№2-1215 2007 рік
РІШЕННЯ

іменем України

13
серпня 2007 року                                                                                      м.  Зміїв

Зміївський
районний суд Харківської області в складі:

головуючого
судді Овдієнка В.В.

при секретареві
Черепаха В.В.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,

встановив:

У липні
2007 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
права власності на АДРЕСА_1.

В
обґрунтування позовних вимог вказала,  що
з 1992 року перебувала в шлюбі з відповідачем,
мають двох малолітніх дітей. Під час подружнього життя стосунки з
відповідачем були напружені,  через різні
погляди на життя у них часто відбувалися сварки. Сімейні стосунки також
ускладнювалися тим,  що їх сім'я не мала
власного житла.

її
батьки виявили бажання подарувати їй квартиру,
але побоювалися,  що у такому
випадку стосунки між нею та чоловіком зовсім зіпсуються,  тому вирішили оформити договір
купівлі-продажу на ім'я відповідача. Таким чином,  19.10.1999 року був укладений договір
купівлі-продажу квартири,  що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1. Покупцем по договору є відповідач ОСОБА_2,
хоча кошти на придбання зазначеної квартири повністю
належали її батькам.

Але і
після придбання квартири її відносини з чоловіком не покращились,  більше трьох років вони не проживають однією
сім'єю,  тому вона звернулася до суду з
позовною заявою про розірвання шлюбу.

Після
придбання квартири в ній проживати було неможливо через те,  що вона потребувала ремонту. Вона з чоловіком
не мали фінансової можливості провести ремонтні роботи,  і цим зайнялися її батьки. Після того,  як всі ремонтні роботи її батьками були
закінчені,  то вони вже з чоловіком
проживали окремо. У спірній квартирі вона проживає з дітьми,  а відповідач у ній фактично не проживав і не
зареєстрований.

Відповідач
ніякої участі ні у придбанні квартири,
ні у ремонтних роботах не брав. Фактично квартира була подарована їй її
батьками,  тому вона вважає квартиру
своєю особистою власністю. Через те,  що їх
сім'я розпалася фактично,  і в судовому
порядку розглядається її позовна заява про розірвання шлюбу,  вона вирішила звернутися до суду із
зазначеним позовом про визнання права власності на спірну квартиру.

В судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала зазначені позовні вимоги.

Відповідач
ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі,
проти визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру не
заперечував,  пояснив,  що квартира дійсно була подарована батьками
ОСОБА_1 Просив розглянути справу з постановлениям
рішення у попередньому судовому засіданні.

Вислухавши
учасників судового розгляду,  оцінивши
належність,  допустимість,  достовірність кожного доказу окремо,  а також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх сукупності,
суд дійшов наступного:

У
відповідністю з ч. 4  ст.  130 ЦПК
України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі
визнання позову проводиться в порядку,
встановленому  ст.  174 ЦПК України.

У
відповідністю з ч. 4  ст.  174 ЦПК України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або
порушує права,  свободи чи інтереси інших
осіб,  суд постановляє ухвалу про відмову
у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У
відповідністю зч. 1  ст.  61 ЦПК України обставини,  визнані сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі,  не підлягають доказуванню.

З копії
свідоцтва про укладення шлюбу вбачається,
що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 уклали шлюб 10.10.1992 року. (а.с.  9).

З копії
договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної
нотаріальної контори 19.10.1999 року,
зареєстрованого в реєстрі за №1-2221,
та копії довідки КП "Зміївське БТІ" №4113 від 13.08.2007 року
вбачається,  що АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (а.с.  5,
12).

З
довідки про склад сім'ї,  виданої
Таранівською сільською радою 2.07.2007 року вбачається,  що у АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3
і ОСОБА_4 (а.с.  8).

Сторони
визнали,  що АДРЕСА_1,  яка на підставі договору купівлі-продажу
квартири,  посвідченого державним
нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори 19.10.1999 року,  належить відповідачеві ОСОБА_2,  фактично була подарована позивачці ОСОБА_1

У
відповідністю з п. 2 ч. 1,  ч. 7  ст.  57
СК України,  особистою приватною
власністю дружини,  чоловіка є
майно,  набуте нею,  ним за час шлюбу,  але на підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Якщо у
придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти,  що належали одному з подружжя,  то частка у цьому майні,  відповідно до розміру внеску,  є його особистою приватною власністю.

Оскільки
спірна квартира фактично була подарована позивачці ОСОБА_1 її батьками,  у придбання спірної квартири не були вкладені
спільні кошти сторін,  а також
кошти,  що належали відповідачеві
ОСОБА_2,  який визнав позов ОСОБА_1,  і визнання позову не суперечить закону і не
порушує права,  свободи чи інтереси інших
осіб,  позовна заява ОСОБА_1 про визнання
права власності на цю квартиру є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  319,  321,
386,  392 ЦК України,   ст.
57 СК України,   ст.   ст.
10,  15,  61,
130,  174,  209, 212,
213,  214, 215,  218 ЦПК України,  суд

вирішив:

Позов -
задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через Зміївський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня
його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги,
або в порядку,  передбаченому ч. 4  ст.
295 ЦПК України.