КОПІЯ Справа № 2-399/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2007
року     Ленінський районний суд м.  Полтави в складі:

головуючого
судді     - Парахіної Є.В.,

при
секретарі                                                       -
Олефір А.О.,  Каленіченко В.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Полтаві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики,  -

ВСТАНОВИВ:

В січні
2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу по договору позики,  посилаючись на те,  що протягом 2002 року ним було передано в
позику відповідачам 12000 грн.,  факт
отримання яких підтверджено написаною ними 01.01.2003 року розпискою,  зі змісту якої вбачається,  що суму позики вони зобов'язувались повернути
в строк до 31.12.2003 року,  проте свої
зобов'язання не виконали. Просив позов задовольнити,  стягнути на його користь суму позики з
врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних,  в сумі 17532, 00 грн.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав та пояснив,
що протягом 2002 року він неодноразово позичав відповідачам
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 гроші. Загальна
сума,  яку було передано в позику
відповідачам,  становить 12000 грн. Вони
не заперечували наявність боргу,  в
зв'язку з чим 01.01.2003 року ОСОБА_3 власноручно написано розписку,  яку підписала вона та її брат ОСОБА_2 Суму
позики вони зобов'язувались повернути в строк до 31.12.2003 року. На
неодноразові нагадування про необхідність повернення грошей відповідачі обіцяли
розрахуватись,  проте свої зобов'язання
не виконали до цього часу. Просив позов задовольнити,  стягнути на його користь суму позики з
врахуванням індексу інфляції за період з січня 2004 року по грудень 2006 року в
сумі 16452, 00 грн. та 3 % річних від суми позики в сумі 1080, 00 грн.,  а всього 17532, 00 грн.

Відповідачка
ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила,  що
дійсно тривалий час знайома з позивачем,
який приблизно в 2001-2002 роках кілька раз давав безпосередньо їх в
позику гроші,  які вона зобов'язувалась
повернути. В січні 2003 року вона власноручно,
добровільно написала розписку про отримання нею 12000 грн.,  зобов'язавшись повернути цю суму в строк до
31.12.2003 року. Розписку підписали вони з братом ОСОБА_2 Проте у зазначений
строк гроші вона не повернула. ОСОБА_1 позичав їй кошти частинами для оформлення придбання та
реєстрації автомобіля,  а коли вона не
змогла розрахуватись за вчинення цих дій,
в рахунок боргу забрав автомобіль. Просила в задоволенні позову
відмовити,  оскільки вважає,  що відшкодувала суму позики.

Відповідач
ОСОБА_2,  будучи належним чином
повідомлений про час слухання справи,  в
судове засідання не з'явився,  згідно
нотаріально посвідченої довіреності уповноважив представляти його інтереси
ОСОБА_3

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_3 01.01.2003 року
особисто добровільно написала розписку,
згідно якої взяла в борг у ОСОБА_1 протягом 2002 року різними частинами
гроші на загальну суму 12000, 00 грн.,
які обов'язується повернути до 31.12.2003 року. Вказана розписка
підписана ОСОБА_3 та її братом ОСОБА_2

Згідно  ст.
1047 ЦК України,  договір позики укладається у письмовій
формі,  якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму

2

доходів громадян,  а у випадках,
коли позикодавцем є юридична особа,
- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його
умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,  який посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В
судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 підтвердила факт отримання нею грошей
від позивача ОСОБА_1,  пояснила,  що
дійсно власноруч та добровільно,  без
будь-якого тиску 01.01.2003 року написала розписку про отримання нею грошей в
сумі 12000 грн.,  яку підписала разом з
братом ОСОБА_2,  зауваживши,  що брат від позивача в борг цю суму грошей не
отримував.

Згідно  ст.
ст.  525,  526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,  інших
актів цивільного законодавства,  а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог,  що звичайно ставляться;
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається,  якщо інше не встановлено
договором або законом.

За
змістом статті 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі,  визначені родовими
ознаками,  у такій самій кількості,  такого самого роду та такої самої якості,  що були передані йому позикодавцем) у строк
та в порядку,  що встановлені договором.

Відповідно
до положень  ст.  530 ЦК
України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його
виконання,  то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно  ст.
614 ЦК України
особа,  яка порушила зобов'язання,  несе відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності),  якщо інше не
встановлено договором або законом.  Особа
є невинуватою,  якщо вона доведе,  що вжила всіх залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа,  яка порушила зобов'язання.

Згідно  ст.  10
ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи,  які беруть участь
у справі,  мають рівні права щодо подання
доказів,  їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

За
змістом положень  ст.  11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

Доводи
відповідачки ОСОБА_3 про те,  що вона на
даний час не повинна повертати позичені гроші,
оскільки в рахунок боргу передала ОСОБА_1 автомобіль,  державну реєстрацію якого вона
здійснювала,  не є переконливими,  оскільки не знайшли підтвердження в судовому
засіданні. Відповідачкою не надано доказів на підтвердження цих обставин. Крім
того,  ОСОБА_3 особисто пояснила
суду,  що будь-який транспортний засіб на
її ім'я в органах ДАІ в період 2001 - 2003 років зареєстрований не був,  а автомобіль,
на оформлення якого позичав їй кошти ОСОБА_1,
був оформлений на іншу особу.

Таким
чином,  судом не здобуто доказів
того,  що відповідачка ОСОБА_3 повернула
ОСОБА_1 позику в
сумі 12000 грн. в строк до 31.12.2003 року,
зазначений нею в розписці від 01.01.2003 року.

Крім
того,  в судовому засіданні не знайшов
підтвердження факт отримання від позивача ОСОБА_1 грошей
відповідачем ОСОБА_2,  оскільки зі змісту
розписки від 01.01.2003 року вбачається,
що гроші в сумі 12000 грн. в борг отримувала саме ОСОБА_3 Остання
підтвердила це в судовому засіданні.

А тому
позовні вимоги ОСОБА_1
про стягнення суми позики з ОСОБА_1 є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 1051 ЦК України
встановлено,  що позичальник має право
оспорити договір позики на тій підставі,
що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця
або були одержані у меншій кількості,
ніж встановлено договором.  Якщо
договір