справа
№ 22-8851
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м.  Києва в складі:

головуючого: Наумчука М. І. суддів: Карпенко
C.O.,
Котули Л.Г.

при секретарі Голуб К.І.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до Профспілки працівників митних
органів України,  ОСОБА_3 про визнання
дій неправомірними,  зобов'язання вчи­нити
певні дії,  стягнення моральної
шкоди,  визнання інформації недостовірною
за зустрічним позовом Профспілки працівників митних органів України,  ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про визнання такими,  що втратили право користування будинком,  виселення,
визнання договору найму (оренди) недійсним,  третя особа: Державна митна служба України

за
апеляційними скаргами ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1,  ОСОБА_2; Профспілки працівників митних
органів України

на рішення
Оболонського районного суду м.  Києва від
13 червня 2007 року

за апеляційною
скаргою Профспілки працівників митних органів України

на додаткове
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 23 серпня 2007 року,  -

встановила:

В жовтні
2006 року ОСОБА_5,  ОСОБА_2 звернулись в
суд з позовом до Ради проф­спілки працівників митних органів України,  Голови Ради профспілки працівників митних
орга­нів України ОСОБА_3 в якому просили визнати неправомірними дії Ради
профспілки пра­цівників митних органів України щодо перешкоджання їм та їх
неповнолітнім дітям у користу­ванні будинком АДРЕСА_1,  по припиненню електро- та газопостачання
цього будинку,  визнати незаконними дії
Ради профспілки працівників митних органів України ОСОБА_3 по наданню вказівок
щодо не пропуску позивачів разом з дітьми в будинок та просили зобов'язати Раду
профспілок працівників митних органів України не чинити перешкод у користуванні
будинком,  відновити електро- та
газопостачання будинку,  стягнути
солідарно з Ради профспілки працівників митних органів України,  Голови Ради профспілки працівників митних
органів України ОСОБА_3 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди,  визна­ти недостовірною інформацію поширену
ОСОБА_3 у листі від 15.09.2006 року що пози­вачі «безпідставно користуються
будинком»,  є «недобросовісними та
непорядними державними службовцями»,
«допускають погрози до працівників Центру»,  що ОСОБА_2 «як суддя пору­шує Закон» та
зобов'язати його спростувати цю недостовірну інформацію шляхом направлення
листа із спростуванням на адресу голови Деснянського районного суду м.  Києва. В обгрунту­вання цих вимог позивачі
вказували,  що ОСОБА_1,  який працює у Державній митній служ­бі
України на посаді заступника директора юридичного департаменту,  в лютому 2005 року на підставі договору найму
було надано в користування житловий будинок у АДРЕСА_1,  в якому він проживав разом з дружиною ОСОБА_2
та неповнолітніми дітьми. 15.08.2006 року ОСОБА_1 був переданий лист з вимогою
про висе-

лення з
будинку до 17.08.2006 року та погрозою про припинення водо, - електро- та
газопоста­чання у випадку невиконання цієї вимоги. В зв'язку з незаконністю
вимоги позивачі не звільни­ли будинок,
після чого Голова Ради профспілки ОСОБА_3 почав віддавати вказівки своїм
підлеглим спрямовані на перешкоджання доступу сім'ї позивачів до будинку.

15.09.2006
року ОСОБА_3 направив голові суду,  де
суддею працює ОСОБА_2,  лист в якому
поширив неправдиву та таку,  що порочить
честь,  гідність,  ділову репутацію пози­вачів інформацію про
те,  що позивачі «безпідставно
користуються будинком»,  є «недобросові­сними
та непорядними державними службовцями»,
«допускають погрози до працівників Центру»,  що ОСОБА_2 «як суддя порушує Закон».

26.09.2006
року за вказівкою ОСОБА_3 було відключене електро- та газопостачан­ня будинку.
Такі незаконні і неправомірні дії відповідачів призвели до порушення їх прав пе­редбачених
Конституцією і Законами України,
моральних переживань,  вимушених
змін у звич­ному способі життя та викликали необхідність вжиття додаткових
зусиль для їх відновлення та забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Судом до
участі в розгляді справи в якості третьої особи притягнуто Державну митну
службу України,  а співвідповідачем,  замість Ради профспілки працівників митних
органів Укра­їни,  - Професійну спілку
працівників митних органів України,  яка
є юридичною особою і орга­ном якої є Рада профспілки працівників митних органів
України (т. 1 а. с.  58).

