Справа №2-197/07 Стат №31
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2
березня 2007 року                                                                Обухівський
районний суд

Київської
області в складі:

головуючого -
судді Ковальова Ю.О.

при
секретарі   Девко Ю.В.

за участю
адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
втрату права користування жилим приміщенням,

встановив:

У вересні 2006
року ОСОБА_1.  звернулась в суд з цим
позовом до ОСОБА_2.З тих підстав,  що
відповідач з 2003 року,  забравши свої
речі, виселився з квартири АДРЕСА_1, де з того часу не проживає і не приймає
участі в несенні комунальних платежів, залишаючись там зареєстрованим, вимагала
визнання його в судовому порядку таким, що втратив право користування вказаним
житлом.

В суді
ОСОБА_1.  підтримала позов.Просила його
задовольнити.

ОСОБА_2 позову
не визнав.Вважав його безпідставним.

Суд, заслухавши
учасників процесу і дослідивши матеріали справи, знайшов позов таким, що не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
ст. 41, 47 Конституції У країни,
ст.  ст. 2-4, 11-13, 15, 17, 19
Закону України "Про власність",
ст.  ст.  1-3, 6, 8, 12 Закону України "Про
приватизацію державного житлового фонду",
ст.  ст. 11-13, 316-319, 325, 328,
345, 355, 356, 358, 361, 379, 382, 383 ЦК
України,  на житло,  придбане способом приватизації^ співвласників
виникає рівне право приватної власності,
гарантуючи їм безперешкодне користування, володіння та розпорядження
об"єктом такого права на власний розсуд і без будь-яких обмежень цього
права, не передбачених законом.

У зв"язку з
цим судом з"ясовано, що у 2001 році вищезгадана квартира АДРЕСА_1 разом з
іншими членами сім"ї сторонами була приватизована.

Ці обставини,
поряд з поясненнями сторін, підтверджені наявними в матеріалах справи копіями
відповідних правовстановлюючого та інших документів і ніяк не спростовані.

Таким чиноы, виникло и існує
правомірно набуте та рівне право власності на житло всіх співвласників,
включаючи обидві сторони.

Згідно
вищенаведених норм чинного законодавства,
а також  ст.  ст. 22, 24, 55, 64, 68, 124 Конституції
України,  ст.  ст. 48-50, 55 Закону України "Про
власність",  ст.  ст. 15, 16, 20, 321, 346, 386, 391 ЦК України та
п.п.3, 11 постанови №20 Пленуму Верховного Суду України "Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності",
законно набуте право приватної власності на житло, є несксовуваним.
невідчужуваним та гарантованим незалежно від фактичного непроживання
співвласника в такому житлі будь-якої тривалості.

У зв"язку з
цим дія  ст.  ст. 71, 72 ЖК України, якими нормативно
обгрунтовані позовні вимоги на приватне житло не поширюється, регулюючи житлові
правовідносини виключно у сфері житлового фонду, що використовується за
договорами житлового найму, а певні спірні правовідносини співвласників
приватного житла вирішуються судом інакше на підставі відповідного позову, який
не заявлявся та заявления
якого в рамках цієї ж справи завідомо неможливе з огляду на
встановлену  ст. 31 ЦПК України
процесуальну недопустимість одночасної зміни і предмету,  і підстав первісних позовних вимог.

Тому, наявні
позовні вимоги про визнання відповідача, який є рівноправним співвласником
квартири з позивачкою та з іншими спів власниками, таким, що втратив право
користування нею, що є невід"ємною складовою права власності, а тобто про
обмеження в такий спосіб його такого права, безпідставні по суті. оскільки не
грунтуються на законі.

Виходячи з
наведеного, керуючись  ст.  ст. 3, 4, 10-16, 212-215, 223, 292, 294 ЦПК
України,   ст.  ст. 22, 24, 41, 47, 55, 64, 68, 124
Конституції України,  ст.  ст. 2-4, 11-13, 15, 17, 19, 48-50, 55 Закону
України "Про власність",  ст.  ст.
1-3, 6, 8, 12 Закону України "Про приватизацію державного житлового
фонду",  ст.  ст. 11-13, 15, 16, 20, 316-319, 321, 325,
328, 345, 346, 355, 356, 361, 379, 382, 383,
386, 391 ЦК України,
суд

вирішив:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування жилим приміщенням
відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, яка може подаватись на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.
Інакше рішення набирає законної сили по закінченню 10-денного строку.