Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11 червня 2007
року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого -
судді Журавель В.А. При секретарі - Сухіній В.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особи виконавчий комітет Червонозаводської районної ради
м. Харкова , КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», приватний
нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Перша Харківського
державна нотаріальна контора, ПЖРЕП Червонозаводського району м. Харкова про
визнання недійним свідоцтва про право власності, договору дарування та визнання
права власності на 1/2 частину домоволодіння у порядку спадкування за законом

Встановив:

Позивач звернувся
до суду , посилаючись на те, що мешкав зі своєю сім»єю у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 з 1953 року по 1997 рік, частину будинку він вважав своєю, як
така, що перейшла у спадок після смерті матері ОСОБА_4 , тому що він фактично
прийняв спадщину. У травні 2005 року йому стало відомо, що дім, в якому мешкала
його сім»я повністю належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування. Також
нещодавно позивачу стало відомо, що свідоцтво про право власності на увесь дім
було видано на ім»я його матері , але це є неправомірним , тому що свідоцтво
було видане без законних підстав. Тому позивач просив визнати дійсним договір
дарування спірного житлового будинку, укладений між ОСОБА_5. та ОСОБА_6.,
визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірний будинок , визнати
недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_4. та ОСОБА_2 та
визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку.

Надалі у
судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги , вказав, що спірний
житловий будинок зареєстровано за його дідом ОСОБА_5 на підставі договору на
право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою .
ІНФОРМАЦІЯ_1помер батько позивача ОСОБА_6, а через 3 роки його дід ОСОБА_5
Після смерті діда позивач спадщину не оформляв, бо вважав себе таким, що
фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав у будинку , був у ньому
зареєстрований , вів домашнє господарство. Здійснював ремонт, побудував кухню,
прибудову до неї, колодязь, огорожу. В будинку він займав одну кімнату, в якій
і по теперішній час знаходяться його речі, ліжко, холодильник, інструменти,
особисті речі. Відповідачка у 1980 році вийшла заміж , отримала квартиру і
переїхала із спірного будинку до цієї квартири, а позивач залишився проживати
разом із матір»ю в будинку і проживав в ньому до 1997 року, тобто до свого
одруження. Але до будинку постійно навідувався , разом із відповідачкою
піклувався та допомагав матері , яка померла 17.06.2002 року. Тільки у 2005
році відповідачка повідомила позивача про те, що будинок в цілому належить їй і
після цього він звернувся до суду із заявою Вважає, що видача свідоцтва про
право власності на весь будинок на ім»я ОСОБА_7 є неправомірним, оскільки після
смерті діда і він і відповідачка вважалися спадкоємцями першої черги . Тому
мати позивача не мала права вчиняти якісь дії щодо відчуження майна. Тому
позивач просив    визнати недійсним
свідоцтво про право власності від

25.04.ОСОБА_2
року на спірний будинок на ім»я ОСОБА_7, визнати недійним договір дарування
житлового будинку, укладений між ОСОБА_4.
та ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на половину спірного будинку у
порядку спадкування за законом по праву представлення після померлого діда
ОСОБА_5

У
судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні
вимоги, надали судові аналогічні пояснення , позивач доповнив , що до 1997 року
постійно проживав у спірному будинку, а після - постійно навідувався . Перед
смертю мати ОСОБА_4. хворіла,
теряла пам»ять
, тому він доглядав за нею. Після її смерті він не звертався до нотаріальної
контори, оскільки продовжував користуватися будинком, також займав свою кімнату
, де знаходилися його речі. Влітку 2005 року , тобто через З роки після смерті
матері, відповідачка повідомила його , що будинок належить їй однієї і
запропонувала йому залишити будинок. Але він цього не зробив , тому у 2006 році
відповідачка поміняла замки , всі його речі, в тому числі холодильник, ліжко,
шафа, інструменти, документи залишилися у будинку і до цих речей позивач не має
ніякого доступу.

Відповідачка
ОСОБА_2. позовні
вимоги не визнала і пояснила судові, що спірний будинок будували батько та мати
на спірні грошові кошти , батько рано помер, тому після його смерті матір
робила ремонти, переобладнання будинку . Дід ОСОБА_5 в будинку не проживав,
нічого не будував, побудований будинок було зареєстровано на діда , оскільки на
його ім»я було укладено договір користування землею . Позивач дійсно до 1997
року проживав у спірному будинку, але після реєстрації шлюбу із будинку виїхав
на постійне проживання на вул. Клапцова. Матері позивач не допомагав і коли
стан її здоров»я погіршився. , то відповідачка у 2000 році переїхала та стала
постійно проживати у спірному будинку , щоб допомагати матері. Будинок
потребував ремонту, позивач ніякої участі в цьому не приймав, матері не
допомагав . І зараз будинок потребує ремонту, що могла відповідачка зробила
сама та за участю своїх дітей , але в будинку треба відремонтувати стелю,
підлогу і взагалі зробити капітальний ремонт . Речі позивача зараз знаходяться
у сараї. Також відповідачка вважає, що позивачу було відомо про те, що мати
оформила будинок на себе. Про укладання договору дарування будинку відповідачка
позивачу не говорила, оскільки він її про це не питав. Вважає, що позивач не
має права на частину спірного будинку, оскільки мати , якій він не давав ніякої
допомоги, розпорядилася будинком, подарувала їй .