В
уточненій позовній заяві ОСОБА_1,
ОСОБА_2 вказали,  що зазначені у
первісній заяві вимоги ними заявляються не до Ради профспілки працівників
митних органів України,  а до Професійної
спілки працівників митних органів України (т. 1 а. с.  64-67).

В грудні
2006 року Професійна спілка працівників митних органів України подала зу­стрічний
позов в якому просила визнати ОСОБА_1,
ОСОБА_2 разом з неповнолітніми ді­тьми такими,  що втратили право на користування будинком
АДРЕСА_1 та виселити їх з цього будинку без надання іншого жилого приміщення.
Ці вимоги обґрунтовувались тим,  що
зазначений будинок був наданий останнім у листопаді 2005 року на строк до
25.12.2005 року. Після закінчення строку,
на який було надано будинок в користування,  звільнити його відповідачі
відмовляються,  продовжують безпідставно
ним кори­стуватись,  хоча зареєстровані у
квартирі АДРЕСА_2. Плата за проживання та комунальні послуги внесена ними
тільки по серпень 2006 року,  а за
викорис­таний газ існує заборгованість. З 25.09.2006 року ОСОБА_1,  ОСОБА_2 у будинку не про­живають,  однак продовжують тримати в ньому документи
та особисті речі,  періодично його
відвідують. Документів,  які б
підтверджували правомірність користування будинком,  відпові­дачі не мають (т. 1 а. с.  77-80).

В січні
2007 року зустрічний позов до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 подав ОСОБА_3 (т. 1 а. с.
101-104). В ньому він просив визнати ОСОБА_1,  ОСОБА_2 разом з неповноліт­німи дітьми
такими,  що втратили право на
користування будинком АДРЕСА_1 та виселити їх з цього будинку без надання
іншого жи­лого приміщення та стягнути на його користь солідарно 1 грн.. на
відшкодування моральної шкоди. Зазначав,
що відповідачі безпідставно,  не
уклавши договір найму,  продовжують займа­ти
будинок АДРЕСА_1 і не звільняють його. Ніяких протиправних вказівок,  які б принижували честь і гідність
відповідачів,  він підлеглим не
давав,  їх прав не порушував. Як фізична
особа він не поширював недостовірну інформацію про них. Лист,  про який вони вказують,  ним підписувався як Головою Професійної
спілки працівників митних органів України,
тобто він робив це виконуючи свої посадові обов'язки. Пред'явленням до
нього,  як фізичної особи,  позову ОСОБА_1,  ОСОБА_2 заподіяли йому моральну шкоду (т. І
а. с.  101-104).

В червні
2007 року Професійна спілка працівників митних органів України доповнила позов
вимогами про визнання недійсним договору найму (оренди) житла від 27.12.2005
року,  укладеного між профспілкою і
ОСОБА_1 Як на підставу для визнання цього договору не­дійсним позивач посилався
на те,  що він не підписувався від імені
Професійної спілки праців­ників митних органів України уповноваженою на це
особою. ОСОБА_6 ,  яка в договорі вказана
як особа,  що дії від імені Професійної
спілки працівників митних органів України,
його не підписувала. Цей договір не зареєстрований в журналі реєстрації
договорів (т. 1 а. с.  159).

Рішенням
Оболонського районного суду м.  Києва від
13.06.2007 року позов ОСОБА_1,  ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано неправомірними дії Профспілки працівників митних
органів України щодо перешкоджання ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та їх неповнолітнім дітям ОСОБА_7,  ОСОБА_8 у користуванні будинком АДРЕСА_1. Зо­бов'язано
Профспілку працівників митних органів України не перешкоджати їм у користуванні
цим будинком.  Визнано неправомірними дії
Профспілки працівників митних органів України щодо припинення електропостачання
та газопостачання до будинку АДРЕСА_1. Визнано недостовірною інформацію,  поширену у листі від 15.09.2006 року за
підписом ОСОБА_3 на ім'я Голови Деснянського районного суду м.  Києва про те що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
«безпідставно користуються будинком МРЦ «Конча-Заспа»,  є «недобросовісними та непорядними державними
службовцями»,  «допускають погрози до
працівників Центру»,  про те,  що ОСОБА_2 «як суддя порушує Закон». З
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,  ОСОБА_2
стягнуто по 300 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні
позову ОСОБА_1,  ОСОБА_2 в іншій частині
відмовлено.

У
задоволенні позову Профспілки працівників митних органів України,  ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим
рішенням Оболонського районного суду м.
Києва від 23.08.2007 року по­становлено направити копію рішення
Оболонського районного суду м.  Києва від
13.06.2007 ро­ку після набрання ним законної сили на адресу голови Деснянського
районного суду м.  Києва. Стягнуто з
Профспілки працівників митних органів України,
ОСОБА_3 в рівних частках з кожного 24 грн. 50 коп. судових витрат.

В
апеляційній скарзі,  поданій ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_1,  ОСОБА_2 ста­виться
питання про зміну рішення,  збільшення
розміру коштів,  які підлягають стягненню
на відшкодування моральної шкоди до визначених ними сум в позовній заяві та
доповнення рі­шення вказівкою про зобов'язання спростувати поширену
недостовірну інформацію шляхом направлення листа із спростуванням на адресу
голови Деснянського районного суду м.
Києва. Апелянт зазначає,  що при
визначенні грошової компенсації за заподіяну позивачам моральну шкоду судом не
в повній мірі враховано характер та ступінь їх моральних страждань,  того,
що їх було позбавлено законного права користування житлом.  Судом в рішенні не обрано спосіб спростування
поширених недостовірних відомостей.

В
апеляційній скарзі на рішення від 13.06.2007 року Професійна спілка працівників
мит­них органів України просить про його скасування і ухвалення нового про
відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовів.
Вказує на те,  що суд не дав правильної
оцінки зібраним по справі доказам,
безпідставно не призначив судово-почеркознавчу експерти­зу та не визнав
недійсним договір найму (оренди) житла від 27.12.2005 року,  не врахував пока­зів свідків,  які вони давали з приводу укладення цього
договору та подібних угод.

В
апеляційній скарзі на додаткове рішення Профспілкою працівників митних органів
України ставиться питання про його скасування. Апелянт посилається на те,  що позивачі не просили спростувати поширену
недостовірну інформацію способом,
зазначеним в додатковому рішенні. При цьому не було взято до уваги,  що лист,
направлений на адресу голови суду,
відпо­відач просив вважати таким,
що неподаний і звернувся з цього приводу до голови суду,

В суді
апеляційної інстанції представник ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  представник Про­фесійної
спілки працівників митних органів України підтримали подані ними апеляційні
скарги з наведених в них підстав та заперечували проти задоволення апеляційних
скарг,  які ними не подавались.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційних скарг,
перевіривши законність і об­грунтованість постановленого по справі
рішення від 13.06.2007 року,  додаткового
рішення в цих межах з врахуванням положень
ст.  303 ЦПК України,  колегія суддів приходить до виснов­ку,  що апеляційні скарги підлягають частковому
задоволенню.

Як
встановив суд та вбачається з матеріалів справи,  27.12.2005 року між Профспілкою працівників
митних органів України та ОСОБА_1 був укладений договір найму (оренди)
житла,  за умовами якого йому передавався
для проживання разом із сім'єю до 01.12.2008 року житловий будинок АДРЕСА_1 в
Реабілітаційному центрі профспілки в «Конча-Заспі» (т. 1 а. с.  32-35). Від імені Профспілки працівників
митних органів України при підписанні вказаного договору

діяла
Голова Ради профспілки ОСОБА_6 При допиті в судовому засіданні в якості свідка
вона підтвердила,  що особисто
підписувала вказаний договір. При поселенні ОСОБА_1 в будинок ніяких претензій
до неї не було (т. 1 а. с.  186-187).

У
зазначений період (грудень 2005 року) ОСОБА_6 була Головою профспілки пра­цівників
митних органів України,  що відповідачем
не заперечується. Про цю обставину він за­значає і в позовній заяві про
визнання договору оренди недійсним (т. 1 а. с.
159).

Статутом
Профспілки працівників митних органів України визначено,  що Голова проф­спілки є одночасно Головою
Ради профспілки,  він без довіреності
представляє профспілку у взаємовідносинах з різними органами та особами,  має право на розпорядження майном та укла­дення
угод і договорів (т. 1 а. с.  39-52,  п. п. 7.4.2, 7.4.3 Статуту).

