АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц - 3041/ 2007року                                          Головуючий
Судця-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007
року  грудня місяця 19 дня                                                              м.  Полтава

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

Головуючого
судці: Корнієнка В.І.

Суддів:
Гальонкіна С. А.,  Касмініна О.В.

При секретарі:
Коротун І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засідання в м.
Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2

на
рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2007
року

по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_4,  третя
Кременчуцька державна нотаріальна контора,
Недогарківська сільська рада про визнання договору дарування будинку
недійсним,  стягнення матеріальної та
моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування будинку
недійсним,  у якому вказувала,  що проживає в будинку АДРЕСА_1. У зв'язку з
тяжким станом здоров'я,  похилим віком та
малою пенсією не могла у належному стані підтримувати домоволодіння,  обробляти земельну ділянку,  повноцінно харчуватися та купувати ліки.
Тяжке матеріальне становище змусило її звернутися за допомогою до свого сина -
ОСОБА_3,  який пообіцяв надавати їй певну
допомогу,  але з умовою,  щоб йому подарували вищевказаний будинок,  також вказавши,  що вона буде продовжувати проживати в цьому
будинку,  користуватись всіма речами та
земельною ділянкою.

У зв'язку
з цим,  як далі зазначала позивач,  вона 6 червня 2006 року оформила договір
дарування будинку на ім'я ОСОБА_3. Проте,
після цього,  відповідач приходив
до неї,  але ніякої допомоги в придбанні
ліків та продуктів не надавав,
здійснював незначні ремонтні роботи будинку,  з вересня 2006 року не здійснював ніяких дій
по її догляду. Через деякий час відповідач почав вимагати від неї залишити
будинок та шукати інше місце проживання. Пізніше позивач дізналася,  що відповідач продає подарований будинок,  маючи при цьому інше житло.

Виходячи
з цього,  ОСОБА_1 вважала,  що договір дарування було укладено під
впливом обману,  а також під впливом
тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах,
оскільки вона була позбавлена можливості проживати в будинку,  іншого житла вона не

2

мала. Просила суд з цих підстав визнати договорів
дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 недійсним.

Доповнивши
в ході розгляду справи в суді позовні вимоги,
позивач ОСОБА_1 просила суд повернути у власність будинок,  стягнути з відповідача а її користь
матеріальні збитки у зв'язку з вчиненням договору дарування в розмірі 2138
гривень 02 копійки та стягнути з відповідача на її користь завдану їй моральну
шкоду в розмірі 15000 гривень. Пояснила,
що у жовтні 2005 року вона мушена була купити газовий котел вартістю
1500 гривень,  позичивши гроші у
знайомої,  відповідач при цьому не
допомагав їй ні коштами,  ні продуктами,  не допомагав по господарству. Тяжкий
матеріальний і моральний стан посилювався тим,
що вона проживала в незадовільних умовах,  про що свідчить акт,  складений посадовими особами сільської ради.
Сукупність цих тяжких обставин змусили її погодитися на пропозицію відповідача
подарувати йому житловий будинок,  але
матеріальної допомоги відповідач не став надавати почав здійснювати
психологічний тиск,  сваритися,  ображати,
створюючи нестерпні умови для проживання. Все це позначилося на її
здоров'ї та посилило страждання. Нервові зриви та серцеві напади призвели до
того,  що вона опинилася у лікарні у
тяжкому стані. У цей час відповідач терміново взяв в МБТІ витяг для продажу
будинку,  намагаючись скористатися
тим,  що вона знаходиться у лікарні.
Вказала,  що вважала цей договір
таким,  за ким син був повинен її
доглядати,  а також стверджувала,  що нотаріус не роз'яснив їй наслідків
вчинення такого право чину як дарування будинку.

Рішенням
Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_4,  третя
Кременчуцька державна нотаріальна контора,
Недогарківська сільська рада про визнання договору дарування будинку
недійсним,  стягнення матеріальної і
моральної шкоди - відмовлено.

З даним
рішенням не погодилася позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_2 та подали на
нього апеляційну скаргу,  в якій просить
рішення суду скасувати та постановити нове рішення,  яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в
повному обсязі,  визнавши недійсним
договір дарування.

Апелянт
вважає рішення суду першої інстанції таким,
що постановлено з порушенням норм матеріального права,  а висновки суду такими,  що не відповідають фактичним обставинам
справи,  оскільки суд дійшов невірного
висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування недійсним.

