УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
грудня 2007р.                                                                                   м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Стефанів Н.С. ,  Бідочко Н.П.,  Павлишиної А.Т.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м.  Івано-Франківську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2005 року,  -

встановила:

В травні
2005 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі
15900 грн.,  посилаючись на те,  що згідно нотаріально посвідченого договору
позики від 9 липня 2004 року відповідач отримав від нього 15 900 грн.,  які повинен був йому повернути до 9 жовтня
2004 року,  однак до зазначеного терміну
борг не повернув. Тому просив стягнути з відповідача суму боргу.

Рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від 09 червня 2005 року позов було задоволено
та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 900 грн. та 159 грн.
держмита в доход держави.

Рішенням
Апеляційного суду Закарпатської області від 16.11.2005 року зазначене рішення
суду було скасоване та постановлено нове рішення,  яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні
позовних вимог .

Не
погоджуючись з рішенням апеляційного суду,
ОСОБА_1 подав касаційну скаргу,  в
якій вказує на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним
обставинам справи,  неправильне
застосування норм процесуального і матеріального права,   в зв'язку з чим ставлять питання про
скасування судового рішення апеляційного

Справа №
33-ц-629 кс/07                           Головуючий
у 1 інстанції Слюсарчук В.М.

Категорія
25                                                           Суддя-доповідач
Стефанів Н.С.

2

суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судового рішення відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
апеляційний суд виходив з того,
що між сторонами фактично не було укладено договору позики,  який відповідно до вимог  ст.
1046 ЦК України
є реальним і не може вважатись укладеним,
поки не відбулось передання позикодавцем позичальникові грошей або
речей,  визначених родовими ознаками,  які передбачені договором позики. Як
ствердили обидві сторони,  такої передачі
грошей не відбулося,  а договір
позики,  який був нотаріально посвідчений
09.07.2004 року,  укладався з метою
страхування попередньо понесених ОСОБА_1 грошових витрат на погашення боргів
відповідача за комунальні послуги,  на
приватизацію його квартири,  закупку для
нього лікарств та продуктів харчування.

Суд правильно зазначив,  що укладення
договору позики без передачі зазначеного в ньому предмета є тільки наміром
сторін. Тому вимоги ОСОБА_1 про повернення боргу були безпідставними.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги,  виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи,  що
судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  а також відсутні передбачені ч.1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати в цивільних
справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської
області,  -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1  відхилити.

Рішення
Апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2005 року залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.