Справа № 22- 7282                         Головуючий в 1 інстанції Дорошенко В.Г.
Категорія 5                                            Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

2007р. жовтня
23   дня. Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого Пономарьової О.М. суддів Бабенко П.М., Бондаренко Л.І. при секретарі Артамоновій
С.О.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення
Кіровського районного суду м.Донецька від 2 серпня 2007р.

за позовом ОСОБА_3, діючої в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - КП
ЖЕК №1 Кіровського району м.Донецька про визначення порядку користування жилим
приміщенням та по зустрічному позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
Управління комунальних ресурсів про визнання приватизації квартири частково
недійсною, свідоцтва про право власності на квартиру недійсним та визнання
права власності на 1/2 частину квартири, -

Заслухавши  доповідача,
пояснення  ОСОБА_1,   ОСОБА_2 перевіривши матеріали справи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2. звернулись
до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного
суду м.Донецька від 2 серпня 2007р., яким позовні вимоги ОСОБА_3. задоволені.
Визнаний порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_3. з неповнолітнью
донькою ОСОБА_4 надані в користування жилі кімнати, площею 13,6 м.кв. та 16,8
м.кв. у квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 виделено
у користування жилу кімнату, площею 12,8 м.кв. у квартирі   АДРЕСА_1

Службові приміщення, залишені у спільному користуванні сторін

Суд
зобов"язав КП ЖЕК-1 Кіровського району м. Донецька укласти-договори найму
на ім"я ОСОБА_3. на жилі кімнати 13,6 кв.м. та 16,8 м.кв. у квартирі

2

АДРЕСА_1, на ім"я ОСОБА_2 - на жилу
кімнату площею -12,8 кв.м.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3. третя особа комунальних ресурсів про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визнання права „власності на
1/4 частину квартири -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2. ставлять
питання про скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що позивачка та відповідач ОСОБА_2. шляхом обману приватизували спірну квартиру, на яку ОСОБА_1 має право, як співвласник. Рішення не відповідає
нормам матеріального, процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення скасуванню з направленням у
відповідності з п.п. 3, 4 ст. 311 ЦПК України на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_3. вбачається, що їй, відповідачу ОСОБА_2 - колишньому чоловіку та їх дочці ОСОБА_4
належить на праві спільної часткової власності
квартира АДРЕСА_1.

її частка у спірній квартирі складає - 33%, частка ОСОБА_2 - 34%, ОСОБА_4. - 33% . Рішенням Кіровського районного суду
м.Донецька шлюб між нею та відповідачем був розірваний 15
грудня 2006р. Після розірвання шлюбу між нею та відповідачем почали виникати суперечки з приводу користування квартирою.
Крім того, між ними не досягнуто домовленості
з приводу оплати за квартиру та комунальні послуги.

Вказана квартира складається з трьох жилих кімнат - двох суміжних площею 13.6 кв.м. та 16,8 кв.м. та однієї ізольованої -
площею 12,8 кв.м. Загальна площа спірної квартири складає 64,9 кв.м.
Вважає, що відповідно до часток розподілених між власниками квартири їй належить 14,68 кв.м жилої площі, неповнолітній дочці
ОСОБА_4та відповідачу по 14.25 кв.м кожному.
В зв'язку з тим, що донька ОСОБА_4 мешкає з нею, просить суд визначити порядок користування жилою площею в спірній квартирі,
надавши їй з дочкою в користування дві жилі суміжні
кімнати площею 13,6 кв.м та 16,8 к.м., а відповідачу надати в
користування ізольовану кімнату площею 12,8 кв.м. Службові приміщення залишити в спільному користуванні сторін.

З зустрічним позовом звернувся ОСОБА_1, вказуючи на те, що він зі своєю дружиною та двома синами мешкав в чотирьохкімнатній
квартирі на АДРЕСА_2, яку він отримав працюючи на шахті.
У 1988 р. вони обміняли квартиру на трьохкімнатну,
розташовану за адресою: - АДРЕСА_1. Старший син ОСОБА_5 помер. А молодший син ОСОБА_2. у 1991 р. одружився з відповідачкою та пішов жити на квартиру. У 1993 р.
померла його дружина, він запропонував сину разом із сім'єю мешкати з ним у
спірній квартирі. При цьому, вони домовились приватизувати квартиру в рівних
частках, тобто по 25 % кожному -йому, сину, його дружині та
їх дочці. У 2006р. йому стало відомо, що у 1999р., син та його дружина приватизували квартиру без його відома і без
його участі у приватизації.

