Справа № 2-134/07p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 липня 2007
року Старовижівський районний суд Волинської області

В складі:
головуючого - судді Кузьмінця О.М.  За
участю секретаря: Бондар О.С Позивача -ОСОБА_1. Пр-ка позивача -ОСОБА_2.
Відповідачів -ОСОБА_3. ,  ОСОБА_4.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт.
Стара Вижівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,  ОСОБА_5і
ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спільним заїздом та стягнення
моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1.
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3.  і ОСОБА_4. про усунення перешкод в користуванні спільним
заїздом та стягнення моральної шкоди,
посилаючись на те,  що 2.02.2004
року вона придбала житловий будинок з надвірними будівлями в смт.  Стара Вижівка,  по АДРЕСА_1. Однак її сусіди,  відповідачі по справі з якими вона має
спільний заїзд до власного жилого будинку чинять їй перешкоди в користуванні
заїздом,  а саме звели на ньому
самовільно тимчасову споруду та поставили огорожу,  що не дає їй можливості нормально користуватися
жилим приміщенням.  Так вона не змогла
завезти до будинку пісок для проведення будівельних робіт,  в зв'язку з чим змушена була переносити його
самотужки.

А тому
вважає,  що відповідачі своїми
неправомірними діями заподіяли їй моральну шкоду в сумі 5 тис.  грн..

Просить
зобов'язати відповідачів знести самовільно збудовану будівлю і огорожу з
проїжджої частини спільного заїзду,
очистити його від сміття та зобов'язати селищну Раду вивести межі
проїжджої частини спільного заїзду згідно генерального плану забудови селища.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1. і її представник ОСОБА_2. позовні вимоги підтримали
частково,  а саме обоє просять стягнути
моральну шкоду в сумі 5 тис.  грн. А
ОСОБА_1. крім того просить зобов'язати відповідачів знести самовільно збудовану
будівлю з спільного заїзду.

Відповідачі ОСОБА_3.  і ОСОБА_4. позов не визнали зовсім і пояснили,  що зведені ними металеві ворота,  які перегороджували заїзд,  вже прибрані. Решту позовних вимог вважають
безпідставними,  оскільки ворота вони звели
тому,  що позивачка погрожувала знести за
допомогою бульдозера тимчасову будівлю,
яка знаходиться

майже в кінці
заїзду,  яка збудована ще в 1980 роках і
для проїзду до будинку позивачу не заважає.

Заслухавши
пояснення сторін,  показання
свідків,  вивчивши матеріали справи,  суд вважає,
що позов підлягає задоволенню частково.

Так згідно з  ст. . 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної
шкоди,  завданої внаслідок порушення її
прав.

Як встановлено з
пояснень сторін між земельними ділянками,
якими вони користуються,
знаходиться спільний заїзд,  який
для позивача служить єдиним заїздом до житлового будинку і господарських будівель,  а для відповідачів є заїздом до господарських
будівель,  зокрема до хліва,  де утримується худоба.

Та обставина,  що заїзд не входить до земельних ділянок
сторін підтверджується також викопіровкою з генерального плану забудови селища
Стара Вижівка та довідкою Старовижівської селищної Ради від 20.06.2007року.

З акту від
18.05.2007 року складеного комісією,
призначеною головою селищної Ради,
з показань свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7.,  ОСОБА_8,  пояснень позивача ОСОБА_1. встановлено,  що 8.05.2007 року відповідачі ОСОБА_3.  і ОСОБА_4. встановили металеві ворота з
замком,  якими повністю перегородили спільний
заїзд і які не давали можливості позивачу доїзду до житлового будинку і
господарських споруд,  в зв'язку з чим
вона терпіла певні труднощі в користуванні житловим будинком.

Факт вчинення
відповідачами перешкод у користуванні позивачу спільним заїздом підтвердила і
свідок ОСОБА_9,  яка показала,  що ОСОБА_3.  і ОСОБА_4. своїми діями не давали можливості проїхати
автомобілем по спільному заїздові до жилого будинку ОСОБА_1,  коли вона привозила меблі і будівельні
матеріали(пісок,  шифер і дошки),  в зв'язку з чим остання змушена була
переносити їх вручну на віддаль приблизно 30 метрів.

Пояснення
відповідачів ОСОБА_3.  і ОСОБА_4. на те,
що заїзд вони закрили з метою захисту своєї тимчасової будівлі,  зведеної в кінці заїзду,  від самоправного знесення,  суд вважає безпідставними,  оскільки ніяких доказів реальної загрози
вчинення цієї дії позивачем відповідачі суду не подали.

А свідок
ОСОБА_7,  який працює селищним
головою,  підтердив,  що він не давав дозволу відповідачці ОСОБА_4.
на закриття проїзду,  а навпаки говорив
їй,  щоб вона діяла у відповідності до
рішення суду прийнятого раніше з приводу цього ж заїзду.

Таким чином суд
прийшов до висновку,  що з боку
відповідачів ОСОБА_3.  і ОСОБА_4. мали місце неправомірні дії,  а саме самовільне без дозволу селищної Ради влаштування
загорожі (воріт) на ділянці землі,
призначеної для спільного користування ( заїзду),  внаслідок чого було порушене право позивача
на користування своєю власністю,  а саме
позивач не міг вільно доїжджати та доставляти до власного будинку придбане
майно на протязі майже 2-х місяців,
оскільки немає іншого заїзду до цього будинку.

Будь-яких
дій,  які б свідчили про чинення перешкод
в користуванні позивачу спільним заїздом з боку відповідача ОСОБА_5судом не
встановлено.

В судовому
засіданні з пояснень позивача ОСОБА_1 встановлено,  що внаслідок закриття проїзду протягом 2-х
місяців вона терпіла незручності,
пов'язані з доставкою товарів додому ,
вручну на віддаль 30 метрів переносила будівельні матеріали ( доски,  пісок,
шифер),  в зв'язку з чим перенесла
також фізичні і душевні страждання.

Враховуючи
наведені обставини,  суд вважає,  що по вині відповідачів ОСОБА_3.  і ОСОБА_4. позивачу ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода.

Визначаючи
розмір моральної шкоди,  суд виходить із
характеру правопорушення,  незначній його
тривалості,  а також при її стягнення
враховує майновий і сімейний стан

відповідачів.
Зокрема те,  що ОСОБА_3.  пенсіонерка по віку і отримує мінімальну пенсію,  а ОСОБА_4. має на утриманні 2-х неповнолітніх
дітей.

При таких
обставинах розмір моральної шкоди,  який
підлягає відшкодуванню,  суд визначає в
сумі 300 грн.

Що стосується
вимоги позивачки про знесення самовільно збудованої на спільному заїзді
тимчасової будівлі,  то суд вважає,  що право вимоги про її знесення належить
Старовижівській селищній Раді,  на землі
якої знаходиться ця будівля.

І до того
ж,  як з'ясовано в судовому
засіданні,  в тому числі з показань
свідка ОСОБА_10,  доїзду до жилого
будинку позивача вона не заважає. А тому в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись  СТ. . СТ.
10, 15, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.  23,  386, 391, 1167 ЦК України,  суд, -

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду,  заподіяну неправомірними діями в сумі 300
(триста) гривень,  судові витрати в сумі
26 грн.50 коп. та витрати по оплаті юридичної допомоги адвоката в сумі 50
(п'ятдесят) грн..

В решті позову
відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський
райсуд протягом 10 днів після його оголошення або протягом 20 днів з дня подачі
заяви про намір оскарження,  яка
подається до суду на протязі 10 днів після оголошення рішення.

Рішення набирає
законної сили після закінчення вказаних строків для його оскарження.