Справа №2-878/07 2007 рік
РІШЕННЯ

ім'ям    УКРАЇНИ

08 червня 2007
року

Оріхівський
районний суд Запорізької області у складі судді Швайковського А.А. при
секретарі Пось СМ.
,  розглянувши у відкритому
попередньому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
дійсним договорів купівлі-продажу та визнання права власності на земельні
ділянки,  -

ВСТАНОВИВ:

23
травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом,  в якому зазначає,  що за договором купівлі-продажу від 03.01.2007
року,  укладеним між позивачем та гр-кою ОСОБА_2{далі за текстом
- Відповідачка),  після закінчення дії
мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення,  позивач придбав у приватну власність земельну
ділянку площею 0, 35 га,  що знаходиться
в АДРЕСА_1,  цільове призначення якої -
ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка фактично
використовувалась Відповідачкою на підставі Державного акту на право власності
на земельну ділянку серії ЯГ № 315151,
для городництва,  бо знаходилась
біля її житлового будинку. За вказану земельну ділянку позивач сплатив 3000
грн.,  підтвердженням чому є вказаний
договір купівлі-продажу.

17
травня,  після придбання ним у
Відповідачки житлового будинку,  згідно
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу серії ВЕО № 644557,  позивач уклав договір купівлі-продажу
земельної ділянки,  на якій розташований
придбаний нею житловий будинок,  площею
0, 25 га,  що знаходиться в
АДРЕСА_1,  цільове призначення якої -
будівництво та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка належала
Відповідачці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку
серії ЯГ №315150. За вказану земельну ділянку позивач сплатив 2000 грн.,  підтвердженням чому є вказаний договір
купівлі-продажу.

Всього
ним було сплачено Відповідачці 5000 грн.,
що у відповідності до вимог
ст.  80 Цивільного процесуального
кодексу України є ціною позову.

Стаття
328 Цивільного кодексу України передбачає,
що право власності набувається на підставах,  що не заборонені законом,  зокрема з правочинів і відповідно до вимог
статті 334 Цивільного кодексу України право власності переходить до набувача
майна з моменту його передачі.

У
відповідності до умов вказаних Договорів купівлі-продажу від 03.01.2007 року та
17.05.2007 року право власності на земельні ділянки перейшло до нього з моменту
підписання зазначених Договорів.

Однак в
зв'язку з тим,  що Відповідачка на
підставі п. 4.2. Договорів брала на себе зобов'язання по нотаріальному
посвідченню цих Договорів,  але ухилилася
від їх нотаріального посвідчення,
позивач не може замовити виготовлення Державних актів на земельні
ділянки на своє ім'я,  бо  ст.
657 Цивільного кодексу України вимагає обов'язковість нотаріального
посвідчення такого роду договорів.

Вказана
обставина перешкоджає позивачу,  як
власнику придбаних земельних ділянок користуватися своїми правами,  зокрема - провести державну реєстрацію свого
права власності на них у відповідності до вимог
ст.  182 ЦК України та  ст.
126 Земельного Крдексу України.

Для проведення
державної реєстрації його права приватної власності на придбані земельні
ділянку потрібен правовстановлювальний документ,  одним з яких є судове рішення.

Статтею
220 Цивільного кодексу України передбачено,
якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,  що підтверджується письмовими доказами і
відбулося повне або часткове виконання договору,  але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення,  суд може
визнати такий договір дійсним.
Відповідно до вимог чинного законодавства,  зокрема
ст.  124 Конституції України,  юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини,  що виникають у
державі,  а  ст.  16
Цивільного кодексу визначає способи захисту цивільних прав,  одним з яких є визнання відповідного права.
Оскільки стаття 114 Цивільного процесуального кодексу України визначає виключну
підсудність справ з приводу нерухомого майна - за місцем знаходження цього
майна,  то він вимушений звертатися з цим
позовом до Оріхівського місцевого суду.

