Справа № 22 -3358/2007р.
Головуючий у 1 інстанції Шевчук О.П.
Категорія Доповідач Котула Л.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5
листопада    2007 року       Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва в складі:

Головуючого
Котули Л.Г.

Суддів Поліщук СВ.,
Наумчука М. І.

При секретарі
Полонській А.Б. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.  Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.  Києва від 15 січня 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до
ОСОБА_1,  Київського міського бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого
майна,  3 особа,  ЖБК « Квазар-7» про визнання права власності.

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 звернулися з позовом до
ОСОБА_1,  Київського міського бюро
технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого
майна про визнання права власності.

При цьому
позивачі посилалися на те,  що у 1986
році їх батько ОСОБА_1 вступив у члени кооперативу ЖБК « Квазар-7» та отримав
на себе і членів своєї сім»ї квартиру кв.АДРЕСА_1. За час шлюбу їх батьки
повністю внесли пайовий внесок.. У квітні 2002 року мати померла. Після смерті
матері вони прийняли спадщину,  але на
прохання батька не стали оформляти право власності на частку у спадщині,  а користувалися квартирою всі разом.

У 2006
році батько заявив,  що він є власником
всієї квартири і почав створювати перешкоди до користування нею. Такі дії вони
вважають є не законними з боку батька,
оскільки вони не відмовлялися від спадщини,  а тому просили задовольнити їх вимоги.

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Києва від
15 січня 2007 року позов задоволено.

Визнано
за ОСОБА_2  право власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано
за ОСОБА_3 право власності   на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1.

Зобов»язано
Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
об»єкти нерухомого майна внести в реєстр прав власності на нерухоме майно про
належність на праві власності 1/6 частини квартириАДРЕСА_1 ОСОБА_2,  1/6 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3,  4/6 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Ухвалу
Деснянського районного суду м.  Києва від
20.12.2006 року скасовано,  арешт
накладений на квартиру АДРЕСА_1 знято.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,  яким визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1    та зобов»язати
ОСОБА_2 придбати йому однокімнатну квартиру,
а зазначену квартиру він залишить йому

Заслухавши
доповідача ,  пояснення ОСОБА_1,  який підтримав апеляційну скаргу і спросив її задовольнити
з підстав викладених у ній ,  ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_4,  які
заперечували проти задоволення апеляційної скарги ,  вказуючи на те ,  що підстав до її задоволення немає,  оскільки рішення суду відповідає вимогам
закону та обставинам справи,  дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_1
та Копейкіна зареєстрували шлюб 11 листопада 1961 року. Від шлюбу у них
народилося двоє синів . ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
позивачі у справі.

У травні
1991 року ОСОБА_1 повністю вніс пайовий внесок на квартиру і у березні 1999
року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА на його ім»я було видано
свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 9) ОСОБА_1 у судовому
засіданні не заперечував про те ,  що
зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла(а.с. 16)

Відповідно
до вимог  ст.  22 КпШС України майно,  нажите подружжям за час шлюбу,  є його спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном.

Таким
чином,  доля ОСОБА_5 у спільній сумісній
власності подружжя становила 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 і після
її смерті відкрилася спадщина на зазначену частку квартири.

Спадкоємцями
після її смерті є ОСОБА_1,  чоловік
померлої та її сини : ОСОБА_2,  ОСОБА_3

Згідно  ст.
549 ЦК УРСР визнається,  що спадкоємець прийняв спадщину,  якщо він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Згідно
довідки КП по утриманню житлового господарства « Житлорембудсервіс» від
07.06.2006 року в спірній квартирі на день смерті спадкодавця мешкали та були
зареєстровані ОСОБА_1,  ОСОБА_2(а.с.  15)

Наведені
обставини свідчать про те ,  що   ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 прийняли спадщину,
оскільки вступили у її володіння.

У
позовній заяві позивачі обґрунтовуючи своїми вимоги посилалися на те,  що після смерті матері вони прийняли
спадщину,  але не оформили її ,  оскільки домовилися з батьком,  що будуть разом користуватися спірною квартирою
.

