Справа № 22- ц
Головуючий 1 ін ст.  Харченко С. М.
Доповідач: Шаповал Н.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада
2007 року,   судова колегія судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-
судді   - Шаповал Н.М. .

Суддів      - Хребтова В.П.,   ЦвірюкаВ.О.,

за участю
секретаря  - Дмитренко А. М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення
Богодухівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2007 року по
цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства « Державний
ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,
-

ВСТАНОВИЛА:

20 липня 2006
року ВАТ « Державний ощадний банк України » в особі філії - Харківського
обласного управління ВАТ « Державний ощадний банк України » звернулось до
ОСОБА_1 з вищевказаним позовом.

Зазначило,   що відповідач,   будучи головою СФГ « Агрозар » та посадовою
особою,   використав підроблені свідоцтва
про реєстрацію транспортних засобів які були власністю пайовиків СФГ « Агрозар
» і перебували в оренді останнього та надав їх банку для укладення договору
застави.

Неправдива
інформація стала підставою для прийняття кредитним комітетом управління ВАТ
рішення про надання кредиту у сумі 99992,
10 грн.

Посилаючись на
те,   що злочинними діями відповідача їм
було завдано шкоду,   просили в
уточнюючих позовних вимогах стягнути з останнього матеріальну шкоду у розмірі
99 992 грн. 10 коп.,   1007 грн. за
здійснення виконавчого напису та 1068,
47 грн. заборгованість по простроченим відсоткам,   а всього 102 067,   57 коп. Також просять стягнути судовий збір
у сумі 1020,  67 грн. та витрати на
інформаційно - технічне забезпечення у сумі 118 грн.

Рішенням
Богодухівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2007 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ « Державний ощадний банк України» матеріальну
шкоду у сумі 99992 грн. 10 коп.,   судові
витрати у сумі 1029 грн. 92 коп.

В задоволенні
інших вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду з закриттям
провадження по справі.

Посилається на
порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства.

2

На його думку,   суд безпідставно,   у його відсутність,   прийняв заочне рішення по спра­ві. Також не
дав оцінку тому,   що договір кредиту був
укладений не ним особисто,   а Селянсько
- фермерським господарством « Агрозар »,
головою якого він був на той час .

Кримінальна
справа закрита відносно нього по амністії без його на то відома і згоди,   у його відсутність,   а тому,
вина у скоєні злочину не доведена.

Після визнання
СФГ « Агрозар » банкрутом,   всі
повноваження були передані ліквідатору,
а тому,   позивач повинен
пред'являти свої претензії до останнього,
а не до нього.

Судова
колегія,   заслухавши доповідь
судді,   пояснення сторін,   перевіривши матеріали справи,   обговоривши доводи апеляційної скарги,   вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,   а рішення суду згідно вимог ч.1 п. 2,   4
ст.  309 ЦПК України скасуванню з
ухваленням нового рішення за таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ВАТ « Державний ощадний банк України » до ОСОБА_1 суд виходив із
того,   що відповідач,   як голова СФГ « Агрозар»,   маючи намір на відкриття кредитної лінії у
ВАТ « Ощадбанк » під заставу майна,
підробив свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів,   які були власністю пайовиків СФГ « Агрозар»
та перебували в оренді останнього. Вказана завідомо неправдива інформація стала
для відповідача підставою для надання кредиту в сумі 99992,  10 грн.

При цьому суд
зазначив,   що вина відповідача підтверджується
постановою Київського районного суду м.
Харкова від 31. 10. 2003 року про закриття кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_1 на підставі  ст.  6 п. 4 КПК України,   п. б
ст.  1 Закону України « Про
амністію ».

Проте з
такими висновками районного суду погодитись не можна,   оскільки суд дійшов їх з порушенням норм
матеріального та процесуального законодавства.

Судом
встановлено і не оспорюється сторонами,
що за договором кредитної лінії № 6 від 12. 02. 2002 року ВАТ «
Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління
відкрив кредитну лінію Селянському ( фермерському) господарству « Агрозар » в
обсязі 100 000,   00 грн. строком на 11
місяців.

З метою
забезпечення повернення отриманого кредиту та процентів на його використання
було укладено договір застави майна між СФГ « Агрозар» (заставодавець) та ВАТ «
Ощадбанк » (заставодержатель),
посвідчений 12.02. 2002 року. Заставодавцем було передано Заставо
держателю майно.

Разом із
тим,   Позичальник не виконав перед
Банком своїх зобов'язань,
заборгованість за кредитом не була погашена.

Ухвалою
Господарського суду Харківської області від 12 січня 2005 року ліквідовано
юридичну особу - Сільське (фермерське) господарство « Агрозар » . У зв'язку з
відсутністю активів,   які можна було б
направити на погашення кредиторської заборгованості визнані по­гашеними
кредиторські вимоги на суму 496 561,   15
грн.,   зокрема ВАТ « Держощадбанк»
-107635,  21грн. (а. с.  133-135)

Судова колегія
вважає,   що суд першої інстанції
безпідставно виходив із того,   що вина
ОСОБА_1 підтверджується постановою Київського районного суду м.  Харкова від 31.10. 2003 року про закриття у
відношенні ОСОБА_1 кримінальної справи на підставі  ст.  1
п. « б » Закону України « Про амністію» від 11.07. 2003 року і є підставою для
стягнення суми,   зазначеної кредитним
договором.

Відповідно
до ч. 1  ст.  62 Конституції України,   вина особа у вчиненні злочину має бути
доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Покладаючи в
основу рішення суду зазначену постанову як доказ протиправних дій та вини
відповідача,   районний суд не врахував
наведених вимог Конституції України та положення ч. 4  ст.  61
ЦПК України,   за змістом якої тільки
вирок у кримінальній справі,   який
набрав законної сили,   або

Постанова суду у
справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду,   що розглядає справу про цивільно - правові
наслідки дій особи,   відно-

3

сно якої
відбувся вирок суду,   і лише в
питаннях,   чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

З матеріалів
справи вбачається,   що кримінальна
справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів,   передбачених
ст.   ст.  222 ч.2,
ст.  366 ч.1,    ст.
209 ч.1 КК України провадженням закрита у зв'язку з застосуванням акту амністії.
(а.с.  98)

Відносно ОСОБА_1
не встановлено його вини. Згадана
постанова є одним із доказів і повинна оцінюватись в сукупності з іншими
доказами по справі.

На час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції зазначена кримінальна справа знищена за
терміном зберігання.

Само по собі
рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 січня 2003
року по справі за позовом спілки громадян - співвласників майна
реорганізованого КСП « Зарубинка» до СФГ « Агрозар » Богодухівського району,   ВАТ «Державний ощадний банк України » про
визнання частково недійсним договору застави майна,   укладеного між ВАТ « Державний Ощадний банк
України» та СФГ « Агрозар »,   за яким
визнаний недійсним договір застави від 12.02. 2002 року в частині включення до
договору застави сільськогоспо­дарської техніки,   не є безумовною підставою для задоволення
позову про відшкодування шкоди.

Так,   згідно вимог
ст.  440 ЦК України,   в редакції 1963 року,   яка діяла на час укладання договору,   та роз'яснень,   які містяться у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03. 1992 року з послідуючими змінами « Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди
»,   суди при розгляді справ про
відшкодування шкоди повинні мати на увазі,
що відповідно до  ст.  440 ЦК України,   шкода,
заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної
особи,   підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою,   яка її заподіяла,   за умови,
що дії останньої були неправомірними,   між ними і шкодою є безпосередній причинний
зв'язок та є вина зазначеної особи.

Разом із
тим,   позивач не довів,   відповідно до вимог  ст.
ст.  10,  60 ЦПК України,   що саме з вини ОСОБА_1 та його неправомірних
дій була спричинена шкода ВАТ « Державний ощадний банк України » та що між цими
діями і шкодою є безпосередній причин­ний зв'язок.

Посилання
апелянта на порушення районним судом норм процесуального законодавства,   зокрема,
вирішення справи у його відсутності,
безпідставне і не свідчить про необхідність направлення справи на новий
судовий розгляд.

Із матеріалів
справи вбачається,   що ОСОБА_1 та його
представник приймали участь у судових засіданнях,   зокрема 13 лютого 2007 року.( а.с.  89 - 93) Про час і місце слухання справи
20.02. 2007 року він був належним чином сповіщений,   про що свідчить розписка про отримання
судової повістки. ( а.с.  94)

За таких підстав
суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу і постановив рішення з
дотриманням вимог гл. 8 ЦПК України.

Підстави для
закриття провадження по справі,   на що
посилається ОСОБА_1,   матеріали справи
не містять.

Керуючись  ст.
ст.  303,   304,
ч.1 п. 2  ст.  307,
ч.1 п. 2,   4  ст.
309,   ч.2  ст.
314,   317 ,   319 ЦПК України судова колегія,   -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Богодухівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2007 ро­ку
скасувати.

Ухвалити нове
рішення,   яким відмовити Відкритому
акціонерному товариству « Державний ощадний банк України » в особі філії -
Харківського обласного управління ВАТ «

4

Державний
ощадний банк України » у задоволенні позову про стягнення на їх користь з
ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 102 067,
57 грн.,   судо­вих витрат у сумі
1 020,   67 грн. та 118 грн. за
інформаційно - технічний розгляд справи.

Рішення набуває
чинності негайно,   але може бути
оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення
безпосередньо до Верховного Суду України.