3

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру
співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2(33%), ОСОБА_2.(34%), ОСОБА_4.(33%).

Шлюб між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 у грудні 2006р. було розірвано, не проживають однією сім'єю, між
ними постійно виникають суперечки стосовно користування квартирою, оплати
комунальних послуг, в в'язку з чим виникла необхідність визначити порядок
користування житлом, та укласти окремі договори найму.

Квартира
складається з трьох жилих кімнат: двох суміжних площею 13,6 кв.м. і 16,8 кв.м.
та однієї ізольованої площею 12,8 кв.м., загальна жила площа квартири складає
42,2 кв.м.

Суд з
врахуванням норм матеріального права - ст. 104, 63, 47 ЖК України дійшов до
висновку про обґрунтованість вимог позивачки, що ОСОБА_3 з неповнолітньою
дочкою ОСОБА_4 необхідно виділити у користування суміжні кімнати площею 13,6
кв.м. та 16,8 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 - ізольовану кімнату площею 12,8
кв.м., і що такий порядок користування буде відповідати вимогам закону, не
порушувати житлових прав сторін.

З висновком суду
про поділ квартири з застосуванням норм матеріального права - ст.104, 63 ЖК
України, погодитись не можна, оскільки суд застосував норму, яка не підлягає
застосуванню при виникнених правовідносин.

По справі
встановлено, що квартира належить ОСОБА_3., ОСОБА_2 на праві приватної
власності.

При вирішенні
спорі, пов"язаних із користуванням жилими приміщеннями в квартирі,
належної громадянам на праві приватної власності необхідно виходити з норм гл.6
розд.ПІ ЖК України „Про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах)
приватного житлового фонду".

У відповідності
з вимогами ст.166 ЖК України договір найму жилого приміщення в квартирі, що
належить громадянинові на праві приватної власності, може бути змінено тільки
за згодою наймача, членів його сім"ї.

ОСОБА_1, ОСОБА_2. заперечують
проти вимог ОСОБА_3. про поділ квартири.

Оскільки по
справі встановлено, що квартира є власністю ОСОБА_3., ОСОБА_2, застосування ст.
104 ЖК України не передбачається можливим.

Суду при новому
розгляді справи слід звернути увагу на роз"яснення Пленуму Верховного Суду
України у п.6 постанови „Про практику застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня
1991р. про те, що якщо виділ частки в натурі неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити порядок користування кімнатами. По
виникнених правовідносинах поділ квартири не можливий.

Таким чином, суд
поспішно вирішив позовні вимоги про зміну договору найму жилого приміщення в
квартирі.

Суд, перевіряючи
вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права на частку у спірній квартири
висловився відносно його вимог про визнання приватизації недійсною, вважаючи їх
необгрунтованими. Але у резолютивній частині не зазначив свій висновок щодо
заявлених зустрічних вимог.

4

Підставою для
скасування рішення з направленням справи на новий розгляд є те, що суд
розглянув справу за відсутності осіб, які беруть участь по справі.

Суд, розглядаючи
справу притягнув до участі по справі Управління комунальних ресурсів Донецької
міської ради у якості третьої особи, представник якої у письмові заяви просив
справу розглянути у його відсутность.

При наявності
цієї заяви суд розглянув справу буз участі представника Управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради в порушення ст.74, 76 ЦПК України, не
повідомивши сторону про час і місце розгляду справи.

Суд, розглядаючи
вимоги у відсутність представника третьої особи не встановив чи є вона належною
особою при наявності позовних вимог про визнання приватизації квартири
недійсною, не з"ясував думку щодо заявлених вимог, та усі фактичні
обставини по справі- яка належна установа може бути притягнута по справі у
якості відповідача, постановив рішення без достатніх матеріалів про права та
обов"язки сторін щодо даного позову.

За таких обставин
апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги норм
процесуального права - ст. 169 ЦПК України і це є також безумовною підставою
для скасування постановленого у справі рішення.

Враховуючи
викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушені вимоги
норм процесуального права: суд розглянув справу у відсутність осіб, які мають
право приймати участь по справі, не з"ясував належного відповідача по
справі за позовом про приватизацію квартири недійсною і ці недоліки не можуть
бути усунені ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції чи
апеляційний судом справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.
303, 307, п.3,4 ст. 311, 313, 315, 317 ЦПК України, апеляційний   суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення
Кіровського районного суду м.Донецька від 2 серпня 2007р. скасувати.

Справу направити в суд першої інстанції для розгляду по
суті.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення.