Справа № 22ц-1786
/2007         Головуючий 1 ін ст. - Негода
Доповідач - Бойко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2007 року
м.  Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді:         БОЙКО О.В.

суддів:      МЕЛЬНИЧЕНКА Ю.В.,   МАМОНОВОЇ О.Є.

при секретарі:      Пільгуй Н.В.

з участю:  ОСОБА_1,
ОСОБА_2,   ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою військової частини А-1479 на рішення Ічнянського районного
суду Чернігівської області від 05 жовтня 2007 року по справі за позовом
військової частини А 1479 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення із службового житлового приміщення без надання
іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2007
року військова частина А 1479 звернулась з позовом,   в якому просила виселити ОСОБА_2,   ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із службового житлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з тих підстав,
що відповідач ОСОБА_2 в зв'язку із службовим переміщенням направлений на
службу в іншу військову частину,   яка
знаходиться в м.  Знам"янка
Кіровоградської області,   виключений із
списків особового складу в/ч
А 1479,   разом з відповідачкою ОСОБА_3
(дружиною) виписався із займаної службової квартири,   але не звільнив її у встановленому порядку.

11.09.2007
року на виконання вимог суду позивач уточнив позовні вимоги та просив виселити
ОСОБА_2 та його дружину ОСОБА_3 із службового житлового приміщення: АДРЕСА_1.
(а.с. 21-22).

Рішенням
Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2007 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд 1 інстанції прийшов до
висновку,   що спірне житло визнано
службовим в порушення діючого законодавства без рішення виконкому,   а значить не може вважатись службовим,   тому суд вважає,   що виселення відповідачів без надання іншого
житлового приміщення  неможливе.

2

Крім
того,   суд взяв до уваги той факт,   що відповідачка ОСОБА_3 на даний час
знаходиться в трудових відносинах з позивачем,
а відповідач ОСОБА_2 має вислугу на військовій службі більше 20
років,   в тому числі більше 10 років у
позивача,   іншого житла в них не
має,   а тому питання про їх виселення
без надання іншого житлового приміщення є неправомірним.

В
апеляційній скарзі командування військової частини просить скасувати рішення
суду 1 інстанції та прийняти нове по суті позовних вимог,   виселити ОСОБА_2 та його дружину ОСОБА_3 із
службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Апелянт
посилається на те,   що суд прийшов до
невірних висновків,   оскільки ОСОБА_2 у
судовому засідання не довів,   що він
отримав спірне житло в 1996 році,   а не
в 1999 році як це підтверджено документами; те,   що позивач проходив службу у військовій
частині більше 10 років не є підставою для надання йому службової квартири для
постійного проживання,   оскільки він не
скористався правом на отримання квартири під час служби у позивача,   а перевівся до іншої військової частини в
іншу місцевість,   де питання про надання
житла повинно вирішуватись у встановленому порядку; факт наявності трудових
відносин відповідачки ОСОБА_3 з позивачем не дає їй права проживати у спірній
службовій квартирі,   оскільки квартира
надавалась не їй,   а її чоловіку; у
відповідачів відсутні правові підстави для проживання в спірній квартирі,   оскільки вони добровільно знялись з
реєстрації; надання квартирі статусу службового житла ніким не
оспорювалось,   а відповідно до Закону
України „Про місцеві державні адміністрації" Ічнянська
райдержадміністрація мала право прийняти розпорядження № 126 від 27.05.1999
року,   яким надано статус службового
житла спірній квартирі.

В
судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу,   просив її задовольнити.

Відповідачі
апеляційну скаргу не визнали,   просили в
її задоволенні відмовити,   залишити без
змін рішення суду 1 інстанції.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,   пояснення
учасників судового розгляду,   дослідивши
матеріали справи,   апеляційний суд
приходить до висновку,   що апеляційна
скарга підлягає задоволенню,   а рішення
суду скасуванню,   виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог,   суд
виходив з того,   що спірне житло не
можна визнати службовим,   оскільки
статус службового йому надавався в порушення діючого законодавства,   та,
що у відповідачів немає іншого житла.

Проте з
такими висновками суду не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав.

Як
встановлено судом ОСОБА_2 проходив військову службу в військовій частині А
1479.

Під час
проходження служби відповідач ОСОБА_2 разом з сім"єю проживав в квартирі
АДРЕСА_1,

3

якій
розпорядженням Ічнянської райдержадміністрації від 27.05.1999 року № 126 надано
статус службового житла.

Відповідач
ОСОБА_2 в зв'язку з переміщенням по службі згідно наказу від 05.03.2007 року №
65 виключений із списків військової частини,
14.03.2007 року разом з дружиною ОСОБА_3 знявся з реєстрації із спірної
квартири,   в квартирі не проживає,   але там залишились його речі та залишилась
проживати дружина - відповідачка ОСОБА_3

ОСОБА_2
на даний час вже зареєстрований за адресою: Кіровоградська область,   село Богданівка,   в гуртожитку військової частини А 1201 за
новим місцем служби.

Відповідно
до  ст.
12 Закону України „Про соціальний і правовий захист

військовослужбовців      та
членів      їх      сімей",  Порядку      забезпечення

військовослужбовців
та членів їх сімей житловими приміщеннями,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року
№ 1081 у разі переміщення військовослужбовців по службі,   пов'язаного з переїздом в іншу
місцевість,   службові житлові приміщення,   які вони займали за попереднім місцем
служби,   підлягають звільненню.

Розпорядження
Ічнянської райдержадміністрації від 27.05.1999 року № 126 про надання спірній
квартирі статусу службового житла є чинним,
ніким не оспорювалось,   вимоги про
визнання такого рішення незаконним не заявлялись,   райдержадміністрація була виконавчим органом
на той час,   відповідно до Закону
України „Про місцеві державні адміністрації" могла здійснювати такі
повноваження,   спірне житло з 1999 року
використовувалось сторонами як службове,
а тому висновок суду щодо того,
що спірне житлове приміщення визнано службовим в порушення вимог
законодавства,   не може вважатись
обґрунтованим.

Крім
того,   враховуючи,   що відповідачі добровільно знялись з
реєстрації з спірної квартири 14.03.2007 року,
фактично втратили правові підстави для проживання в ній,   зберігають в цій квартирі свої речі,   відповідачка ОСОБА_3 проживає там без
будь-яких правових підстав,   а тому вони
підлягають виселенню з даного житла.

Таким
чином,   позовні вимоги є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  303,   307,
п.1,  4 ч.1  ст. 309,
314-315,   319,   324 ЦПК України,    ст. .
ст. . 118,   124 ЖК
України,    ст. . 12
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей",   п. 19 Порядку
забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими
приміщеннями",   затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081,   апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Рішення
Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2007 року
скасувати.

Позовні
вимоги задовольнити.

4

Виселити
ОСОБА_2,   ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1
без надання іншого житлового приміщення.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,   може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.