АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-2015 2007 р.                                             Головуючий
1                                                                         НерушакЛ.В.
апеляційній інстанції Захарова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25"
грудня 2007 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                   Захарової А.Ф.

суддів                               Скіця М. І.,  Демченка В.А.

при секретарі                  Пономаренко
Ю.І.

з участю
адвокатів          ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Уманського міськрайсуду Черкаської області від 26 червня 2007 р. по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % та інфляційних за
договором позики.

Вивчивши
матеріали справи,  вислухавши ОСОБА_3 в
особі його представника,  адвоката
ОСОБА_1 ,  які підтримали доводи
апеляційної скарги,  та ОСОБА_4 ,  адвоката ОСОБА_2 ,  які заперечували на доводи апеляційної
скарги,  судова палата,  -

встановила:

В липні 2006
року ОСОБА_4 пред'явила до суду позов до ОСОБА_3 про стягнення 3 % - х та
інфляційних за договором позики.

В
обґрунтування позовних вимог вказувала,
що відповідно до укладених нею з відповідачем ОСОБА_3 договорів позики
від 27.12.2001 року на суму 23625 грн. (еквівалентно 4500 доларів США) та договору позики
від 07.02.2002 року на суму 50825 грн. (що еквівалентно 9500 дол. США) відповідач
зобов'язався повернути їй позику в трьохмісячний строк з дня попередження.

11
травня 2004 року нею було пред'явлено вимоги щодо повернення позики за
вищевказаними договорами.

03.06.04
року відповідач в суді повернув позику лише за одним договором - 9500 доларів США. Інший договір
позики на суму 23625 грн. відповідач не виконав на даний час,  не зважаючи на те,  що вступили в законну силу рішення Уманського
міськрайсуду від 28.09.2005 року та Черкаського апеляційного суду 19.12.2005
року ( № 2-22-05 р. ; № 22-2235-05 p.).

За
прострочку грошового зобов'язання Уманським міськрайсудом від 28.09.05 року з
відповідача стягнуто 3 % річних по договору позики від 07.02.2002 року на 50825
грн. по 28.09.05 р. 1790 грн. Оскільки відповідач з часу винесення судового
рішення продовжує

2

ухилятись
від виконання грошового зобов'язання по договору позики від 27.12.01 року,  то вважає,
що він повинен їй сплатити 3 % річних з 28.09.2005 року по 28.06.2006
року ( за 10 місяців). Сума 3 % (відсотків) буде складати : 23625 грн. х 3 % =
708, 75 грн. ( за 12 місяців).3а 1 міс.
= 708, 75 грн. : 12 = 59, 06 грн.,
за 10 міс.  борг складає : 59, 06
грн. х 10 міс.  = 590, 62 грн.

Також
відповідно до п. 2  ст.  625 ЦК відповідач повинен сплатити суму боргу
23625 грн. з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до аудиторської довідки
від 21.06.06 року сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає з
28.09.2005 року ( часу винесення судового рішення) по 31.05.06 року всього 1393
грн. 39 коп.

В період
з 20.08.2004 р. ( початку перебігу строку після пред'явлення позову) по
28.09.2005 року сума інфляції з боргу 23625 грн. складає 3638 грн. 25
коп.,  що підтверджено аудиторською
довідкою. А всього з позики 23625 грн. необхідно стягнути 3638, 25 грн. + 1393,
39 = 5031 грн.

З боргу
50825 грн.,  повернуто 06.06.2004 р. з
урахуванням індексу інфляції відповідач повинен додатково сплатити за період з
16.03.2003 року ( через 3 місяці подачі заяви нотаріусу про повернення позики)
по 06.06.04 року (дати фактичного повернення боргу) 4116, 83 грн. відповідно до
аудиторської довідки.

На підставі наведеного,   ст.  625 ЦК
України просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 3 % річних з суми позики
23625 грн. - 590, 62 грн.;

· інфляційні
з суми позики 23625 грн. з 20.08.2004 р. по 31.05.06 р. - 5031 грн.;

· інфляційні
з суми позики 50825 грн. - 4116, 83 грн.

Просила
також стягнути і судові витрати на свою користь.

Додатковою позовною заявою від 11.05.2007 року просила стягнути з ОСОБА_3 на
її користь кошти :

· З %
річних з позики 23625 грн. за 2, 5 міс.
28.06.06 р. по 15.09.06 р. - 147, 65 грн.;

· інфляційні
з позики 23625 грн. за період з 31.05.2006 р. по 15.09.2006 р. - 236, 25 грн.;

· вартість
стягнутих з неї послуг банку 564, 87 грн.;

· вартість
аудиторських послуг - 300 грн.;

· вартість
бензину на проїзд в апеляційний суд - 660 грн.;

· держмито
та послуги адвоката згідно наданих квитанцій.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2007 року позов
ОСОБА_4  задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму інфляційних за весь час прострочення та три
проценти річних від простроченої суми в сумі всього 10687 грн. 86 коп. Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4  судові
витрати в сумі 1571 грн. 85 коп.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_3 просить його скасувати як таке,  що не відповідає обставинам справи і ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Обговоривши
матеріали справи,  судова палата
вважає,  що апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_3 дійсно позичив у
ОСОБА_4  за договором позики від 27
грудня 2001 року 23625 грн.,  що
еквівалентно було на той час 4500 доларам США
( ар. спр. 4 ); а за договором позики від 07 лютого 2002 року - гроші в
сумі 50825 грн.. що на момент укладення цієї угоди було еквівалентно 9500
доларам США ( ар.
спр. 5). Обидва договори були укладені на невизначений термін,  з зобов'язанням повернути позичену суму на
вимогу ОСОБА_4  в тримісячний термін з
дня її попередження.

