Справа №2-162 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 серпня 2007 року Сумський районний суд Сумської області в складі
головуючого судді Клочко Б.М., при секретарі Богач Я.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВАТ «Низівський цукровий
завод» про витребування рухомого майна.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що за договором між ним та ВАТ
«Низівський цукровий завод» від 17 листопада 2003 року № 181 він заборгував
підприємству 11136 грн. 26 коп. 17 листопада 2004 року в рахунок
заборгованості за мазут відповідач ОСОБА_2 за вказівкою керівника
підприємства взяв у нього трактор ДТ - 75 (ПТС). До теперішнього часу взаєморозрахунок заборгованості між ним та
підприємством здійснено не було, кошти у вигляді вартості взятого майна, а саме трактора ДТ-75 ПТС у сумі 21600гривень
повернуті також не були. Просив
винести рішення, яким витребувати від відповідачів трактор ДТ-75 вартістю
21600гривень.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, у судовому засіданні пояснив, що під
час роботи у ВАТ на посаді інженера цеху
механізації він від колишнього керівника підприємства ОСОБА_3 на нараді отримав наказ забрати у підприємця ОСОБА_1а
двигун та катки від трактора. Разом з працівниками
підприємства вони в с.Юнаківка за дозволом позивача забрали двигун, катки,
стріли. Запчастини привезли та вивантажили в цеху заводу, про що було відомо
керівникові. Двигун було встановлено на бульдозер. У подальшому він звільнився з
підприємства.

Представник відповідача ВАТ «Низівський цукровий завод» позов не визнав
повністю. У письмових запереченнях та у судовому
засіданні суду пояснив, що позивач не навів доказів на підтвердження договору куплі-продажу трактора, передача якого, як стверджує
позивач, здійснена без будь-яких належним чином
оформлених повноважень, крім того, вважає, що позивач не довів знаходження на підприємстві саме переданих ОСОБА_2 вузлів
і деталей від трактора. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким,
що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 листопада 2004 року ОСОБА_2 на той час інженер
цеху механізації ВАТ «Низівський цукровий завод»,
отримав від позивача для потреб цеху механізації за вказівкою директора підприємства ОСОБА_3 через ОСОБА_4 вузли та агрегати
з навантажувача ПТС-77, а саме: двигун СМД-18 (без
номера) 1-ї комплектності бв - 1шт; опорні котки з вісью - 1 шт; розносні
стріли - 2 шт. Належність права власності позивача на трактор ДТ-75 підтверджено накладною (а.с.6). Як пояснив у судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2, він

2

разом з кранівником ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
іншою особою іздили до с.Юнаківка, де забрали запчастини,
вказані в розписці. Ковш
був привезений раніше. Запчастини привезли до підприємства, вигрузили у
цеху механізації. У подальшому він звільнився з підприємства. Колишньому директору ОСОБА_3 було відомо про те,
що запчастини привезли до цеху. Будь-яких документів на прийняття
запчастин не оформлялось.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5, пояснили, що за
шляховим листом вони їздили до позивача, де
за допомогою вантажного крана забрали запчастини з трактора. Через прохідну підприємства транспортували їх до
Низівського цукрового заводу, де вивантажили.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що під час його
роботи директором підприємства, він надавав розпорядження
завгару ОСОБА_7 забрати у позивача запчастини
з оформленням документів. Будь-яких документів він не бачив. ОСОБА_1 заборгував
заводу 11 тис.грн.

За скаргою позивача Сумським РВ УМВС проводилась перевірка. В матеріалах
перевірки є пояснення начальника цеху
механізації ОСОБА_7, в якому він підтвердив, що інженер цеху механізації ОСОБА_2 привіз від приватного підприємця
ОСОБА_1 запчастини СМД-18, які на час проведення перевірки
органами міліції знаходились в майстерні заводу (ЖРЗПЗ № 419 від
20.03.06., а.с.4).

За наведених
обставин суд вважає доведеним, що запчастини, зазначені у розписці відповідача ОСОБА_2, за вказівкою керівника
підприємства дійсно були транспортовані до ВАТ «Низівський цукровий завод» від позивача і перебувають на
підприємстві.

Разом з тим, посилання позивача на усну домовленість між ним та керівником
підприємства не може бути прийнято до уваги,
тому що між сторонами не існує договірних правовідносин на будь-яких умовах.
Крім того, позивачем було передано не трактор ДТ-75 ПТС, як зазначено у позовній
заяві, а запчастини від нього.

Аналізуючи пояснення представника відповідача ВАТ «Низівський цукровий
завод» в тій частині, що позивач не звертався для укладення письмової угоди з
приводу передачі запчастин, погашення заборгованості, тощо, суд виходить з
того, що підприємство проявило ініціативу для перевезення, прийняття запчастин,
однак ніяким чином не зафіксувало прибуток матеріальних цінностей, їх
облік, тобто також не виконало ніяких дій по наданню цим цінностям законних
підстав для зберігання.

В суді також доведено, що забрані у ОСОБА_1 перераховані вище вузли і
деталі від трактора не являються компенсацією
його боргу перед ВАТ «Низівський цукровий завод» в сумі більше 11
тис.грн., поскільки, з приводу його боргу перед цукрозаводом на цю суму мається
рішення господарського суду Сумської області
від 26 липня 2005 року (а.с.7).

За наведених обставин суд керується ст. 391 ЦК України, вважає, що позивач як власник майна має право на усунення перешкод у здійсненні права користування та
розпорядження ним. Таким чином, може йти мова про
повернення зазначених запчастин від трактора в натурі як засобу усунення
перешкод в користуванні своїм майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213,215 ЦПК України, ст. 391, ч.1
та ч.2 ст.1212 ЦК України,
суд-

3

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов*язати ВАТ «Низівський цукровий завод» разом з ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 вузли та агрегати він навантажувача ПТС-77: двигун СМД-18
(без номера) 1-ї комплектності бв - 1шт; опорні катки у зборі з віссю -
1 комплект; розносні стріли - 2шт.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованість.

Стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача 8-50 грн.
судового збору та 7-50 грн., витрат на ІТЗ.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження або апеляційну скаргу не було подано.