Перевіривши
матеріали справи,  доводи апеляційної
скарги,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційна скарга ОСОБА_1
та її представника ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково за наступних
підстав.

Відповідно
до п. 2 ч. 1  ст.  307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Виходячи
з положень п.п 3, 4  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи,  а
також порушення або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Так,  судом першої інстанції вірно
встановлено,  що Варава Пелагея
Трохимівна на праві приватної власності мала житловий будинок,  розташований за адресою: АДРЕСА_1.

3

6 червня
2006 року ОСОБА_1 подарувала вищевказаний будинок своєму синові ОСОБА_3,  посвідчивши договір у третій Кременчуцькій
державній нотаріальній конторі.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
суд виходив з того,  що при
укладенні договору дарування позивач була ознайомлена з наслідками його
вчинення,  а також посилався на
недоведеність позивачем тяжких обставин,
які змусили її подарувати будинок відповідачу.

Проте колегія
суддів не може погодитися з таким висновком суду.

Так,  відповідно до норм статті 233 ЦК України,  право чин,
який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах,  може бути визнаний
судом недійсним незалежно від того,  хто
був ініціатором правочину.

При
визнанні такого провочину недійсним застосовуються наслідки,  встановлені статтею 216 цього Кодексу.
Сторона,  яка скористалася тяжкою
обставиною,  зобов'язана відшкодувати
другій стороні збитки і моральну шкоду,
що завдані й у зв'язку з виникненням цього правочину.

Виходячи
з обставин справи,  вбачається наявність
збігу тяжких обставин в момент вчинення позивачем ОСОБА_1 договору дарування на
користь ОСОБА_3 належного їй будинку,
які полягали насамперед у тому,
що позивач,  зважаючи на свій
віковий фактор,  була змушена покладатися
на допомогу сина у матеріальному плані,
який,  в свою чергу,  не виконував належним чином обов'язки по
догляду за похилою матір'ю. На підставі цього,
позивач уклала договір дарування,
не усвідомлюючи при цьому,  що
вона буде позбавлена можливості проживати у будинку,  що належав їй.

При
оцінці доказів,  колегія суддів враховує
також і той факт,  що в даний час позивач
не має іншого житла. Крім того,  враховує
і характер відносин,  які склалися між
ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3,  про
негативність яких свідчить виникнення сварок між сторонами та наявність
відмовного матеріалу за заявою позивача про вчинення з боку ОСОБА_3 відносно
неї насильницьких дій психологічного,
фізичного та економічного характеру.

На
підставі цього,  колегія суддів приходить
до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання недійсним договору
дарування будинку АДРЕСА_1,  укладеного 6
грудня 2006 року на користь її сина ОСОБА_3,
та про повернення ОСОБА_1 у власність вказаного будинку.

Враховуючи
норми ч. 2  ст.  233 ЦК
України та норми  ст.  1167 ЦК України,  оскільки внаслідок дій ОСОБА_3 було
спричинено моральну шкоду,  яка
виразилася у систематичних хвилюваннях та нервуваннях позивачки,  які підсилювалися відчуттям страху залишитися
без даху над головою,  колегія суддів
приходить до висновку про необхідність відшкодування ОСОБА_1 моральної
шкоди,  розмір якої оцінює у 1000
гривень.

В свою
чергу,  позивачем не надано переконливих
доказів в обґрунтування спричинення їй матеріальних збитків,  пов'язаних з укладенням вказаного договору.
Виходячи з цього в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити за їх
недоведеністю.

Тому,  рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 24 жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку недійсним,  стягнення матеріальної та моральної шкоди
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Враховуючи
положення статті 88 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу. У зв'язку
з цим з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених нею
судових витрат по в'язаних з розглядом справи необхідно стягнути 454 гривні.

Керуючись
п.2 ч.1  ст.  307,
п.п. 3, 4  ст.  309,
315,  317,  319 ЦПК України,  -

4

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення
Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку
недійсним - скасувати.

Поставити нове
рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Договір
дарування будинку АДРЕСА_1,  укладений 6
червня 2006 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3,
посвідчений третьою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою
Полтавської області,  - визнати
недійсним.

Повернути
у власність ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

В задоволенні
решти частини позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування понесених судових витрат
454 гривні.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до ВЕерховного Суду України.