УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20
серпня 2007 року                                                                           м.  Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі:

Висоцької B.C.,
Новодворської О.І. Олсйникової Л.С.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  3-я особа
житлово-будівельний кооператив „Домобудівник-3" про визнання права
власності на квартиру за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського
районного суду м.  Києва від 26 січня
2005 року та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від 17 травня 2005 року

встановила:

У травні
2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про визнання
за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач
посилався на те,  що за домовленістю з
відповідачкою він сплатив на її ім'я вартість двокімнатної квартири в ЖБК
„Авіатор-18",  а вона за це обіцяла
передати йому свою частину паю на 43/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішенням
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 26.01.2005 року,  залишеного ухвалою
апеляційного суду м.  Києва від
17.05.2005 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1
подав касаційну скаргу на зазначені рішення,
посилаючись на невірну оцінку зібраним доказам,  неправильне застосування норм матеріального і
процесуального права,  в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судового рішення відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог,  суд першої
інстанції,  з висновками якого погодився
апеляційний суд,  виходив з того,  що факт реєстрації

Справа №
33ц- 1690 кс 07                           Категорія ЦП: 19

Головуючий у 1
інстанції Шапран В.В.

Доповідач Висоцька  B.C.

спірної квартири
за сторонами по справі був відомий позивачеві на момент видачі йому
реєстраційного посвідчення у березні 1996 року,
а тому звернення його до суду за захистом прав тільки в травні 2004 року
є порушенням строків позовної давності,
установлених законом в три роки,
підстав для поновлення якого у суду немає.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення суду постановлено з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1  відхилити.

Рішення
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 26 січня 2005 року,  ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва  від 17 травня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.