Представник
3 особи - виконкому Червонозаводської районної ради м. Харкова рішення покладав
на розсуд суду, але з урахуванням того, що виконком у 1959 році не приймав
рішення про передачу будинку у власність ОСОБА_4, на свідоцтві про право власності не вказано прізвище
начальнику ЖЕО .

Представник
КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не
з»явився, надав судові заяву про розгляду справи у його відсутності, проти
задоволення вимог ОСОБА_1 не заперечував.

Приватний
нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання
не з»явилася , надала судові заяву про розгляд справи у її відсутності , рішення
покладала на розсуд суду.

Представник
1 Харківської нотаріальної контори у судове засіданні не з»явився, надав судові
заяву про розгляд справи у його відсутності, рішення покладав на розсуд суду.

Представник
ПЖРЕП Червоно заводського району міста Харкова судове засіданні не з2явився з
невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним
чином.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи , вважає
позов таким, що підлягає задоволенню.

Як
встановлено у судовому засіданні рішенням № 696 виконкому Червоно
заводської    райради депутатів трудящих
від 07 липня 1953 року    ОСОБА_5

було виділено земельну ділянку під
індивідуальне будівництво по АДРЕСА_1площею 528 кв. м. у безстрокове
користування / а. с. 12/.

23
вересня 1953 року було укладено договір про право побудови будинку та
безстрокового користування земельною ділянкою між житловим управлінням
виконкому Червонозаводської райради депутатів трудящих та ОСОБА_5 , згідно
якого жиле правління відвело йому ділянку комунальної землі 528 кв. м. під
індивідуальне будівництво житлового будинку АДРЕСА_1»язався побудувати за цій
ділянці житловий будинок житловою площею 29, 2 кв. м. із 2 кімнатами, сарай,
вбиральню / с 6-10/.

04.11.
1980 року було складено акт прийомки індивідуального домоволодіння, згідно
якого комісія оглянула пред»явлені до здачі будівлі по АДРЕСА_1, визнала
загальну оцінку будівництва задовільною і постановила: пред»явити до здачі
домоволодіння ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 / а. с. 11/. Рішенням виконкому
Червонозаводської райради депутатів трудящих № 352/9 від 04.11. 1980 року було
затверджено акт прийомку будинки ОСОБА_5/ а. с. 13-15/.

Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»
житловий будинок із надвірними будівлями поАДРЕСА_1було зареєстровано
06.05.1981 року за ОСОБА_5 на підставі договору про безстрокове користування
земельною ділянкою , посвідченого 10.12. 1953 року 6 ХДНК р.№ 7967 . Надалі
право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
право власності на житло, яке видане ЖЕО Червонозаводського району м. Харкова
25.04. ОСОБА_2 року на підставі рішення виконкому Червонозаводської райради
депутатів трудящих № 1282 від 28.04.1959 року . У теперішній час право
власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування,
посвідченого 31.05.2002 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 / а. с. 19/.

ІНФОРМАЦІЯ_1помер
батько сторін ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід сторін ОСОБА_5 / а. с. 65/.

Відповідно
до ст. 529 ЦК України
/ в редакції 1963 року/, який діяв на момент смерті ОСОБА_5 відповідно
відкриття спадщини, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в
рівних частках діти , подружжя та батьки померлого. Онуки та правнуки
спадкодавця являються спадкоємцями за законом, якщо к моменту
відкриття спадщини нема в живих того з їх батьків, який був би спадкоємцем,
вони спадкують порівну ту частку , яка приходилася б при спадкуванні за законом
їх померлому батьку.

Згідно
ст. 549 ЦК України
/ в редакції 1963 року/ визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як
вбачається з будинкової книги ОСОБА_1зареєстрований в спірному будинку з 16
січня 1974 року / а. с. 91-93/. Тобто після смерті діда ОСОБА_1 фактично прийняв
спадщину , оскільки постійно проживав в будинку та вів домашнє господарство, в
будинку мав окрему кімнату, де знаходилися його особисті речі и предмету побуту.
У судовому засіданні відповідачка підтвердила факт того, що до 1997 року
позивач постійно проживав у спірному будинку .

Таким
чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за
законом по праву представлення після смерті його діда ОСОБА_5 оскільки його
батько ОСОБА_6помер ще до смерті ОСОБА_5, а позивач фактично прийняв спадщину
після смерті діда ОСОБА_5 При цьому частка позивача складає 1/2 частину
спірного будинку, оскільки відповідно до ст. 529 ЦК України спадкоємцями 1 черги після смерті ОСОБА_5є
ОСОБА_1 та ОСОБА_2., тобто
його онуки , їх частки є рівними, а ОСОБА_4.- дружина ОСОБА_6. до кола спадкоємців 1 черги за законом
не відносилася і права на спадщину не мала.

