Справа № 22-ц-1479 / 2007р.                                Головуючий по
1-ій інстанції Сінгур В.О.
18                                                             Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем України

04
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого:
Попруги С. В.

суддів: Кононенко О.Ю.,  Гагіна М. В.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та
осіб,  які беруть участь у справі -
представника відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2,
представника позивача ТОВ «КБ
«Володимирський» - Литвиненка С.
В.,  представника
третьої особи - органу опіки та піклування Шосткинської міської ради -Гайтина В.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засідання в приміщенні Апеляційного суду Сумської області
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2007 року

у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк
«Володимирський» в особі Сумської філії до ОСОБА_1,  треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю
«Автомир»,  орган опіки та піклування
Шосткинської міської ради,  Шосткинська
міжрайонна прокуратура про стягнення заборгованості за кредитом.

встановила:

Рішенням
Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2007 року
позовні вимоги ТОВ «КБ «Володимирський»
задоволено в повному обсязі.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КБ
«Володимирський» заборгованість за кредитним договором у сумі 357 648 грн.
08 коп.3а рахунок вартості предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КБ
«Володимирський» витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду
справи у розмірі 30 грн. та судовий збір в сумі 1 700 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на неповне з'ясування обставин,  що мають
значення для справи,  невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального права,  просить скасувати рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2007 року і ухвалити нове
рішення,  яким відмовити в задоволенні
позову ТОВ «КБ «Володимирський».

Вказує
на те,  що судовим рішенням порушуються
права двох її малолітніх дітей,  рішення
не буде виконане через відсутність згоди її та органу опіки та піклування на
відчуження спірного майна.

Посилається
на те,  що суд не прийняв до уваги
укладений між сторонами 08 червня 2005 року договір поруки,  за умовами якого вона в солідарному порядку
всім своїм

майном
відповідає за виконання зобов'язань позичальником,  що випливають з кредитного договору.

Перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  заслухавши суддю-доповідача,  доводи та заперечення сторін,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає,  виходячи з наступного.

Як
встановлено судом першої інстанції,  08
червня 2005 року між позивачем та ТОВ «Автомир» в особі директора Дурицького М.
В. було укладено кредитний договір,
згідно якого Банк надав ТОВ «Автомир» кредит у вигляді овердрафту з лімітом 350
000 грн. на строк до 06 червня 2007 року (а.с.
6-9).

08
червня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КБ «Володимирський» було укладено договір
поруки,  згідно якого ОСОБА_1
зобов'язувалася в повному обсязі відповідати всім належним їй майном та
грошовими коштами за виконання ТОВ «Автомир» своїх зобов'язань,  що випливають з кредитного договору на
здійснення овердрафтного обслуговування від 08 червня 2005 року (а.с.  24-25).

Згідно
договору іпотеки,  укладеного 11
листопада 2007 року,  ОСОБА_3 ,  для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ
«Автомир» за вказаним кредитним договором,
передала в іпотеку ТОВ «КБ
«Володимирський» належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1
(а.с.  20 -23).

ТОВ
«Автомир» своїх зобов'язань по кредитному договору на здійснення овердрафтного
обслуговування від 08 червня 2005 року не виконало (а.с.  17,
18, 19).

Згідно
статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно
до ч.1  ст.  590 ЦК
України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням
суду,  якщо інше не встановлено договором
або законом.

Відповідно
до ч. 1  ст.  11,  ч.
1  ст.
33 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки,  у разі невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким
чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку,  що вимоги позивача стосовно звернення
стягнення на квартиру відповідача,  як на
предмет іпотеки є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи
апеляційної скарги,  що суд не
визначив,  чи можливо звернути стягнення
саме на квартиру ОСОБА_1,  а не на інше
майно,  яке є її власністю,  не грунтуються на законі,  оскільки предметом позовних вимог у даній
справі є квартира АДРЕСА_1,  тому суд не
міг вийти за межі позовних вимог і вирішити питання про звернення стягнення на
інше майно.

Посилання
апеляційної скарги на те,  що судовим
рішенням порушені права двох малолітніх дітей ОСОБА_1,
є безпідставним і
не може бути прийняте   колегією
суддів.

Відповідно
до статті 9 Закону України «Про іпотеку» та п. 8 Договору іпотеки від
11.11.2005 року іпотекодавець має право розпоряджатися предметом іпотеки
виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя.

На
момент укладення договору іпотеки в квартирі була зареєстрована лише власниця -
ОСОБА_1,  що підтверджується довідкою ТОВ
«ЖЕУ - 2» від 29.09.2005 р. (а.с.  127).

Згідно
п. 9 Договору іпотеки від 11.11.2005 року ОСОБА_1 засвідчила,  що у разі накладення стягнення на предмет
іпотеки,  іпотекодавець та інші особи
мають місце проживання та вживуть всіх заходів для зняття з реєстраційного
обліку.

В п. 24
Договору іпотеки зазначено,  що зміст
вказаного договору викладено на основі вільного волевиявлення сторін,  ними досягнуто згоди щодо всіх умов договору.

Таким
чином,  відповідачка усвідомлювала,  що в разі накладення стягнення на заставлене
майно,  вона та всі члени її сім'ї,  що проживають з нею разом,  повинні залишити займану квартиру. Але без
письмової згоди банку,  з метою уникнення
зобов'язань по договору іпотеки,
зареєструвала свою малолітню доньку в заставленій квартирі.

За таких
обставин,  доводи апеляційної скарги не
спростовують висновок суду і не містять нових даних,  які б давали підстави для скасування
постановленого рішення.

Колегія
Суддів вважає,  що рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У
зв'язку з цим апеляційну скаргу необхідно відхилити,  а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст.  304,  307 ч.1 п.1,
308,  314 ч.1 п.1,  315,
317,  319 ЦПК України,  колегія Суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду
України.