АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-2336-2007р.                                             Головуючий
12;13                                                                 Мельник
апеляційній інстанції Захарова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25"
грудня 2007 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                    Захарової
А.Ф.

суддів                                Скіця М.
І.,  Демченка В.А.

при
секретарі                   Петренко СП.

З участю
адвоката           ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2007р. по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,  ОСОБА_4
про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та договору дарування частини
будинку і стягнення моральної шкоди.

Вивчивши
матеріали справи,  вислухавши
представника ОСОБА_2,  який підтримав
доводи апеляційної скарги,  та
заперечення на них з боку ОСОБА_3,
адвоката ОСОБА_1,  судова палата,
-

встановила:

В квітні
2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу і дарування частини будинку державного акту на право власності
на земельну ділянку,  стягнення моральної
шкоди.

Вказував,  що в будинку АДРЕСА_1,  який належав на праві приватної власності
його батькові ОСОБА_5,  проживав і був
зареєстрований з моменту народження.

З 1993
року по 05.03.2003 року перебував в шлюбі з ОСОБА_2,  проживали сім'єю в цьому будинку.

Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного
будинку.

25.04.2003
року позивач підписав довіреність на ім. 'я ОСОБА_2,  яку навіть не прочитав і зміст якої йому
стало відомо лише у вересні 2006 року після ознайомлення з матеріалами справи
за позовом до нього ОСОБА_2 про визнання його втратившим право на користування
жилим приміщенням,  за якою уповноважив
відповідачку оформити на його

2

ім.
'я,  позивача,  спадщину після смерті батька,  і наміру відчужувати спадщину не мав,  не маючи іншого житла.

12.05.2003
року було видано свідоцтво про право на спадщину на його ім. 'я Першою держнотконторою,  на чому повноваження ОСОБА_2 повинні були
бути закінчені.

26 липня
2004 року без його відому,  таємно,  ОСОБА_2,
домовившись із своєю матір'ю ОСОБА_6,
уклала з нею договір купівлі-продажу,
за яким продала належну йому частину будинку,  скориставшись вказаною вище довіреністю.
27.12.2004 року по домовленості між собою,
без його відома,  ОСОБА_4 ,  яка мешкала на той час в с. Виграїв
Корсунь-Шевченківського району Черкаської області,  уклали договір дарування,  за яким ОСОБА_2 стала власницею належної йому
частини будинку.

Таким
чином,  в результаті зловмисної
домовленості представника однієї сторони (його представника за довіреністю) з
другою стороною (ОСОБА_4  він залишився
без житла,  тому вважає з цих підстав
недійсним договір купівлі-продажу частини будинку АДРЕСА_1 і просив таким його
визнати на підставі  ст. 232 ЦК
України,  а також визнати недійсним
договір дарування цієї частини будинку,
що є наслідком недійсності попереднього договору,  та Державний акт на право власності на
земельну ділянку від 26.06.2006р.,
НОМЕР_1 на ім. 'я ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.

Вважає,  що зазначеним йому
спричинена моральна шкода,  що полягає в
душевних та моральних стражданнях,  та
складає 1699 грн.,  яку теж просив
відшкодувати йому за рахунок відповідачів в солідарному порядку разом з
витратами по справі.

Рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2007 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано
недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1,  укладений 26 липня 2004 року між
представником ОСОБА_3- ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської держнотконтора
Миколенко І.М.  за реєстраційним №2-2531.

Визнано
недійсним договір дарування 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1,  укладений 27 грудня 2004 року між
ОСОБА_4  та ОСОБА_2,  посвідчений приватним нотаріусом Мисан
А.О.,  реєстраційний №9826.

Стягнуто
з ОСОБА_2 та ОСОБА_4  в солідарному
порядку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 500 грн.,  а також понесені ним судові витрати в сумі 278
грн.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_2 просе
його скасувати як постановлене з порушенням матеріального і
цивільно-процесуального права,  та
ухвалити нове рішення,  яким відмовити в
задоволенні позову.

Обговоривши
матеріали справи,  судова палата
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
до задоволення.

Судом
встановлено,  що спірний будинок по
АДРЕСА_1 належав батькові позивача ОСОБА_3 на праві приватної власності.
Позивач проживав у ньому та був там зареєстрований з моменту свого народження.

Позивач
ОСОБА_3 і відповідачка ОСОБА_2 з 1993 року по 05.03.2003 року проживали разом в
даному будинку,  перебуваючи в
шлюбі,  від якого мають неповнолітню
дитину - сина ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2
народження.

