Твердження ОСОБА_1 про те, що спільно набуте
ними у шлюбі майно було поділено під час вирішення 14.05.2002р. справи про
розірвання шлюбу є безпідставним, оскільки у резолютивній частині рішення суду
з цього приводу нічого не зазначено. Окрім цього 12.05.2006р. сторонами була
укладена мирова угода з приводу поділу спільно набутого майна, а саме спірного
будинку. Дана мирова угода була затверджена ухвалою суду від 12.05.2006р., яку
в подальшому ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку. 02.04.2007р. зазначена
ухвала була скасована апеляційною інстанцією.

Таким чином покликання представника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 пропустила
строк позовної давності є безпідставним, оскільки укладаючи 12.05.2006р. з
останньою мирову угоду, ОСОБА_1 вчинив дії, що свідчать по часткове визнання
ним права ОСОБА_2 на частку у спірному майні та бов'язку поділу цього майна, а
відтак перебіг строку позовної давності відповідно до ст.264 ЦК України був
перерваний.

Оскільки ОСОБА_1 не бажає добровільно розділити спільно придбане ним та
ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі майно, суд, враховуючи наведене, вважає, що
відповідно до вимог ст.60,70 СК України є всі підстави визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, задоволивши її позов. В
задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з цих же підстав.

Керуючись ст.ст.10,60,158,159,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 60,70 СК
України, ст.12 Закону України «Про власність», суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні будинком відмовити.

Позов ОСОБА_2 задоволити та визнати за нею право власності на 1/2 частину
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 30 (тридцять) грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення, апеляційну скаргу -
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного
суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд.