Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

18 червня 2007
року    Деснянський районний суд м.
Чернігова в складі:

головуючого
судді Харечко Л.К.,

при секретарі
Рень Ю.В.,

за участю
позивача,

представника
відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті
Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
виробничо-торгового підприємства „Гранат" про зобов'язання звільнення з
роботи, видачу трудової книжки, проведення розрахунку, виплату компенсації за
невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди,

встановив:

01
березня 2007 року позивачка звернулась до суду з позовом про зобов'язання
звільнити її з роботи, видати трудову книжку, провести розрахунок, виплатити
компенсацію за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди в розмірі
500 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 02 квітня 2004 року
працювала на посаді бармена в Товаристві з обмеженою відповідальністю
виробничо-торгового підприємства „Гранат", неодноразово зверталась до директора
кафе ТОВ ВТП „Гранат" з заявою про звільнення її за власним бажанням, але
до теперешнього часу позивачка не звільнена та з нею не проведено розрахунку по
заробітній платі.

Позивачка
в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його
задоволенні, посилаючись на ч. 2 ст. 38 КЗпП України, оскільки після подання
позивачкою заяви про звільнення від 16.01.2007 року вона продовжувала працювати
по 07.02.2007 року, тобто більше двох тижнів після подання заяви.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що
в задоволенні позову необхідно відмовити.

В
судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 11 від 02.04.2004
року в ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду бармена.

16.01.2007
року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням та
згідно трудового законодавства відробила два тижні з 30.01.2007 року.

Відповідно
до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк, попередивши про це власника письмово за два
тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не
залишив роботи і не вимагає розірвання

трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім
випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Із матеріалів
справи вбачається, що згідно табеля обліку використання робочого часу за лютий
2007 року ОСОБА_1 продовжувала працювати 05, 06, 07, 08 лютого 2007 року, тобто
після спливу двох тижнів, які вона відпрацювала після подання заяви про
звільнення. На її місце не було запрошено іншого працівника.

Відповідно
до наказів № 14 від 07.10.2005 року та № 16 від 29.08.2006 року бармену наказу
ТОВ ВТП „Гранат" ОСОБА_1 надавалась щомісячна відпустка терміном на 24
календарні дні з 08.10.2005 року по 31.10.2005 року за період роботи з
02.04.2004 року по 01.04.2005 року, з 01.09.2005 року по 24.09.2006 року за
період з 02.04.2005 року по 01.04.2006 року та з позивачкою було проведено
розрахунок за вищевказані відпустки.

Згідно
ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя,
чого не було встановлено в судовому засіданні.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що позов позивача про зобов'язання звільнення
з роботи, видачу трудової книжки, проведення розрахунку, виплату компенсації за
невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Враховуючи
вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.
36, 38, 231 - 238 КЗпП України, суд

вирішив:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгового
підприємства „Гранат" про зобов'язання звільнення з роботи, видачу
трудової книжки, проведення розрахунку, виплату компенсації за невикористану
відпустку та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти   днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.