25
квітня ОСОБА_2 року житловим експлуатаційним об»єднанням Червонозаводського
району м. Харкова було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий
будинок , з якого вбачається , що жилий будинок з приналежними будівлями та
спорудами, який розташований у м. Харкові поАДРЕСА_1належить ОСОБА_7 на
підставі рішення виконкому Червонозаводської райради депутатів трудящих № 1282
від 28.04.1959 року / а. с. 17/.

Але з
архівного витягу протоколу № 9 засідання виконкому Червонозаводської райради
депутатів трудящих від 28 квітня 1959 року вбачається, що було вирішено
дозволити ОСОБА_5 ОСОБА_5, забудовнику будинку по АДРЕСА_1продати або
подарувати незакінчений будівництвом будинок його сину ОСОБА_6 / а. с 88/. Таким чином
, це рішення виконкому не могло бути підставою для визнання права власності на
будинок за ОСОБА_4., оскільки
право ОСОБА_4 на будинок
взагалі не розглядалося. Суд вважає, що при видачі свідоцтва про право
власності на спірний будинок ОСОБА_4,
не було виявлено коло спадкоємців першої черги , які мали право на спірний
будинок, чим було порушено вимоги діючого законодавства. В судовому засіданні
було встановлено, що після смерті ОСОБА_5 в числі інших спадкоємців першої
черги був ОСОБА_1 , тому видача свідоцтва про право власності на спірний
будинок на ім»я ОСОБА_4,
його матері, порушує права ОСОБА_1 на частину спірного будинку, оскільки
ОСОБА_4. не входила
в коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5і, таким чином, не мала права
розпоряджуватися майном, яке їй не належало. Тому суд приходить до висновку, що
свідоцтво про право власності від 25.04.ОСОБА_2 року на спірний житловий
будинок, яке виданоОСОБА_4.
повинно бути визнано недійсним, оскільки про його видачі було суттєво
порушено права спадкоємців першої черги по праву представлення після смерті
ОСОБА_5.

31
травня 2002 року між ОСОБА_4.
та ОСОБА_2 було укладено договір дарування жилого будинку , згідно якого
ОСОБА_4 подарувала,
а ОСОБА_2. прийняла
в дар жилий будинок № 20 з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, договір посвідчено
приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3
31.05.2002 року за р.№ 3021 / а. с. 18/.

Відповідно
до ст. 48 ЦК України
/ в редакції 1963 року/, який діяв на момент укладання договору, недійсним є
правочин, який не відповідає вимогам закону.

Тому суд
приходить до висновку, що на момент укладення договору від 31.05.2002 року
ОСОБА_4. не мала
законних підстав виступати в якості дарителя,
оскільки не була власником спірного будинку і не мала права розпоряджатися
ним . Укладання договору дарування порушило права ОСОБА_1 як фактичного
власника 1/2 частини спірного будинку. Тому цей договір повинно бути визнано
недійсним.

У
судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_5спадкоємцями 1 черги по
праву представлення є його онуки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Відповідно до діючого законодавства їх частки є рівними ,
тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2
частину спірного будинку у порядку спадкування за законом після смерті діда по
праву представлення.

Відповідно
до п.4 Заключних та переходних положень ЦК
України / в редакції 2004 року/ щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

При
цьому суд критично ставиться до пояснень відповідачки про те, що дідОСОБА_5не
будував будинок , а його було побудовано батьками сторін , а надалі і матір»ю
сторін, оскільки право власності на будинок первісно було визнано за ОСОБА_5. ,
у 1980 році при прийнятті будинку до здачі також було встановлено, що власником
єОСОБА_5. Не дивлячись на існування дозволу на продажу недобудованого будинку,
такий договір між ОСОБА_5. та ОСОБА_6 укладено не було. Тому суд вважає, що

пояснення
відповідачки в цій частині не спростовують встановленого судом факту належності
спірного будинку ОСОБА_5

При
цьому суд вважає, що позивачем не було порушено строку позовної давності,
оскільки він фактично прийняв спадщину після смерті діда у 1977 року , про
існування свідоцтва про право власності та договору дарування позивачу стало
відомо весною 2005 року , коли відповідачка повідомила йому про те, що є
власницею спірного будинку. Тому суд вважає, що перебіг строку позовної
давності для позивача розпочався весною 2005 року .

На
підставі вищенаведеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 48, 529, 549 ЦК України / в
редакції 1963 року/, ст.
ст. 215, 319, 328, 392, 1220, 1266, 1268 ЦК
України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати
недійсним свідоцтво про право власності від 25 квітня 1994 року на житловий
будинок з приналежними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 , яке видано ОСОБА_7 ЖЕО Червонозаводського району міста Харкова.

Визнати
недійсним договір дарування житлового будинкуАДРЕСА_1 , укладений 31 травня
2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватником нотаріусом
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 31.05.2002 року за р.№3021.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з приналежними
будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом по праву
представлення після смерті діда ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд
протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження і після цього протягом 20 днів шляхом подання апеляційної скарги або
у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.