Справа №2-62 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 червня 2007 року                                          Калуський
міськрайонний суд

Івано-Франківської
області

В
складі: головуючого-судді                                             Витвицького
В.В.

секретаря                                                        Петришин
С.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
договору дарування квартири недісним і визнання укладення сторонами договору
купівлі-продажу та визнання права власності на Уг частини АДРЕСА_1, суд-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з вищезгаданим позовом, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги тим, що з 1999р. він із своєю дружиною ОСОБА_2 перебували
на заробітках у Італії, звідки повернулися через 3,5 роки. Після чого вони вирішили купити квартиру за спільно
зароблені кошти про що усно домовилися із власником - ОСОБА_6 На той час він
був хворий на туберкульозний спондиліт, в результаті чого потрапив в
неврологічний відділ Калуської міської лікарні, а після чого він лікується в
різних санаторіях по даний час, тому вважає, що пропустив термін звернення до
суду з поважних причин, а саме через хворобу та постійне лікування у медичних
закладах, просить суд його поновити.

В період його перебування на лікуванні в смт. Ворохта
Івано-Франківської області, 19.11.2002р. між його дружиною та ОСОБА_4, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири, який був посвідчений
приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу ОСОБА_6 і згідно якого
вищевказані особи подарували, а його дружина прийняла у дар належну дарувателям
АДРЕСА_1.. Через тиждень дружина приїхала до нього у санаторій, де повідомила,
що придбала квартиру шляхом укладення договору дарування, а не договору купівлі
- продажу, з метою
сплати меншої суми податку. Після чого дружина рідко навідувала його в
санаторії, де він перебував на лікуванні, а в грудні 2003р. поїхала знову на
заробітки в Італію та згодом по телефону повідомила його, що проживає з іншим
чоловіком.

Вважає, що даний договір був укладений з метою скрити укладення договору
купівлі-продажу квартири за спільно зароблені кошти. Просить поновити йому
термін звернення до суду, визнати договір дарування АДРЕСА_1 від 19.11.2002.р.,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним.
Визнати, що між вищезазначеними сторонами була укладена угода купівлі-продажу
АДРЕСА_2. Визнати за ним право власності на 1Л частини АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та доповнив, що у нього з ОСОБА_4 була
домовленість щодо купівлі -продажу
спірної квартири по ціні 5
тис. американських доларів, та сплатою ним всіх сум податку. А також те, що
ні у нього ні у його дружини ОСОБА_2 ніяких відносин з відповідачами ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не було. Вважає, що кошти, які знаходяться на валютному
депозитному рахунку ОСОБА_4 в «Приватбанку» його дружина ОСОБА_2 внесла за
купівлю спірної квартири .Просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги позивача підтримала.

Довірена особа відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_8 позов не визнала і пояснила, що
в 1999р. її донька ОСОБА_2 познайомилась із відповідачем по справі ОСОБА_5 та почала з ним
зустрічатись. Однак знаючи, що її чоловік ОСОБА_1 важко хворий не повідомила
йому цього, щоб не завдавати психологічної травми. Для підтвердження
серйозності своїх намірів щодо ОСОБА_2, ОСОБА_5 пообіцяв останній подарувати
квартиру.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_9 також позову не
визнав і просить у його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_5,
він же довірена особа відповідачки ОСОБА_4. позов
не визнав і пояснив, що з відповідачкою по справі ОСОБА_2 він знайомий з 1999р.
В

2002р.
він запропонував їй одружитися та подарував їй спірну квартиру як гарантію
їхніх відносин, не отримавши за це жодних коштів. Проти цього не заперечували
його батьки - відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_4, які являлись
співвласниками спірного житла. Жодних зустрічей ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та жодних
домовленостей про продаж квартири у них не було. Просить у задоволенні позову
відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав і пояснив, що він не був знайомий із
позивачем ОСОБА_1 та жодних домовленостей з ним щодо купівлі-продажу АДРЕСА_2 у
них не було. Свої частки у спірній квартирі він та його дружина ОСОБА_4
добровільно подарували ОСОБА_2, оскільки вона та їх син ОСОБА_5 збирались
одружитись, та ніяких коштів за це вони не отримували. Доповнив, що під час
знаходження справи у суді до нього підходив позивач ОСОБА_1, який за винагороду
просив щоб він на суді дав пояснення, що отримав за спірну квартиру гроші,
однак він відмовився.Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши доводи сторін, покази свідків та проаналізувавши інші
докази по справі, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з
наступних підстав:

Згідно ст. 267 ЦК
Украни, суд може визнати поважними причини пропущення позовної
давності.