Після
смерті батька позивача відкрилася спадщина на все належне йому майно,  в тому числі і на вказаний будинок в обсязі
1/2 його частини.

Для
оформлення цієї спадщини позивач надав ОСОБА_2 довіреність від 25.04.03
року,  про наслідки дії якої йому стало
відомо,  коли він ознайомився з
матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до нього про визнання його таким,  що втратив право користування житловим
приміщенням.  Підписавши дану
довіреність,  позивач бажав,  як стверджував,  уповноважити ОСОБА_2 оформити на його ім. 'я
спадщину після смерті його батька для того,
щоб в подальшому розпорядитися належною йому на праві власності частиною
будинку на користь свого єдиного неповнолітнього сина.

Першою
Черкаською державною нотаріальною конторою 12.05.2003 року на ім. 'я позивача
було видано свідоцтво про право на спадщину за №2-1117,  зареєстроване в КП ЧООБТІ за №2004
(ар.спр.51).

Встановлено,  що після цього 26.07.2004 року ОСОБА_2,  користуючись зазначеною довіреністю,  уклала від імені ОСОБА_3 договір із своєю
матір'ю ОСОБА_6 купівлі-продажу належної позивачу частини будинку,  за яким продала 1/4 частину належну
позивачеві своїй матері,  яка потім
27.12.2004 року подарувала цю 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 своїй
дочці-позивачці по справі. Доказів про те,
що ОСОБА_2 чи ОСОБА_6 розрахувалися з позивачем за спірну частину будинку
відповідачки суду не надали і таких не встановлено поряд з запереченнями на
таке ОСОБА_3

За таких
обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку про те,  що відповідачка ОСОБА_2 як довірена
особа,  діяла суто в своїх інтересах
особистих,  продаючи належну позивачеві
частину будинку своїй матері-відповідачці ОСОБА_6,  яка через півроку повернула придбану у дочки
частину будинку їй шляхом укладення договору дарування,  і що мала місце,  таким чином,
зловмисна домовленість між представником однієї сторони з іншою
стороною.

Відповідно до ч.3  ст. 238 ЦК України
представник не може вчиняти правочин від імені особи,  яку він представляє,  у своїх інтересах або в інтересах іншої
особи,  представником якої він одночасно
є,  за винятком комерційного представництва,  а також щодо інших осіб,  встановлених законом.

Тому
правильно суд вказав,  що позивач ОСОБА_3
має право на оспорювання вищевказаних правочинів,  оскільки дії вчинені не в його
інтересах,  що суперечить самій сутності
представництва,  і визнав недійсними
договір купівлі-продажу від 26 липня 2004 року,
укладений між ОСОБА_2 як представником ОСОБА_3 і ОСОБА_6 та договір
дарування від 27 грудня 2004 року,
укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 відносно спірної частини будинку по
АДРЕСА_1.

Оскільки
судом встановлено спричинення моральної шкоди позивачу внаслідок вчинення
відповідачками дій за зловмисною домовленістю між собою на свою користь і на
шкоду позивачеві,  який зазнав душевних
страждань в зв'язку з протиправними діями відповідачів,  позбавивши його житла,  суд правомірно стягнув з відповідачок в
солідарному порядку на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 500 грн.
на підставі  ст. 23,   ст. 232 ЦК України.

Доводи
апеляційної скарги проте,  що рішенням
Придніпровського райсуду
м. Черкаси від 07 листопада 2006 року ОСОБА_3 визнаний таким,  що втратив право користування в спірній
частині будинку по АДРЕСА_1,  - не можуть
вплинути на суть постановленого по даній справі рішення,  оскільки тут оспорювалось право власності на
спірну частину вищевказаного будинку,  що
є первісним в порівнянні з правом користування житловою площею.

Право на
оспорювання свого права власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1
ОСОБА_3,  виходячи з матеріалів
справи,  не втрачено,  так як позов пред'явлено 12.04.2007 року, - в
межах загального трирічного строку позовної давності щодо укладення оскаржених
ОСОБА_3 договорів.

Рішення
суду відповідає матеріалам справи,
вимогам закону і підстав для його зміни чи скасування та задоволення
апеляційної скарги,  - не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303; 304; 307; 308; 314 ЦПК
України,  судова палата,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2007 року, - залишити без
змін.

4

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі
двох місячного строку.