Справа №
Головуючий у 1-й інстанції -
Пізняхівський Ф.М.  Доповідач -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

20
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного  суду  міста Києва в складі:

Головуючого  - Заришняк Г.М.

Суддів -
Осипенка М. І.,  Шиманського В.Й.

При секретарі
-   Ліліцькому Р.В.

Розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 в інтересах Акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова
компанія» та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного
суду м.  Києва від 23 лютого 2007 р. в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія»,  3-ті особи:
ОСОБА_4,  ВАТ «Український професійний
банк» про захист прав споживача,
відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди та стягнення
пені,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3  звернулася в суд з позовом до акціонерного
товариства «Українська пожежно-страхова компанія»,  3-ті особи: ОСОБА_4,  ВАТ «Український професійний банк» про захист
прав споживача,  відшкодування
матеріальної та моральної шкоди і стягнення пені та просила постановити
рішення,  яким стягнути з акціонерного
товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь 23 883 гривні
07 копійок компенсації матеріальної шкоди,
пов»язаної з усуненням за її кошти наслідків ДТП,  102 458 гривень грошової компенсації,  30 000 гривень у відшкодування моральної
(немайнової) шкоди. Зазначала,  що 25
лютого 2004 року між ГУ AT
„ УПСК" і нею укладено договір страхування № 25/15. Застраховано
автомобіль „Шкода «Октавія",
державний НОМЕР_2 строком на один рік з 27 липня 2004 р. до 26 липня
2005 р. та визначено страхову суму договору в розміні 93 800 грн.

09.03.2005
р. під час дії договору,  автомобіль став
учасником дорожньої пригоди. Особа,  що
керувала,  діяла на підставі доручення,  посвідченого 21 лютого 2005 р. виконавчим
комітетом Яцьківської сільської ради,
Васильківського району,  Київської
області.

Відповідно
до висновку автотоварознавчого дослідження НОМЕР_1 від 09.03.2005 р.
матеріальна шкода,  завдана їй внаслідок
пошкодження автомобіля,  становить 23883
грн. 07 копійок

17.06.2005
р. їй відмовлено відповідачем у виплаті компенсації витрат на ремонт автомобіля
з тих підстав,  що за кермом автомобіля
під час ДТП перебував
ОСОБА_4,  а доручення на право керування
автомобілем видане на ОСОБА_4,  окрім
того,  з боку страховика не було вжито
заходів,  щодо повідомлення страхувальника
про додаткові ризики,  та не були
сплачені додаткові платежі. Таку відмову вважає безпідставною,  й просила стягнути з відповідача страхове
відшкодування в сумі 23.883 грн. 07 коп.

Посилаючись
на п. 3 ч. 1  ст.  200
ЗУ „Про страхування",
ч. 5  ст.  15 ЗУ
„Про захист прав споживачів" просила також стягнути з відповідача кошти за
прострочення виконання послуги з 17.06.2005 р. в сумі 102 458 грн. 07 коп.

Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 23 лютого 2007 р. позов задоволено частково. Стягнуто з акціонерного
товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3  23 883 грн. 07 коп. компенсації матеріальної
шкоди,

(пов»язаної з
усуненням за її кошти наслідків ДТП,  238 грн. 83 коп. судових витрат,  а всього 24 121 грн. 19  коп. В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

За змістом
апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах позивачки просить рішення суду в частині
відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове про задоволення позову
в '  повному обсязі,  посилаючись на те,  що висновки суду в цій частині суперечать
обставинам справи та вимогам матеріального й процесуального закону.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах Акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» просить рішення суду скасувати,  як таке що,
що не відповідає вимогам матеріального права,  та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В суді
апеляційної інстанції представник позивачки підтримав апеляційну скаргу з
підстав та доводів,  приведених в
ній,  та заперечував проти апеляційної
скарги відповідача.

Представник
відповідача проти апеляційної скарги представника позивача заперечував та
підтримав свою апеляційну скаргу з підстав і доводів,  зазначених в ній.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційних скарг,
перевіривши законність і обгрунтованість ухваленого рішення в цій
частині,  колегія суддів вважає,  що апеляційні скарги підлягають
частковому   задоволенню з наступних
підстав.

Судом
встановлено,  що 25 лютого 2004 року між ГУ AT „
УПСК" і ОСОБА_3  укладено договір
добровільного страхування № 25/15 засобу наземного транспорту зі строком дії з
27 липня 2004 р. по 26 липня 2005 p.,  згідно
якого застраховано автомобіль „Шкода «Октавія",  державний НОМЕР_2. Страхова сума договору
склала 93 800 грн. 00 коп.

09.03.2005
p.,  тобто під час дії договору,  автомобіль було пошкоджено в результаті
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження НОМЕР_1
від 09.03.2005 р. матеріальна шкода,
спричинена позивачці внаслідок пошкодження її автомобіля,  складає 23 883 грн. 07 коп.

