УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року листопада
місяця 12 дня
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого,  судді:                         Яковенко
Л.Г.

суддів:                                                 Синельщікової
О.В. Куриленка О.С.

з участю
секретаря:                          Гончарук
В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 до Дочірнього
підприємства Державної акціонерної компанії „Хліб України"
Західно-Кримський елеватор та приватного підприємця ОСОБА_6 про визнання
наказів недійсними,  поновлення на
роботі,  стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на рішення Чорноморського районного суду Автономної Республіки
Крим від 03 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Звернувшись
до суду з зазначеним позовом,
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5  мотивували його тим,  що з 03.10.2000 року вони були прийняті на
постійну роботу у ДП „ГАК „Хліб України" Західно-Кримського
Елеватора,  однак наказами від 06.12.2005
року до ДП „ГАК „Хліб України" Західно-Кримського Елеватора,  були звільнені по п. 6  ст.  36
КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи,  пов'язаної із змінами істотних умов праці.
Позивачки вважають,  що звільнення є
незаконне,  та безпідставне,  тому,
що їм істотних умов праці не змінювали,
пансіонат,  де вони працювали
продовжує функціонувати. Крім того,
відповідачем були порушені норми
ст.  345 ч. 1 та ч. 4 Закону
України „Про підприємства" відносно того,
що підприємство вважається реорганізованим з часу виключення його з
державного реєстру України,  повідомлень
про виклик до адміністрації вони не отримували,
у зв'язку з чим просять суд,
визнати накази про звільнення недійсними,  стягнути на їх користь заробітну платню за
час вимушеного прогулу з 06.12.2005 року,
судові витрати та моральну шкоду на користь кожного у розмірі 10000
гривень,  оскільки вважають,  що незаконними діями відповідачів,  вони були позбавлені можливості забезпечення
собі та своїм родині нормальних життєвих умов.

Рішенням
Чорноморського районного суду Автономної Республіки Крим від 03 липня 2007 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5  відмовлено.

Справа № 22- ц-5799/2007 р.                      Головуючий  в першій інстанції Дядіченко С. В.

Доповідач
Яковенко Л.Г.

2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5  просять
вказане рішення скасувати. Вважають,  що
судом неповно з'ясовані обставини справи,
висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи,  рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  вислухавши пояснення
представника відповідача,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів дійшла
висновку,  що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає за таких підстав.

Ухвалюючи
рішення,  суд виходив з фактичних
обставин справи,  вимог закону.

Судом
встановлено,  що 29.05.2001 року між
державною акціонерною компанією „Хліб України" Західно-Кримський елеватор
та приватним підприємцем ОСОБА_6 був укладений договір оренди (а.с.  42-44)
пансіонату „Чорноморський". У зв'язку з цим пансіонат
„Чорноморський" було реорганізовано.

З
"наказом від 29.05.2001
року №78-Б „Прореорганізацію- пансіонату „Чорноморський" позивачі були
ознайомлені під розписку 29.05.2001
року,  що підтверджується
наказом.  Реорганізація відбулась у
зв'язку з припиненням діяльності пансіонату у складі ДП„Хліб України"
Західно-Кримського елеватора шляхом його приєднання до орендатора приватного
підприємця ОСОБА_6 (а.с.  45).

Судом
встановлено,  що згідно письмових
повідомлень від 11.04.2005 року за №14/193-14/197,  які були отримані позивачами 14 та 15 квітня
2005 року,  вони викликались у
адміністрацію підприємства з метою їх подальшого працевлаштування. Зазначені
обставини підтверджуються відповідними поштовими повідомленнями. Але позивачі
до адміністрації ДП„Хліб України" Західно-Кримського елеватора не
з'явились,  що підтверджуються актом від
19.04.2005 року. Судом зроблено обгрунтований висновок про те,  що таким чином позивачі не висловили свого
бажання про подальше працевлаштування та перевід на іншу роботу у зв'язку з
реорганізацією підприємства. Не з'явились позивачі і на повторний виклик на 26.04.2005 року з приводу
цього ж питання.