Медичною документацією стверджується, що ОСОБА_1 дійсно хворіє
туберкульозним спондилітом та з 25.10.2002р. по вересня 2003р. перебував на
лікуванні в кістково - туберкульозному
санаторії «Смерічка» в смт Ворохта Івано -
Франівської області, а згодом перебував на санаторно-курортному лікуванні з
25.11.2003р. по 03.08.2004р. в Одеському республіканському
кістково-туберкульозному санаторії «Сонячний», де з 21.11.2004р. по
03.03.2005р. продовжив лікування. З 10.04.2005р. по травень 2004р. перебував на
лікуванні в кістково - туберкульозному
санаторії «Смерічка», що в смт Ворохта Івано-Франківської області, з
24.05.2005р. по 05.10.2005р. знову в Одеському республіканському
кістково-туберкульозному санаторії «Сонячний». З 17.11.2005р. по 10.12.2005р. в
фтізіопульмонологічному санаторії в м. Ялта, а з 05.05.2006р. по 10.08. 2006р. в
Одеському республіканському кістково-туберкульозному санаторії «Сонячний»,
(а.с. а.с. 16-32). Таким
чином, суд вважає, що причина через яку позивач пропустив термін звернення до
суду є поважною, а тому його слід поновити.

Як видно із копії договору дарування квартири від
19.11.2002р., посвідченим приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_4. та ОСОБА_5 добровільно
подарували, а ОСОБА_2 прийняла

у дар АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого правочину, який насправді вони вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Суд не погоджується із доводами позивача в тій частині, що даний договір є
удаваним і він укладений з метою приховати у кладення договору купівлі-продажу
спірної квартири, оскільки повністю спростовуються як показами відповідачів так
і показами свідків.

Так свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працює приватним нотаріусом
Калуського міського нотаріального округу. Договорам дарування приділяється
особлива увага з метою запобігання укладенню удаваних та фіктивних угод. На
даний час вона не може пригадати сторін по справі, однак ствердила, що даний
договір був укладений законно та добровільно.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 суду ствердив, що він є близьким другом
відповідача ОСОБА_5 і йому
достовірно відомо про те, що ОСОБА_5
та ОСОБА_2 були знайомі та збирались одружитись, а також те, що ОСОБА_5 хотів подарувати
останній свою квартиру.

Судом також не здобуто жодних доказів на підтвердження доводів позивача
щодо його попередньої домовленості з відповідачем ОСОБА_4 про продаж
спірної квартири за ціною 5
тис. американських доларів.

Як видно із повідомлення Івано-Франківської філії «Приватбанку» від
29,032007р. №
19,00,00,10,003/474 на ім.»я ОСОБА_4, жителя АДРЕСА_3, 19.11.2002р. було
відкрито валютний депозитний вклад НОМЕР_1
на суму 4 тис.
американських доларів (а.с. 141).

Суд вважає, що доводи позивача по те, що кошти, які
знаходяться на валютному депозитному рахунку ОСОБА_6 в «Приватбанку»
його дружина ОСОБА_2 внесла за купівлю спірної квартири є надуманими та
базуються на його припущеннях і повністю спростовуються показами відповідачів
та свідка ОСОБА_11 Яка суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою дружини
відповідача ОСОБА_4 і в травні 2002року позичала у нього 4 тисячі
американських доларів для весілля доньки, а в жовтні 2002року їх повернула.

У відповідності із п.
2 ч. 1 ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Судом не знайдено жодних доказів на підтвердження доводів
ОСОБА_1 в частині визнання договору дарування квартири між ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2
недісним і визнання укладення сторонами договору купівлі-продажу АДРЕСА_1, а
тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЩІК України,
ст.ст. 235, 236, 717-720
ЦК України, суд

рішив:

Поновити ОСОБА_1 пропущений термін звернення до суду.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
договору дарування квартири недісним і визнання укладення сторонами договору
купівлі-продажу та визнання права власності на Уг частини АДРЕСА_1 - відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. У
разі подачі заяви про апеляційне скарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення до апеляційного
суду Івано-Франківської області може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження через Калуський міськрайонний
суд.