АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц -2323/2007 р.                           Головуючий
Категорія:   17                                                            Зайончковська
апеляційній інстанції Скіць М. І.
УХВАЛА

Іменем України

19
грудня 2007 року                                                                                             м.  Черкаси

Колегія судців
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючого               Адаменко Л.В.

суддів                           Скіця М. І.,  Демченка В.А.

при
секретарі               Петренко С. П.

з участю
адвоката    ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Черкаського головного регіонального відділення ЗАТ КБ „Приватбанк" на
рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_2 до Черкаського головного регіонального
відділення ЗАТ КП „Приватбанк" ,
ЗАТ „Страхова компанія „Інгосстрах" про визнання договору
страхування недійсним та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

встановила:

31 липня
2007 року ОСОБА_2  звернувся до суду з
вищезазначеним позовом,  мотивуючи свої
вимоги тим,  що 20 березня 2006 року він
уклав із ЗАТ КБ „Приватбанк"
кредитний договір про надання йому банком коштів на придбання автомобіля. На
виконання умов кредитного договору він 17 березня 2007 року уклав договір
добровільного страхування автотранспорту із страховою компанією „Гарант
-АВТО" терміном дії з 20 березня 2006 року по 19 березня 2013 року та
письмово погодив його з банком.

На
виконання умов договору добровільного страхування,  він 17 березня 2006 року сплатив страховий
платіж (поліс НОМЕР_1 на строк дії з 20.03.06 по 19.03.07) і 19 лютого 2007
року знову сплатив страховий платіж (поліс НОМЕР_2 на строк дії з 20.03.07 по
19.03.08).

При
сплаті чергового щомісячного платежу на погашення заборгованості по кредиту він
21 квітня 2007 року довідався,  що йому
нарахована пеня за прострочення платежу.

Виясняючи
причини нарахування пені він довідався,
що банк без його відома уклав 20 березня 2007 року договір страхування
наземного транспорту з іншою страховою компанією,  тобто ЗАТ „Страхова компанія „Інгосстрах"
і сплатив страховий платіж в сумі 1953 гривні за рахунок кредитних коштів,  за що йому і була нарахована пеня в сумі 320
гривень 46 копійок за період з березня по серпень 2007 року.

Лише в
серпні 2007 року йому було надано для ознайомлення договір страхування
наземного транспорту із страховою компанією ЗАТ „Страхова компанія
„Інгосстрах" і запропоновано було його підписати.

Зважаючи,  що його згоди на укладення договору
страхування із страховою компанією ЗАТ „Страхова компанія „Інгосстрах" не
було. За рекомендацією банку ним був укладений договір страхування зі страховою
компанією Гарант -АВТО" терміном дії з 20 березня 2006 року по 19 березня
2013 року,  котрий його повністю
влаштовує і він своєчасно вносив страхові платежі,  тобто виконує умови договору,  просив суд визнати договір страхування,  укладений банком від його імені зі страховою
компанією ЗАТ „Страхова компанія „Інгосстрах" недійсним,  стягнути з банку на його

користь 320 гривень 46 копійок переплачених
ним коштів та 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди та судові витрати
по справі.

Рішенням
Смілянського міськрайонного суду від 23 жовтня 2007 року позов задоволено
частково.

Визнано
договір страхування наземного транспорту від 20 березня 2007 року між ЗАТ
„Страхова компанія „Інгосстрах" та ОСОБА_2 ,  вигодонабувач ЗАТ КБ „
Приватбанк",  недійсним.

Стягнуто
з Черкаського ГРУ ЗАТ КБ
„Приватбанк" на користь ОСОБА_2
на відшкодування матеріальної шкоди 320 гривень 46 копійок і на
відшкодування моральної шкоди 2000 гривень та судові витрати по справі,  а всього 2801 гривня 46 копійок.

Не
погоджуючись з рішенням суду,  Черкаське
ГРУ ЗАТ КБ „Приватбанк"
подало апеляційну скаргу,  в якій просить
про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав,  що суд неповно дослідив докази по
справі,  висновки суду про часткове
задоволення позову не ґрунтуються на доказах по справі і неправильне застосування
судом норм процесуального і матеріального права.

Судова  колегія  заслухавши доповідь  судді-доповідача,   пояснення
сторін,   що з"явилися,  ,
вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів  ' апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи
частково позов районний суд виходив з того,
що відповідно до положень
ст.  627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору,  виборі
контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та
справедливості.

З
матеріалів справи вбачається,  що 19
лютого 2007 року позивач сплатив черговий страховий платіж страховій компанії
„Гарант -АВТО" і укладений банком 20 березня 2007 року договір страхування
із ЗАТ „Страхова компанія „Інгосстрах" від імені ОСОБА_2 ,  де вигодонабувач ЗАТ КБ „
Приватбанк" до цього часу не підписаний позивачем і воля останнього на
його укладення відсутня. Страхові платежі за даним договором значно вищі ніж за
попереднім.

Розглядаючи
спір,  судова колегія вважає,  що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив  ; обставини по справі,  надані сторонами докази,  правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон,  який їх регулює
та постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Посилання
представника ЗАТ КБ „
Приватбанк" на ту обставину,  що
після закінчення страхового періоду банк,
не маючи відомостей про продовження договору страхування,  діючи відповідно до укладеного кредитного
договору,  за своєю ініціативою здійснив
щорічне перестрахування заставного автомобіля,
діючи виключно в інтересах позичальника безпідставні,  так як він повинен був довести за допомогою
належних та допустимих доказів,  з
урахуванням положень  ст.   ст.
57 - 59 ЦПК України,  зазначені
ним обставини. Таких доказів він не надав. Крім того,  його твердження спростовуються іншими
наявними в матеріалах справи доказами.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

На підставі наведеного
та керуючись  ст.   ст.
307,  308,  314,
315 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Черкаського ГРУ ЗАТ КБ „Приватбанк" відхилити,  рішення Смілянського міськрайонного суду від
23 жовтня 2007 залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена до суду
касаційної інстанції порядку протягом двох місяців.