Оскільки
як на підставу для визнання цього договору недійсним позивач посилався на
те,  що він не був підписаний від імені
Профспілки працівників митних органів України уповно­важеною особою,  а ОСОБА_6 його не підписувала,  то,  з
врахуванням викладеного,  суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість цього позову і
від­мовив в його задоволенні.

Доводи апелянта
про неналежну оцінку поданих доказів безпідставні.

Та
обставина,  що договір не був
зареєстрований у журналі реєстрації договорів не може свідчити про його
недійсність (т. 1 а. с.  170-172).

Цивільним
кодексом України не передбачено,  що
договори найму житла,  яке є власністю
профспілок,  підлягають реєстрації,  або ж щодо договорів про найом такого житла
встановлений особливий порядок підстав,
умов і порядку їх укладення (глава 59 ЦК України).

Профспілкою
працівників митних органів України не надано локальних нормативних
документів,  які б свідчили про
невідповідність їм укладеного між сторонами договору від 25.12.2005 року.

ОСОБА_1
надано перепустку,  як особі,  що має право входу (в'їзду) на територію ре­абілітаційного
центру в «Конча-Заспі» та якому дозволено проживання у будинку АДРЕСА_1 (т. 1
а. с 36). Ця
перепустка,  копія якої долучена
позивачем до справи,  видана 06.07.2006
року і підписа­на ОСОБА_3,  який на той
час обіймав посаду Голови Ради профспілки працівників мит­них органів України.

Таким
чином,  виходячи з дати видачі
перепустки,  також спростовуються доводи
Проф­спілки працівників митних органів України про те,  що право на проживання в будинку ОСОБА_1 мав
до грудня 2005 року.

Оскільки
договір найму (оренди) житла від 27.12.2005 року є чинним,  в зв'язку з чим ОСОБА_1,  ОСОБА_2 мають право на користування
будинком,  то суд обгрунтовано відмо­вив
у визнанні їх такими що втратили право на користування будинком і виселенні з
нього,  та задовольнив заявлені ними
вимоги про визнання неправомірними дій щодо перешкоджання у користуванні
будинком АДРЕСА_1,  припинення його
електропостачання та га­зопостачання і зобов'язав не перешкоджати їм у
користуванні цим будинком.

Доводи
Професійної спілки працівників митних органів України не спростовують зроб­лені
в рішенні суду першої інстанції висновки в цій частині.

Судом
правильно визнано недостовірною інформацію,
поширену у листі від 15.09.2006 року за підписом ОСОБА_3 на ім'я Голови
Деснянського районного суду м.  Києва про
те що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «безпідставно користуються будинком МРЦ «Конча-Заспа»,  є «недобросовісними та непорядними державними
службовцями»,  «допускають погрози до пра­цівників
Центру»,  про те,  що ОСОБА_2 «як суддя порушує Закон».

Доказів,  які б свідчили про достовірність цієї
інформації в процесі розгляду справи не подано,
апеляційна скарга не містить доводів про незаконність рішення в цій частині.

Та
обставина,  що Профспілкою працівників
митних органів України направлено звер­нення голові Деснянського районного суду
м.  Києва з проханням вважати лист від
15.09.2006 року таким,  що не поданий не
можу бути підставою для відмови в позові в цій частині.

Обраний
судом і вказаний в додатковому рішенні від 23.08.2007 року спосіб спростуван­ня
поширеної недостовірної інформації шляхом направлення голові Деснянського
районного суду м.  Києва копії рішення
суду,  не суперечить закріпленому в  ст.
277 ЦК України
положенню про те,  що спростування
недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб,  у який вона

була поширена.

Тому,  підстави для скасування додаткового рішення в
цій частині і задоволення апеля­ційної скарги відсутні.

Вимоги
про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1,
ОСОБА_2 обґрунтовували тим,  що
вони неправомірно були позбавлені можливості користуватись будинком,  не мали до­ступу до особистих речей,  які знаходились в ньому,  відповідач неналежно виконував взяті на себе
за договором зобов'язання.

Неправомірні
дії по обмеженню прав позивачів,
неналежне виконання договору чини­лось працівниками Профспілки
працівників митних органів України,  - не
пропуск на територію,  де розміщено
будинок,  відключення його від електрогазопостачання.