В
попередньому судовому засіданні Представник позивача на позові наполягає і
прохає визнати договір купівлі-продажу від 03.01.2007 року земельної ділянки та
визнати за його довірителем право власності на придбану земельну ділянку.
Відповідач в попереднє судове засідання не з'явився,  хоча про час та місце попереднього судового
засідання був повідомлений судовою повісткою у встановлений законодавством
спосіб,  до суду надіслав заяву про
визнання позову та розгляд справи без його участі,  претензій до Позивача не має. У відповідності
до вимог ч. 4  ст.  174 ЦПК України,  у разі визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд,  заслухавши доводи Представника
позивача та вивчивши матеріали справи,
встановив,  що право власності ОСОБА_2. на земельну
ділянку площею 0, 35 га,  що розгашована
за адресою: АДРЕСА_1,  визначено наданим Державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ № 315151,  що виданий 02 серпня 2006 року,  що виданий для ведення особистого селянського
господарства. Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ №
315150,  що виданий 02 серпня 2006
року,  визначено право власності на
земельну ділянку площею 0, 25 га
за ОСОБА_2.,  яка надана
відповідачу для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі
фотокопії договору купівлі-продажу серії ВЕО № 644557 від 17.05.2007 року,  що зареєстровано в реєстрі за № 1548,  ОСОБА_2. продала а ОСОБА_1. придбав житловий
будинок АДРЕСА_1 за 17675 грн. Статтею 377 ЦК України встановлено,
що до особи,  яка придбала
(набула) житловий будинок,  переходить
право власності на земельну ділянку,  на
якій він розміщений,  без зміни її"
цільового призначення,  у розмірах,  встановлених договором.  Також,
якщо житловий будинок,  розміщений
на земельній ділянці,  наданій у
користування,  та у разі його відчудження
до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки,  на якій він розміщений,  та частиною ділянки,  яка необхідна для його обслуговування. У
відповідності до ксерокопії договору купівлі-продажу від 17 іраяия 2007
року,  що укладений між ОСОБА_2і
ОСОБА_1,  згідно вимог  ст.
ст.  202,  203,
204,  205,  207 ЦК України,  на підставі якого ОСОБА_2. продала а ОСОБА_1.
придбав земельну ділянку загальною площею 0, 25 га для обслуговування житлового
будинку,  що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за 2000 грн. З
наведеного вище,  вбачається,  що Позивач у відповідності до вимог  ст.
125 ЗК України набув права власності (або користування) на земельну
ділянку площею 0, 25 га,  що розташована
за адресою: Оріхівський район АДРЕСА_1

Також,  у відповідності до ксерокопії договору
купівлі-продажу від 03 січня 2007 року,
що укладений між ОСОБА_2і ОСОБА_1,
згідно вимог  ст.  ст.
202,  203,  204,
205,  20/ ЦК України,  на підставі якого ОСОБА_2. продала а ОСОБА_1.
придбав земельну ділянку загальною площею 0, 35 га для ведення особистого
селянського господарства,  що розташована
за адресою: Оріхівський район с
Новоандріївка вул.  Гагаріна,  43 за 3000 грн.

З 01
січня 2007 року не існувало заборони на купівлю-продаж земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,  що
стверджується публікаціями в періодичних видань -газеті „Запорізька
правда'" та газеті „Урядовий кур'єр".

Право
власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна,  ню визначено
ст.  334 ЦК України.

У
відповідності до ч. 2  ст.  220 ЦК України,  якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору,  що підтверджується
письмовими доказами,  і відбулося повне
або часткове

виконання
договору,  але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,  суд
може визнати такий договір дійсним.

На
підставі  ст.  328 ЦК
України,  право власності набувається
на підставах,  що не заборонені
законом,  зокрема з правочинів і
відповідно до вимог  ст.  344 ЦК
України право власності переходить до набувача майна з моменту його
передачі.

Відповідач
прохає суд позов задовольнити,  так як
вимоги Позивача обґрунтовані,  і
претензій до Позивача у його довірителя не має.

У
відповідності до  ст.  41 Конституції України,  кожен має право володіти і розпоряджатися
своєю власністю,  право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права
власності,  право приватної власності є
непорушним.

Згідно  ст.  49
Закону України „Про власність",
володіння майном вважається правомірним,
якщо інше не буде встановлено судом.

При
таких обставинах,  суд вважає,  що договори купівлі-продажу від 03.0J .2007
року та 17.05.2007 року дійсними і Позивач с фактичним власником нерухомого майна - земельної ділянки
площею 0, 35 га і площею 0, 25 га,  що
розташована за адресою: Оріхівський район АДРЕСА_1.

Керуючись  ст.
ст.  2і,  11,
27,  31,  60,
74,  76,  167,
199,  208,  209,
213-215,  218 ЦПК України,   ст.  ст.  11, 16,
32,  71, 267, 202-205, 207, 220,
224 ЦК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання дійсним договорів купівлі-продажу та визнання права власності на
земельні ділянки задовольнити повністю.

Визнати
договір купівлі-продажу від 03.01.2007 року нерухомого майна - земельної
ділянки загальною площею 0, 35 га для ведення особистого селянського
господарства,  що розташована за адресою:
Оріхівський район АДРЕСА_1,  що укладений
між ОСОБА_2і ОСОБА_1 дійсним.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - земельну ділянку загальною
площею 0, 35 га для ведення особистого селянського господарства,  що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з нравом
реєстрації та виготовлення державного акту

Визнати
договір купівлі-продажу від 17.05.2007 року нерухомого майна - земельної
ділянки загальною площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового
будинку,  що розташована за адресою:
Оріхівський район АДРЕСА_1,  що укладений між ОСОБА_2і ОСОБА_1 дійсним.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності па нерухоме майно - земельну ділянку загальною
площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку,  що розташована за адресою: Оріхівський район АДРЕСА_1 з ііраг«>м
реєстрації та виготовлення державного акту.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.