Справа № 22-ц-5366/2007
року                        Головуючий 1 інстанції- Старостін В
Категорія - про визнання договору
Доповідач - Кругова С
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

03
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді
- Малійської С. М.
,   Суддів -
Кругової С. С. ,   Солодкова А.А..,   при секретарі - Пономаренко Г.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті вічного  утримання недійсним,   -Харкові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1,   ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м.  Харкова від 10 квітня
2007 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1,   ОСОБА_2 до ОСОБА_3,   третя особа приватний нотаріус Харківського
нотаріального  округу ОСОБА_4   про
визнання договору  до

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. та ОСОБА_2 просять рішення Жовтневого райсуду м.
Харкова від 10.04.2007 р. скасувати і ухвалити по справі нове рішення,   яким позовні вимоги до ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Харкова від
10.04.2007 р. в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1.,   ОСОБА_7.
відмовлено.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу,   ОСОБА_1. та
ОСОБА_2посилаються на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин
справи,   яке потягло невідповідність
висновків,   викладених в процесуальному
документі,   що оскаржується,   та неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Апелянти
звертають увагу,   на те,   що договір від 31.08.2006 р. всупереч  ст.  36
ЗУ «Про нотаріат» замість державного нотаріуса,   посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4   за змістом не відповідає вимогам п. 82,   84 «Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
оскільки в ньому не вказана конкретна кімната,   де повинен був мешкати ОСОБА_5   режим його харчування та здійснення догляду
і лікування тяжко хворої людини.

Зазначають,   що експертиза № 490 від 27.12.2006 р.
виконана з брутальним порушенням «Порядку проведення судово - психіатричних
експертиз»,   затвердженого Наказом МОЗ
України № 397 від 08.10.2001 р.,   на
основі неповного вивчення медичної документації померлого,   опитаних в судовому засіданні свідків щодо
стану його психічного здоров'я до захворювання раком і на час укладення
договору довічного утримання за десять днів до смерті,   які свідчать про наукову необґрунтованість
отриманих висновків і вимагають призначення по цивільній справі повторної
судово - психіатричної експертизи з дотриманням вимог щодо місця її проведення.

2

Вказують,   що в амбулаторній картціОСОБА_5є запис від
27.08.2006 р. про вживання ним феназепаму,
який є сильнодіючим психотропним лікарським засобом,   рекомендованим для застосування при
наявності симптомів соматопсихозу,   і
димедролу,   який посилює дію першого. У
витягу з історії хворобиОСОБА_5№ 2874 під час перебування на стаціонарному
лікуванні в шпиталі з 27.07. по 16.08.2006р. відсутні відомості про
психоневрологічний статус хворого і застосовані лікарські засоби. Незважаючи на
це,   комісія експертів не дала ніякої
оцінки вказаним фактам,   а суд першої
інстанції в своєму рішенні послався на історію хвороби № 663 за березень -
квітень 2006 p.,   коли лікування
від раку ОСОБА_5. ще не проводилося. При цьому суд відмовив в задоволенні
клопотання про витребування історії хвороби померлого із воєнного шпиталю.
Покази лікаря ОСОБА_6,   яким були
приписані ОСОБА_5. для лікування феназепам і димедрол,   рекомендовані при наявності психічних
відхилень,   про повністю адекватний стан
хворого і відсутність відповідних рекомендацій,   також підлягають критичній оцінці,   як такі,
що суперечать письмовим доказам.

Свідки
ОСОБА_7,   ОСОБА_8,   ОСОБА_9.,
ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердили висловлювання ОСОБА_2 про
намір після смерті все залишити дочкам,
питання про психоневрологічний статус хворого зі слів усіх перелічених
свідків не з'ясувався. Не зважаючи на це,
клопотання про додатковий допит свідків з цього приводу,   а також допит відповідачки,   судом першої інстанції було відхилено.

Таким
чином,   вважають,   що відмова суду в задоволені майже усіх
клопотань з їхньої сторони призвела не тільки до неповноти і однобічності
розгляду обставин справи,   але й до
порушення їх прав щодо рівності сторін в судовому процесі і можливості надання
доказів на користь задоволення позовних вимог,
що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Судова
колегія,   заслухавши доповідь
судді,   пояснення осіб,   що з'явилися,   перевіривши матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги,   вважає що
вона задоволенню не підлягає.

Згідно
ч. 1  ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,   заявлених у суді
першої інстанції.

Позивачі
звернулися до суду з позовом про визнання незаконним договору довічного
утримання,   укладеного між ОСОБА_5 і
ОСОБА_3,   31 серпня 2006 року,   засвідченого приватним нотаріусом ХМНО м.
Харкова ОСОБА_4. за № 2053,   посилаючись
на те ,  .що ОСОБА_3 не мала
можливості виконувати умови договору,   у
зв'язку з тим,   що у неї на утриманні
знаходиться син - інвалід дитинства,   а
їх батько ОСОБА_5 на момент укладення договору довічного утримання не мав повного
обсягу дієздатності,   оскільки перебував
у хворому стані. Крім цього,   позивачі
посилалися на те,   що останнього було
введено в оману щодо обставин,   які
мають істотне значення.

Постановлюючи
рішення про відмову в задоволенні позову ,
суд першої інстанції виходив з того,
що позовні вимоги ОСОБА_1. і ОСОБА_2. про визнання договору довічного
утримання,   укладеного 31.08.06 року між
ОСОБА_5 і ОСОБА_3
не знайшли свого підтвердження та спростовуються поясненнями нотаріуса
ОСОБА_4.,   яка засвідчувала угоду,   висновками комісійної судово-медичної
експертизи № 490 від 27.12.06 року.

