Справа № 22ц-2559            Головуючий у 1 інстанції
2007 р.                                  Суддя-доповідач                          -  Бондаревська
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року грудня місяця 11 дня                                                    м.
Полтава

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого-судді   -
Буленка О.О.,

суддів -
Бондаревської СМ. ,  Омельченко Л.М. ,

при секретарі -
Амеліній М. В.,

з участю:

позивача -
ОСОБА_3,

представника
відповідача - ОСОБА_2,

представника
третьої особи - ОСОБА_4

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про визнання укладеним безстрокового
трудового договору,  стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану відпустку,
середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку,  моральної шкоди.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду,  -

встановила:

У січні
2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання
укладеним безстрокового трудового договору між ОСОБА_3 та приватним підприємцем
ОСОБА_1 ; про стягнення в солідарному порядку з відповідачів боргу по
заробітній платі в розмірі 900 грн.,
компенсації   за    невикористану    відпустку
в   розмірі    1095
грн.,

середньомісячної
заробітної плати за час затримки фактичного розрахунку -1400 грн.,  моральної шкоди в розмірі 1500 грн.,  витрати на юридичні послуги

-    50 грн.

Ухвалою
Октябрського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_3 роз'єднано,  вимоги про стягнення
з відповідачів середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку
виділено в окреме провадження.

Рішенням
Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2007 року вищезазначений
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалено:
визнати укладеним трудовий договір між ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_1
з 01.09.2004 року.

Стягнути
з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній
платі в розмірі 900 грн.,  компенсацію за
невикористану відпустку - 565 грн.,
моральної шкоди - 1000 грн.,  а
всього 2465 грн.

У позові до
ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Стягнути
з ОСОБА_1  на користь держави державне
мито в сумі 68 грн. та на користь ТУ ДСА в Полтавській області 30 грн. -
витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Не
погодившись з даним судовим рішенням,
його в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_1

В
апеляційній скарзі,  посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального
права,  просив скасувати оскаржуване ним
рішення та ухвалити нове рішення,  яким
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

В
судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача
ОСОБА_1  - ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримала,  посилаючись на викладені в
ній обставини.

Позивач
ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала,
просила її відхилити,  а рішення
місцевого суду залишити без змін.

Представник
третьої особи - Полтавського міського центру зайнятості

-    ОСОБА_4
у розгляді апеляційної скарги поклався на розсуд суду.

Колегія
суддів,  перевіривши матеріали
справи,  законність і обгрунтованість
рішення суду,  мотиви апеляційної
скарги,  приходить до висновку,  що скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно
ч.1  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
ОСОБА_1  перебуває на податковому обліку
в ДПІ м. Полтави,  як СГД - ФО з
11.05.2004 року та займається випічкою хлібобулочних виробів та її оптовою
реалізацією в пекарнях на орендованих площах,
розташованих в АДРЕСА_1.

Постановою
Октябрського районного суду м. Полтави від 16.03.2007 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного
правопорушення,  передбаченого  ст. 41 ч.1 КУпАП та призначено
адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 255
грн.,  в тому числі за порушення п.6  ст. 24,
ст. 24-1 КЗпП України та наказу Міністерства праці та соціальної
політики України від 08.06.2001 року № 260 „Про затвердження Форми трудового
договору між працівником і фізичною особою та порядку реєстрації трудового
договору між працівником і фізичною особою" (щодо своєчасного укладення
трудового договору із ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_3,
ОСОБА_7);  ст. 24 Закону України „Про
відпустки" в частині виплати компенсації за невикористані дні
відпустки;  ст. 115 КЗпПУ в частині
строків виплати заробітної плати.

ОСОБА_3
в період з 01.09.2004 року по 24.11.2006 року працювала у ПП ОСОБА_1  на посаді пекаря,  без належного оформлення трудових
відносин,  що підтверджується протоколом
№ 16-01-31/7 про адміністративне правопорушення та письмовим поясненням ОСОБА_1

Встановивши
вищенаведені обставини та відповідно до положень ч.4  ст. 24 КЗпП України,  суд прийшов вірного висновку,  що факт укладення трудового договору між
ОСОБА_3 та ПП
ОСОБА_1  знайшов своє підтвердження в
судовому засіданні в ході розгляду даної справи.

Також
судом встановлено,  що оплата праці
ОСОБА_3 проводилась у розмірі мінімальної заробітної плати,  а саме: з 01.09.2005 року - 310 грн.,  з 01.01.2006 року - 350 грн.,  з 01.07.2006 року - 375 грн.

За час
роботи у ПП ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 не
отримала заробітну плату за вересень,
жовтень,  24 дні листопада 2006
року у розмірі 900 грн. (вересень - 375 грн.,
жовтень - 375 грн.,  листопад 150
грн.),  що підтверджується протоколом №
16-01-31/7 про адміністративне правопорушення та письмовим поясненням ОСОБА_1

Крім
того,  ОСОБА_3 за весь час перебування у
трудових відносинах з ПП ОСОБА_1 ,
щорічна відпустка не надавалася,  грошова
компенсація не виплачувалася та становить 565 грн.

З
урахуванням встановленого,  наявних у
матеріалах справи доказів,  а також
відповідно до ч.3  ст. 61 ЦПК України та
згідно  ст. 116,  237-1 КЗпП України,  суд правомірно дійшов до висновку про обгрунтованість
позовних вимог ОСОБА_3,  частково
задовольнивши її позовні вимоги на підставі наведених у рішенні розрахунків як
в частині позовних вимог щодо визнання укладеним безстрокового трудового
договору,  стягнення заборгованості по
заробітній платі,  компенсації за
невикористану відпустку,  так і в частині
визначення розміру відшкодування позивачці моральної шкоди,  виходячи із розумності,  справедливості та глибини і тривалості
завданих їй моральних страждань.

Доводи
апеляційної скарги законності та обґрунтованості висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Рішення
Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2007 року ухвалено з
дотриманням норм матеріального та процесуального права,  а тому підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування даного судового рішення не вбачається.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом
двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.