Справа № 22
ц-1128/2007                                                 Головуючий
у 1 інстанції Бєдєлєв С.І.
Категорія 19                                                                                               Доповідач Ігнатоля Т.Г.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
грудня  2007  року
колегія  судців  судової палати- у цивільних     справах Апеляційного суду Донецької
області у складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г

суддів Кочегарової Л.М. Дозлова О.М.

при секретарі
Стрілецькій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про, відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 жовтня 2007 року ,-

встановила:

У липні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, посилаючись нате, що
відповідач 21 червня 2005 року подав начальнику
УБОЗ УМВС України в Донецькій області заяву, в якій виклав відносно нього
завідомо неправдиве повідомлення про вчинення 14 червня 2005 року тяжкого
злочину, передбаченого ст.189 ч.3 КК України.
З 22 по 25 червня 2005 року він був затриманий і знаходився в ІТУ м. Донецька, а після звільнення з ІТУ на протязі чотирьох
місяців знаходився у статусі обвинуваченого і відносно нього була обрана міра
запобіжного заходу.

В результаті проведеного досудового слідства 21 жовтня 2005 року була
винесена постанова про закриття кримінальної
справи за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого
ст..1 89 ч.3 КК України.

У зв"язку з
цим щодо відповідача ОСОБА_2 була порушена кримінальна справа за ст.383ч.2, 384
ч. 2 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину і дачу
завідомо неправдивих свідчень та пред"явлено звинувачення, але 15 червня
2007 року дана кримінальна справа відносно ОСОБА_2 закрита на підставі Закону
України „Про амністію".

Позивач просив у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на
свою користь 100 000 грв, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з вини відповідача
йому були заподіяні душевні страждання і фізична біль, оскільки він переніс
стрес і у нього відбулося загострення серцевого захворювання внаслідок якого
він знаходився з 29 червня по 8 липня 2005 року на стаціонарному лікуванні у
відділенні невікладної кардіології Донецького обласного клінічного
територіально - медичного об"єднання" у зв"язку з порушенням
кримінальної справи, утриманням в ІТУ, обранням міри запобіжного заходу; що він
переніс душевні страждання у зв"язку з тим що були принижені його честь,
гідність перед рідними, близькими, знайомими та ділова репутація, як
комерційного директора фірми"Інта", що він не мав змоги в повному
обсязі виконувати свої трудові обов"язки, як директор фірми.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 19 жовтня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволений частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 40 000 грв і в дохід
держави судовий збір в розмірі 2000 грв та витрати з інформаціно- технічного
розгляду справи в розмірі 7,50 грв.

2

В апеляційній
скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і
постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те,
що судом неповно з"ясовані обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, при прийнятті рішення судом неправильно
були застосовані норми матеріального права. Крім того, позивач не надав доказів
спричинення йому шкоди в такому розмірі і суд не врахував матеріальне становище
відповідача.

Заслухавши суддю
- доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який підтримав доводи
апеляційної скарги, заперечення позивача і його представника, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.
^

Згідно зі ст.23
Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода
полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів;у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи а також
ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення , глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості..

У відповідності
з вимогами ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Задовольняючи частково
позов, суд прийшов до висновку, що моральна шкода спричинена позивачу як в
результаті неправомірних дій відповідача щодо завідомо неправдивого
повідомлення правоохоронним органам про вчинення позивачем тяжкого злочину і як
наслідок цього, порушення відносно позивача кримінальної справи, -запровадження
і утримання його з 22 по 25 червня в ІТУ м. Донецька, перебування на протязі
чотирьох місяців у статусі обвинуваченого під підпискою про невиїзд, так і в
результаті неправомірних дій відповідача, які призвели до страждань позивача з
приводу приниження його честі, гідності та ділової репутації перед рідними,
близьким та співробітниками фірми "Інта", директором якої він є.

Колегія судців
вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно встановив
фактичні обставини справи.

Однак, суд
прийшов до неправильного висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем до
відповідача вимог про відшкодування моральної шкоди за порушення відносно нього
кримінальної справи, утримання в ІТУ та обрання міри запобіжного заходу,
оскільки відповідно до вимог ст.ст. 1,2,4 Закону України „Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і суду", ч.1 ст. 1176 ЦК України, п.2,3
ч.2 ст.1167 ЦК України
моральна шкода в цьому випадку повинна відшкодовуватися за рахунок коштів
державного бюджету незалежно від вини посадових осіб цих органів.

3

Оскільки ОСОБА_1 позовних вимог на підставі вказаного Закону не заявляв, суд, в межах заявлених вимог, помилково зробив висновок
про те, що моральна шкода, заподіяна позивачу
порушенням відносно нього кримінальної справи за здійснення злочину, затримання його та обрання міри запобіжного заходу
повинна відшкодовуватися відповідачем. Цей
висновок повинен бути виключений з мотивувальної частини рішення.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині заслуговують на увагу.

В решті частини висновки суду про те, що позивачу заподіяна моральна шкода приниженням його честі, гідності та ділової
репутації внаслідок перенесення душевного стресу у зв"язку з
неправомірними діями відповідача, який написав на нього заяву та
дав завідомо неправдиві свідчення про вчинення ним тяжкого злочину, які стали підставою для всіх послідуючих
дій правоохоронних органів відносно
позивача, колегія суддів вважає законними і обґрунтованими.

При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд не врахував положення п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової)
шкоди" і ч.3 ст. 23 ЦК
України.

З урахуванням всіх зазначених сторонами обставин, наданих
ними доказів,

а також враховуючи характер, обсяг та тривалість
страждань, яких зазнав позивач,

тяжкість вимушених змін у його життєвих і трудових
стосунках, ступінь зниження

рівня його репутації та авторитету, як директора фірми, з
урахуванням матеріального

становища відповідача, який має незначний дохід та
утриманців - дитину,200 5 року

народження і дружину, а також враховуючи принцип
справедливості та розумності,

колегія
суддів вважає, що сума відшкодування моральної шкоди, заявлена

позивачем, повинна бути зменшена до
5000грв.

У зв"язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині
розміру суми відшкодування моральної шкоди і в частині
стягнення суми судового збору. В частині стягнення витрат
на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,50 грв,
рішення підлягає скасуванню, оскільки в матеріалах справи є квитанція
про сплату позивачем зазначених витрат (а.с. 2-3).

Керуючись ст.ст. 303, 307 , 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 19 жовтня 2007 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди
змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 5000 грв (п"ять тисяч грв.)і судовий
збір на користь держави в розмірі 8,50 грв.

Це ж рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат з інформаціно -технічного
забезпечення розгляду справи скасувати.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту

проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двох місяців з

моменту набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до

Верховного Суду
України.