З
протоколу судового засідання вбачається ,
що відповідач не заперечував проти вимог позивачів,  в тому числі і позову Копейкіна Ю.А.,  тобто визнав ті обставини,  на які посилалися позивачі,  а тому відповідно до п. 1 с т. 61 ЦПК
України обставини,  визнані сторонами та
іншими особами,  які беруть участь у
справі,  не підлягають доказуванню.

Доводи
апеляційної скарги про те ,  що
відповідач не визнав позов з посиланням на письмові пояснення відповідача,  які він надав суду першої інстанції,  не можуть бути взяті до уваги,  оскільки з наведених пояснень,  не вбачається,  що відповідач заперечував проти вимог свого
сина ОСОБА_3,  а лише вказував на те
,  що в останній час у нього погіршилися
відносини із сином ОСОБА_2.

Виходячи
з наведеного,  сторони успадкували після
смерті ОСОБА_5 по 1/6(1/2 :3) частині квартири АДРЕСА_1.

За таких
обставин,  суд правильно визнав за
позивачами право власності по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з
матеріалів справи,  спірні відносини
виникли під час дії ЦК УРСР (1963року),
а тому на них не можуть поширюватися норми ЦК України ,  оскільки спадкоємці прийняли спадщину,  а п.5 Прикінцевих та перехідних положень
передбачено

,  що правила книги шостої Цивільного кодексу
України застосовуються лише до спадщини ,
яка відкрилася до набрання ним чинності ,  але не була прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

З   матеріалів справи випливає,  що спадкоємці   спадщину прийняли,  оскільки вступили у володіння спадковим
майном.

Разом з
тим,  вирішуючи спір ,  суд помилково виходив з положень ЦК України,  який набрав чинності з 1 січня 2004
року,  а тому колегія суддів вважає,  що з мотивувальної частини необхідно
виключити посилання суду на  ст.  ст.
1261, 1267 ЦК України і вважати,
що спір вирішено на підставі  ст.
529, 562, 549 ЦК УРСР( 1963 року) . Згідно
ст.  30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і відповідач ,
тобто особи між якими виник матеріально-правовий спір,  що його повинен розв»язати суд.

Пред»являючи
позов позивачі вказали відповідачем крім ,
ОСОБА_1 і Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
права власності на об»єкти нерухомого майна.

Разом з
тим,  суд належним чином не перевірив чи
є зазначена юридична особа відповідачем у справі та зобов»язуючи його внести
зміни в реєстр прав власності на нерухоме майно,  суд не взяв до уваги,  що згідно ч. 1 ст.  18 Закону України « Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно проводиться на підставі заяви володільця ( правонабувача)
,  сторін( сторони) правочину,  за яким виникло речове право,  або уповноважених ними (нею) осіб.

З
матеріалів справи вбачається ,  що
позивачі з відповідними заявами до Київського БТІ та реєстрації прав власності
на об»єкти нерухомого майна не зверталися.

В даному
випадку виник спір між спадкоємцями щодо визначення права власності на частку у
спадщині.

За таких
обставин,  колегія суддів дійшла висновку
про те ,  що рішення суду в частині
зобов»язання Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації
права власності на об»єкти нерухомого майна внести зміни в Реєстр прав
власності на нерухоме майно підлягає скасуванню і в цій частині необхідно
відмовити у задоволені позову ,  оскільки
підставою для реєстрації речових прав на майно є заява володільця
(правонабувача) - сторін(сторони) правочину,
за яким виникло речове право і лише при безпідставній відмові у такій
реєстрації - рішення суду.

Керуючись  ст.
ст.  303, 304, 307, 309, 316 ЦПК
України .колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Києва від
15 січня 2007 року в частині зобов»язання Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна внести
зміни в Реєстр прав власності на нерухоме майно про належність на праві власності
1/6 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
1/6 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3,
4/6 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 скасувати і в цій частині ухвалити
нове рішення,  яким відмовити у
задоволені позову.

Виключити з
мотивувальної частини рішення посилання суду на
ст.  1261, 1267 ЦК України як на
правову підставу вирішення спору.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.