28.11.2005 року
адміністрація зверталась до позивачів з листом в якому повідомлялось про
реорганізацією підприємства та пропонувались вакантні місця відповідно до
штатного розпису.

05.12.2005 року був
складений ще один акт про те,  що на виклики
адміністрації підприємства позивачі не з'явились і ці обставини підтверджуються
листами,  поштовими повідомленнями та
актами (а.с.  46-520.

Судом
правильно зроблено посилання на  ст.  32
КЗпП України,  відповідно до
якої,  якщо колишні істотні умови праці
не може бути збережено,  а працівник не
згоден на продовження роботи в нових умовах,
то трудовий договір припиняється за п. 6  ст.  36 цього кодексу. Згідно п. 6  ст.  36
КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від
переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством,  установою,
організацією,  а також відмова від
продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Враховуючи
викладене,  наказами за № 01-ч-04-ч від
06.12.2005 року начальник пансіонату „Чорноморський" ОСОБА_1,  адміністратори пансіонату ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5  були звільнені з посад на підставі п. 6  ст.  36 КЗпП України.

Рекомендованими
листами від 07.12.2005 року
позивачам було запропоновано отримати трудові книжки,  що належать їм,  та розрахунки по заробіткам,  а все це було залишено позивачами без уваги
(а.с.  53-55).

Колегія
суддів погоджується з висновком суду про те що посилання позивачів на   порушення відповідачами ч. 1 та 4  ст.  34 Закону України
„Про підприємства"

№ 22- ц-5799/2007
р.

Головуючий в
першій інстанції Дядіченко С.
В.

Доповідач
Яковенко Л.Г.

3

відносно
того,  що підприємство вважається
реорганізованим з часу виключення його з державного реєстру України не можна
приймати до уваги у зв'язку з тим,  що з 01 січня 2004 року набрав
чинності Господарський кодекс України,
яким було скасовано вище вказаний Закон України.

Що
стосується доводів позивачів про необхідність стягнення заборгованості з
заробітної плати за час вимушеного прогулу,
що суд також обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення вказаних
вимог,  оскільки відповідно до  ст.
116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,  що належать йому від підприємства,  установи,
організації здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював,  то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми,  що належать працівникові при звільнені,  власник,
або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Встановлено,  що з моменту поновлення на роботі та до
листопада 2004 року
позивачам нараховувалась і виплачувалась заробітна плата заборгованість по
заробітній платі,  компенсація за
несвоєчасно виплачену заробітну плату перед позивачами погашена у повному
обсязі,  що підтверджуються довідкою
Департаменту виконавчої служби від 22.09.2006 року (а.с.  113).

Таким
чином,  суд обґрунтовано відмовив у
позові про стягнення заборгованості в заробітній платі за час вимушеного
прогулу та затримку видачі трудових книжок оскільки з письмового повідомлення
від 07.12.200 5 року вбачається,  що
позивачам було запропоновано отримати трудові книжки,  що було проігноровано позивачами,  тому підстав у задоволенні вказаних вимог
немає. Також немає підстав у задоволенні позову в частині стягнення моральної
шкоди,  оскільки порушень діючого
законодавства з боку відповідачів при звільненні не вбачається.

Рішення
суду відповідає вимогам  ст.  ст.  10,
11,  209,  2123,
214 Цивільного процесуального кодексу України,   ст.
ст.  32,
п. 6
ст.
36 Кодексу
законів про працю України,  підстав для
його скасування не вбачається.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303,  307,
308,  314,  315 Цивільного процесуального кодексу
України,  колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 відхилити.

Рішення
Чорноморського районного суду Автономної Республіки Крим від 03 липня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала
може  бути  оскаржена безпосередньо  до
суду  касаційної інстанції
протягом двох місяців.

Справа № 22- ц-5799/2007 р.

Головуючий в
першій інстанції Дядіченко С.В

Доповідач
Яковенко Л.Г.