Справа № 22Ц - 2985/2007                       Головуючий у І інстанції
18                                                            Доповідач
у II інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого :
Воробйової Н.С. ,

суддів :
Олійника В.І.,  Хопти С. Ф.,

при секретарі
303улі Н.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 липня
2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
Банк „БІГ Енергія",  треті особи -
ТОВ „Некое Ріелті",  ОСОБА_2,  про визнання частково недійсними договорів
іпотеки від 25 лютого 2004 року та 7 квітня 2005 року,  -

встановила:

03 липня
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом про визнання частково
недійсними договорів іпотеки від 25 лютого 2004 року та від 7 квітня 2005
року,  посилаючись на те,  що 25 лютого 2004 року між ВАТ Банк „БІГ Енергія"
та нею було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання умов кредитного
договору №11/19-02-2004 від 25 лютого 2004 року,  за яким вона передала в іпотеку ВАТ Банк „БІГ
Енергія" земельну ділянку площею 0, 06 га,
та садовий будинок АДРЕСА_1 ,  розташовані
на території Демидівської сільської Ради Садового товариства
„Придніпровське" Вишгородського району Київської області.

7         квітня 2005 року між ними
було укладено договір іпотеки для

забезпечення виконання умов кредитного договору №11/06-06-2005 від

17 березня 2005 року,  за яким вона
передала в іпотеку банку земельну ділянку

площею 0, 06 га та садовий будинок АДРЕСА_1.

У
пунктах 5.2 договорів іпотеки передбачена умова,  за якою в разі невиконання зобов'язання
Іпотекодавця,  може бути звернено стягнення
і ТОВ „Некое Ріелті" набуває право продати предмет іпотеки від імені
Іпотекодавця.

Позивачка
вважала,  що п.5.2 договорів іпотеки
суперечить ЦК України
і просила визнати його недійсним.

Рішенням
Вишгородського районного суду від 4 липня 2007 року ОСОБА_1 у задоволенні
позову відмовлено.

В        апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і

процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення

нового по суті позовних вимог.

Колегія
суддів вважає,  що апеляційну скаргу
необхідно відхилити,  виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено,  що договори іпотеки від 25 лютого 2004 року
та від 7 квітня 2007 року були укладені за взаємною згодою сторін,  в тому числі і п.5.2,  який не суперечить діючому законодавству і
строк погашення кредиту був 15 вересня 2005 року.

В якості
забезпечення по кредитних договорах між позивачкою та відповідачем 25 лютого
2004 року та 17 березня 22005 року були укладені договори застави земельної
ділянки та садового будинку.

Для
забезпечення по кредитах між ВАТ банк „БІГ Енергія" та ТОВ „Некое Ріелті" 25
лютого 2004 року та 17 березня 2005 року були укладені договори
поручительства,  за якими ТОВ „Некое Ріелті"
відповідає за невиконання позивачкою своїх зобов'язань за кредитними
договорами.

Згідно з
ч.1  ст. 574 застава виникає на підставі
договору,  закону або рішення суду.

За ч.3  ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Відповідно
до ч.2  ст. 586 ЦК України та  ст. 9 Закону України „Про іпотеку"
заставодавець має право відчужити предмет застави,  передавши його у користування іншій особі або
іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя,  якщо інше не встановлено договором.

Згідно
зі  ст. 17 Закону України „Про заставу"
заставодавець зберігає право розпоряджатися заставним майном,  якщо інше не передбачено законом чи
договором,  але відчужувати заставлене
майно може тільки за згодою заставодержателя.

Таким
чином,  заставодержатель,  набуваючи право застави на майно,  не набуває тим самим право розпорядження цим
майном.  Він може обмежити власника у
межах розпорядження заставленим майном.

За  ст. 3О Закону України „Про іпотеку"
заставна може бути передана в заставу для забезпечення виконання зобов'язань її
власника перед іншою особою -кредитором.

Відповідно
до  ст.
ст. 12,  33 Закону України „Про
іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного
зобов'язання,  Іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки,  а згідно зі  ст. 38 зазначеного Закону договір про
задоволення вимог Іпотекодержателя передбачає його право на продаж предмета
іпотеки.

З огляду
на вищенаведене,  суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних
вимог.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні,  спростовуються матеріалами справи та
висновками суду,  викладеними у рішенні.

Щодо інших
доводів апеляційної скарги,  то вони теж
не спростовують висновків суду.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та враховуючи,  що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів,  що містяться в матеріалах справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що рішення постановлене з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права,  а
тому апеляційну скаргу слід відхилити,  а
рішення суду залишити без змін.

На підставі
викладеного та керуючись  ст.  ст. 303,
307,  308,  313 - 315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Вишгородського районного суду Київської області від 4 липня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.