17.06.2005
р. відповідачем було відмовлено ОСОБА_3  у виплаті страхового відшкодування з
тих підстав; що за кермом автомобіля під час ДТП перебував ОСОБА_4,  а доручення на право керування" автомобілем видане
на ОСОБА_4,  окрім того відповідно до п.
5.5.2.1 внутрішніх Правил добровільного страхування засобів наземного
транспорту,  затверджених Правлінням AT
„УПСК" 09.01.04 p.,  з боку страховика не
було вжито заходів,  щодо
повідомлення страхувальника про додаткові ризики,  та не сплачені і додаткові платежі.

Разом з тим,  зі справи вбачається,  що Правила добровільного страхування засобів

наземного транспорту,   затверджені
Правлінням AT „УПСК"
09.01.04 р.,   не  були
чинними на час укладення між сторонами договору страхування.

Умови,
викладені в п. 4.2.4. договору страхування дають підстави щодо
можливості

і експлуатації
автомобіля декількома особами.

Договір страхування  не містить заборони щодо передачі автомобіля
в керування

іншій
особі на підставі доручення або довіреності,
в ньому також відсутні вимоги і умови страховика до страхувальника,  щодо сплати додаткового страхового платежу у
разі надання права на керування транспортним засобом іншій особі.

Окрім того,  як видно з пояснень   представника позивача ОСОБА_3     під час і укладення договору не була
ознайомлена з внутрішніми Правилами страхування.

За таких
обставин,  суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про відсутність порушень   умов договору страхування з боку ОСОБА_3

Проте,  стягуючи з AT „УПСК"
на користь позивачки страхове відшкодування в сумі 23 883 грн. 07 коп.,  як вартість відновлювального ремонту
пошкодженого автомобіля,  судом не
враховано,  що згідно висновку
автотоварознавчого дослідження дана сума складається з суми 20 285 грн. 78 коп.
- вартості відновлювального ремонту та суми 3597 грн. 29 коп. -втрати товарного
вигляду,  відшкодування якої ні Правилами
добровільного страхування засобів наземного транспорту,  затвердженими Правлінням AT
„УПСК" 09.01.04 p.,  ні Правилами страхування AT „УПСК"
від 11.11.1997 р. не передбачено.

За таких
обставин,  розмір стягнутої на користь
позивачки компенсації підлягає зменшенню з 23 883 грн.вні 07 копійок до 20 285
грн.78 коп.

Відмовляючи    у    задоволені    позовних вимог                    в
частині    відшкодування    з

відповідача
пені за несвоєчасне виконання обов»язків за договором страхування,  суд виходив з,  того,
що укладеним між сторонами договором не було передбачено такої
відповідальності.

Проте з такими
висновками суду погодитися не можна.

Відносини^
що виникають під час виплат страхових сум.
на підставі договорів страхування,
належать до договірних відносин,
тому під час вирішення питання про відповідальність за несвоєчасне
виконання зобов»язань за договором страхування суду необхідно було
застосувати  ст. 625 ЦКУкраїни,  яка встановлює відповідальність за порушення
грошового зобов»язання.

Згідно
ч.2  ст. 625 ЦПК України боржник,  який прострочив виконання грошового
зобов»язання,  на вимогу кредитора
зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення,  а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки
AT „УПСК" з червня 2005 р. ОСОБА_3  страхову суму в розмірі 20 285 грн.78
коп.,  виходячи з індексу інфляції за
вказаний період,  з відповідача належить
стягнути індексовану суму 5138 грн. 06 коп.,
окрім того 3% річних,  що становить
1768 грн. 74 коп.,  а всього підлягає
стягненню на користь позивачки 27 192 грн.55 коп.

З огляду
на викладене,  судом першої інстанції
неправильно застосовано норми матеріального права в частині позовних вимог про
стягненні грошової компенсації за невиконання умов договору страхування,  що відповідно до  ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог

В решті
судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не
може бути скасовано з підстав,  що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись  ст. 625 ЦК
України,   ст. ст .303, 307, 309, 316
ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах
Акціонерного

товариства «Українська пожежно-страхова
компанія» та ОСОБА_2 в

інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.  Києва від 23 лютого 2007 р.
в частині

стягнення   компенсації матеріальної шкоди,  пов»язаної з усуненням за її кошти наслідків

ДТП,
та в частині відмови у стягненні грошової компенсації за
невиконання умов договору

страхування скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким позовні вимоги
задовольнити

частково.

Стягнути з Акцібнерного   товариства «Українська пожежно-страхова
компанія» на

користь ОСОБА_3 20 285 грн. 78 коп.
компенсації матеріальної шкоди,
пов»язаної з усуненням за її кошти наслідків ДТП,
індексовану суму 5138 грн. 06 коп. та

3%
річних в сумі1768 грн. 74 коп.,    всього
27 192 грн. 55 коп.

В решті це рішення суду залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення,  але може бути
оскаржено

в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання

ним
законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.