Справа № 22-6438/2007 рік           Головуючий у 1 інстанції Савкевич KM.
Категорія    41                               Доповідач Маширо О.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Краснощокової Н.С. суддів Маширо О.П.,
Стратило В. І. при секретарі Баранові В. В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу по апеляції концерну
„Тріон" на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 13 червня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
концепну „Тріон" про стягнення заборгованості по заробітній платі,  компенсації за невикористану відпустку,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,

установив:

До апеляційного суду звернувся керівник концерну з
апеляційною скаргою на рішення суду,
яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1.

Суд першої інстанції при цьому виходив з того,  що позивач з 21 січня 2004 року працював у
концерні інженером. Наказом від 27 листопада 2006 року він був звільнений з
посади за п.2 ст.41 КЗпП України з 1 грудня 2006 року.

У день звільнення позивач працював,
однак повний розрахунок з ним у цей день проведений не був,  тому суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість
по заробітній платі у сумі 522 грн. 19 коп.,
компенсацію за невикористану відпустку у сумі 715 грн. 73 коп.,  середній заробіток за час затримки розрахунку
у сумі З 68 грн. 80 коп.,  а усього: 4
306 грн. 73 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове,  яким відмовити позивачеві у
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,  оскільки позивач самовільно залишив своє
робоче місце і з питання нарахування та виплати заробітної плати до
підприємства не звертався.

Заслухавши судцю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення суду скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити позивачеві у задоволенні його вимог,  з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається,  що
позивач 21 січня 2004 року був прийнятий на роботу у концерн „Тріон" на
посаду інженера комерційного відділу,
про що у той же день був виданий наказ № 89-4 (а.с.16).

Наказом від 27 листопада 2006 року за № 120/1-к він був
звільнений з посади з 1 грудня 2006 року за п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.17).
Таким чином,  останнім робочим днем ОСОБА_1 було 1 грудня
2006 року.

З наданого відповідачем до суду табелю обліку
використання робочого часу за листопад та грудень 2006 року вбачається,  що позивач 28,  29,  30
листопада та 1 грудня 2006 року на роботу не виходив (а.с.31-32).

Таким чином,  Воронцов у день
звільнення - 1 грудня 2006 року - не працював.

Згідно з частиною 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата
всіх сум,  що належать йому від
підприємства,  установи,  організації,
провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не
працював,  то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Оскільки Воронцов у день
звільнення - 1 грудня 2006 року - не працював,
повний розрахунок з ним мав бути проведений не пізніше наступного дня
після пред"явлення вимог про розрахунок з ним,  однак позивач не надав до суду доказів на
підтвердження свого звернення до концерну з приводу проведення такого розрахунку.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають,  тому рішення суду слід
скасувати та відмовити позивачеві у задоволенні його вимог.

Керуючись ст.ст. 309,  313, 315 ЦПК
України,  апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу концерну „Тріон" задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 13 червня 2007 року
скасувати.

ОСОБА_1 відмовити у
задоволенні його позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.