3

Судом першої інстанції
було враховано,  що висновки проведеної
по справі комісійної судово-медичної експертизи,  пояснення нотаріуса,  що перевіряв волевиявлення сторін,  що укладали угоду -є допустимими
доказами,  та підтверджують дійсність та
правомірність набуття відповідачем нерухомого майна ,  за договором довічного утримання,  всі істотні умови якого сторонами
виконані,  а докази позивачів засновані
на припущеннях та не підтверджують факт укладання угоди ОСОБА_5 внаслідок
сторонього впливу на нього будь-то сильнодіючої психотропної речовини,  будь-то тяжкої хвороби,  чи прямі дії відповідача,  що не було доведено в судовому засіданні та
спростовується поясненнями свідків,
висновком експертизи.

З таким
висновком суду,  судова колегія
погоджується з наступних підстав.

Відповідно
до ч.2  ст. 203 ЦК України
особа,  яка вчиняє правочин,  повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

В
ч.1  ст. 30 ЦК України критерієм,  з яким пов'язується визнання фізичної особи
дієздатною,  називається усвідомлення нею
своїх дій та здатність керувати ними.

При
вирішенні питання про недійсність правочину,
з врахуванням наявності сумнівів у позивачів в здатності усвідомлювати
ОСОБА_5 юридичне значення своїх дій чи керувати ними,  судова колегія вважає,  що одного змістовного критерію для висновку
про недієздатність останнього -недостатньо. Для цього необхідно враховувати
вимоги  ст.  30,
31-36,  39 ЦК України.

Виходячи
з того,  що ОСОБА_5 не підпадає під жодну
із перелічених в  ст.  31-36,
39 ЦК України
категорій осіб ,  то в цьому випадку
закон передбачає наявність рішення суду,
що вступило в законну силу.

Згідно
ч.4  ст. 36 ЦК України цивільна
дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили
рішенням суду про це.

Що
стосується посилання позивачів на ч.3
ст. 203 ЦК України,  то вона визначає,  що волевиявлення учасника правочину має бути
вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ця норма
права може застосовуватись прямо,  поряд
із спеціальними правилами про правочини,
що вчинені під впливом помилки,
обману,  насильства тощо ( ст.
229-233).

В
розумінні  ст. 230 ЦК України
правочин,  що здійснений під впливом
обману,  є оспорюваним.  Він визнається судом недійсним за позовом
учасника правочину. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно
до  ст. 230 ЦК України є
введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин,  які мають істотне значення. Ці обставини
визначені в ч.1  ст. 229 ЦК. Обман може
полягати в тому,  що сторона неправдиво
заперечує наявність обставин,  що можуть
бути перешкодою для вчинення правочину,
або в тому,  що вона замовчує їх
існування. Суб'єктивною ознакою дій сторони,
що ввела іншу сторону в оману,  є
умисел на введення в оману.

4

Цивільне
судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1  ст.  10
ЦПК України).

Даний
принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб,   які беруть участь у справі,   і суду при здійсненні прав та виконанні
обов'язків по визначенню кола обставин,
які мають значення для вирішення справи,   та по збиранню,   дослідженню і оцінці доказів,   які підтверджують або спростовують ці
обставини. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної
справи. Змістовна сторона даного принципу зводиться насамперед до прав і
обов'язків сторін визначати коло фактів,
на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень,   і обов'язку довести обставини,   якими вони обґрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1  ст. 60 ЦПК
України),   крім випадків,   встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачі не
довели суду ті обставини на які вони посилалися.

Будь
яких доказів щодо відсутності уОСОБА_5необхідного обсягу цивільної дієздатності
і введення відповідачем ОСОБА_3
іншої сторони правочину ,   а
самеОСОБА_5в оману щодо обставин,   які
мають істотне значення,   або,   що вона неправдиво заперечувала наявність
обставин,   що могли бути перешкодою для
вчинення правочину,   або ,   що вона замовчала їх існування - суду надано
не було.

Можливість
ОСОБА_5 усвідомлення своїх дій та здатність керувати ними підтверджена
висновком комісійної судово-медичної експертизи № 490 від 27.12.06 року з якого
вбачається,   що в наданих матеріалах
справи не має даних про наявність у громадянинаОСОБА_5в тому рахунку і на
момент укладання договору довічного утримання психічного розладу,   який свідчив би про його неможливість
надавати оцінку своїм діям і керувати ними.

Судом
першої інстанції досліджувалася медична картка № 663 витребувана з 3 -ї міської
лікарні,   з якої вбачалося,   що ОСОБА_5. сильнодіючи психотропні ліки не
призначалися.

В
судовому засіданні в суді першої інстанції лікар ОСОБА_6 також засвідчив,   що сильнодіючих ліків,   які містять психотропні чи наркотичні
речовини він ОСОБА_5. не призначав.

В суді
апеляційної інстанції була досліджена історія хвороби ОСОБА_5.,   витребувана із обласного шпиталю для
інвалідів війни № 2874 із якої також не вбачається,   що ОСОБА_5. призначалися будь які сильно
діючі ліки,   що містять психотропні чи
наркотичні речовини.

З огляду
на це,   суд першої інстанції правильно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази і дійшов висновку про відмову в задоволенні
позову .

Доводи
на які посилалися сторони,   детально
перевірені судом,   приведені в судовому
рішенні,   мають відповідну оцінку.

Доводи
апеляційної скарги не є суттєвими,   і не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянт
будь яких доказів,   які б спростовували
висновки суду   - не надав.

5

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,   якщо визнає,   що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
303,   304,   307,
308,   313,   п.1 ч.1 314,   315,
317,   319 ЦПК України,   колегія суддів,   -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,   ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.  Харкова від
10 квітня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна
скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.