Оскільки
в добровільному порядку ОСОБА_3 не повернув кошти ОСОБА_4  на вимогу останньої -згідно зазначених
договорів позики,  позивачка в травні
2004 року звернулася до суду з позовом про стягнення коштів. Під час розгляду
справи судом ОСОБА_3 повернув ОСОБА_4  суму
позики 9500 доларів США,  що підтверджується розпискою обох на ар. спр. 7. Решту
коштів повернуто не було і рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської
області від 28 вересня 2005 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4

з

було
стягнуто23625 грн. у погашення договору позики від 27.12.2001 року та 3 %
річних за несвоєчасне повернення боргу відповідно до  ст.
625 ЦК України,  - в сумі 796 грн. 34 коп.,  та за несвоєчасне погашення боргу за
договором позики від 07.02.2002 року 3 % річних в сумі 1790 грн. 87 коп. ( ар.
спр.93 - 94). В цій частині рішення залишено в силі рішення судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 19 грудня 2ТГО5 року
(ар. спр. 14-15).

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 03.06.2005 року ,  яке на даний час в силі,  ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні вимог про
визнання договору позики недійсним.

Задовольняючи в даному випадку позовні вимоги ОСОБА_4  частково і стягуючи на її користь з ОСОБА_3
суму інфляційних за весь час прострочення та три відсотка річних від
простроченої суми в загальному обсязі в сумі 10687, 86 коп.,  суд виходив з того,  що за розрахунками аудиторської фірми «Аудит
К» від 21.06.2006 року нарахована із суми позики 23625 грн. сума з урахуванням
індексу інфляції з 20.08.2004 року - початок перебігу строку після пред'явлення
позову - тримісячний термін до дати винесення рішення судом 28.09.2005
року,  що складає 3638 грн. 25 коп.,  а за період з 28.09.2005 року по 31.05.2006
року сума становить 1393, 39 грн. та з 31.05.2006 року по дату повернення боргу
15.09.2006 року сума становить 236, 25 грн.,
всього з 20.08.2004 року по 15.09.2006 року загальна сума 5267, 89
грн.,  що підлягає до стягнення. З суми
договору позики у 50825 грн.,  яку
повернуто ОСОБА_3під час розгляду справи судом 06.06.04 року сума з урахуванням
індексу інфляції із суми боргу 50825 грн. за період із 16.03.2003 року ( через
3 місяці після подачі заяви ОСОБА_4  в нотконтору про повернення боргу
- 16.02.2003 р.) по дату фактичного повернення позики - 06.06.2004 року складає
4116, 83 грн.,  що теж підлягає до
стягнення.

Крім того,  сума нарахувань 3 % річних з суми позики
23625 грн. складає 738, 27 грн.

Однак,  з цим не можна погодитися.

Як
встановлено з матеріалів справи і про що йшлося вище,  рішенням Уманського міськрайонного суду від
28.09.2005 року стягнуто вже з відповідача на користь ОСОБА_4  23625 грн. у погашення боргу за договором
позики від 27.12.2001 року та 3 % річних за несвоєчасне повернення боргу,  що становить суму 796, 34 грн.,  а також 3 % річних за несвоєчасне повернення
боргу за договором позики від 07.02.02 року ( позика в сумі 50825 грн. ) - в
сумі 1790, 87 грн. ( ар. спр. 93 -94). В цій частині рішення залишено в силі
апеляційною інстанцією 19 грудня 2005 року ( ар. спр. 14 - 15),  що вказує,
на думку судової палати,  про
вирішення спору між сторонами з постановлених питань.

Рішення
суду набрало чинності,  було звернуто до
виконання,  що підтвердила ОСОБА_4  в засіданні суду,  і остаточно на особовий рахунок ОСОБА_4  згідно рішення суду у погашення боргу та
повернення витрат було 30.08.2006 року перераховано ДВС в м.  Умань та Уманському районі 28243, 62 грн.
(ар. спр. 82).

В
судовому засіданні ОСОБА_4  заявила,  що вона при розгляді справи в 2005 році за
позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу (№ 2-22-05 р.) відмовилася від
інфляційних сум ( не було необхідних розрахунків для цього),  однак в даному випадку нею заявлені вимоги
щодо стягнення інфляційних сум,  що не
може розглядатися окремо від суми стягнень за основними сумами у погашення
договорів позики,  тим більше за період
після постановления зазначеного
вище рішення Уманського міськрайсуду від 28.09.05 року,  яким остаточно вирішено між сторонами спір
відносно стягнень у погашення боргу за договорами позики від 27 грудня 2001
року та 07 лютого 2002 року.

Тому в
даному випадку слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про
безпідставність вимог ОСОБА_4  за
заявленим позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних сум за вищевказаними
договорами позики.

За таких
обставин рішення суду як таке,  що не
відповідає вимогам закону і обставинам справи,
підлягає до скасування з постановлениям
нового рішення,  - про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  309,  314 ЦПК
України,  судова палата,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення
Уманського міськрайсуду Черкаської області від 26 червня 2007 року скасувати.

Відмовити
ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та інфляційних
сум за договорами позики.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі
двохмісячного строку.