В такому
випадку відповідальність за дії своїх працівників має нести ця особа відповідно
до  ст.
1172 ЦК України.
Правової підставою для покладення відповідальності по відшкодуван­ню такої
шкоди є п. 2 ч. 2  ст.  23,  п.
4 ч. 1  ст.  611 ЦК України.

Виходячи
з викладеного рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 коштів на користь позивачів
підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяв­леного
до нього позову в цій частині. Він,  як
фізична особа,  ніяких протиправних дій
щодо по­зивачів не вчиняв. Його розпорядження та дії були пов'язані з
виконанням посадових обов'язків Голови профспілки працівників митних органів
України.

Разом з
тим,  рішення суду про відмову в позові
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про стягнен­ня коштів
на відшкодування моральної шкоди з Професійної спілки працівників митних
органів України необхідно скасувати,
ухваливши нове рішення про часткове задоволення їх вимог в цій частині.

При
визначенні розміру коштів на відшкодування моральної шкоди колегія суддів вихо­дить
із соціальної цінності порушеного права позивачів на користування житлом,  тривалості цього порушення,  неможливості використовувати його для
проживання та задоволення потреб сім'ї,
в т. ч. неповнолітніх дітей,
характером дій відповідача,  який
на свій розсуд,  без вирішення спору у
встановленому порядку,  визначав режим
доступу позивачів до будинку та не допускав їх до нього.

При
цьому колегія суддів також враховує,  що
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 зареєстровані в іншому
жилому приміщенні і,  в зв'язку з цим,  спірний будинок не може вважатись їх
постійним місцем проживання.

За таких обставин,  стягнення на
користь кожного із цих осіб по 2500 грн. буде достат­ньою компенсацією
понесених ними моральних страждань.

Таким
чином колегія суддів частково задовольняє подану в їх інтересах апеляційну скар­гу.

З
наведених вище міркувань підлягає скасуванню додаткове рішення в частині
стягнення з ОСОБА_3 судових витрат. Виходячи з того,  що в позові до нього відмовлено,  на нього не може бути покладено обов'язок по
відшкодуванню судових витрат.

Обов'язок
по відшкодуванню ОСОБА_1,  ОСОБА_2
судових витрат необхідно по­класти на Професійну спілку працівників митних
органів України,  змінивши в цій частині
до­даткове рішення (т. 1 а. с.  1-4,
230-231,  т. 2 а. с.  25-26).

З
врахуванням прийнятого судом апеляційної інстанції рішення апеляційні скарги
задо­вольняються частково.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307, 309,
316 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

вирішила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1,
ОСОБА_2; Профспілки працівників митних органів України на рішення
Обо-лонського районного суду м.  Києва
від 13 червня 2007 року задовольнити частково.

Рішення
Оболонського районного суду м.  Києва від
13 червня 2007 року в частині стяг­нення з ОСОБА_3 по 300 грн. на відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до

Профспілки
працівників митних органів України про стягнення моральної шкоди скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення яким:

в задоволенні позову
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування

моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Профспілки працівників
митних органів України на користь Ступака Юрія

Вікторовича,  ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди по 2500

грн. кожному.

Апеляційну
скаргу Профспілки працівників митних органів України на додаткове рі­шення
Оболонського районного суду м.  Києва від
23 серпня 2007 року задовольнити частково.

Додаткове
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 23 серпня 2007 року в ча­стині стягнення з ОСОБА_3 24 грн. 50
коп. судових витрат скасувати і в стягненні з нього судових витрат відмовити.

Додаткове
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 23 серпня 2007 року в ча­стині стягнення судових витрат з
Профспілки працівників митних органів України змінити.

Стягнути
з Профспілки працівників митних органів України на користь ОСОБА_1,  ОСОБА_2 по 24 грн. 50 коп. кожному понесених
судових витрат.

Стягнути
з Профспілки працівників митних органів України на користь ОСОБА_1,  ОСОБА_2 по 11 грн. 75 коп. кожному понесених
судових витрат при поданні апеляційної скарги.

В іншій
частині рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 13 червня 2007 року та додаткове рішення цього ж суду від 23
серпня 2007 року залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржене в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.