УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20
серпня 2007 року                                                                           м.  Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі
Висоцької B.C.,  Новодворської
О.І.,  Олєйникової Л.С.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  3-я особа Відділ паспортної реєстраційної та
міграційної роботи (далі ВПРМР) Подільського РУ ГУ МВС України в м.  Києві про усунення перешкод в користуванні
власністю,  анулювання реєстрації,  визнання таким,  що втратив право користування жилою площею та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
3-я особа -ВПРМР Подільського РУ ГУ МВС України в м.  Києві про визнання права власності на частку
квартири,  що є спільною власністю,  усунення перешкод в здійсненні права
власності та вселення за касаційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду м.
Києва від З червня 2005 року,

встановила:

В серпні
2004 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до сина ОСОБА_2 про визнання його таким,  що втратив право на користування жилим
приміщенням - кв. АДРЕСА_1 з підстав,
передбачених  ст. 71 ЖК України,  просив зобов'язати ВПРМР Голосіївського РУ ГУ МВС України в
м.  Києві зняти з реєстрації,  посилаючись на те,  що спірна квартира з 29.09.2001 року належить
йому на праві власності. Відповідач з моменту реєстрації,  з грудня 2001 року в квартирі не
проживає,  фактичне проживає в приватному
будинку АДРЕСА_2,  не несе витрат по
оплаті квартири.

ОСОБА_2
звернувся з зустрічним позовом про визнання права власності на1/2 частину
квартири,  вселенні,  посилаючись на те,  що разом з батьком ОСОБА_1 та братом
ОСОБА_4 їм належала двокімнатна квартира,
яка була продана 29 вересня 2001 року. За гроші,  виручені від продажу часток квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2
останніми в той же день 29.09.2001 року була придбана спірна однокімнатна
квартира,  яка була оформлена на
позивача.

Справа №
33ц-1692 кс 07                                       Категорія ЦП: 13

Головуючий у й-й
інстанції Декаленко B.C.

Доповідач
Висоцька В.С.

Рішенням
Подільського районного суду м.  Києва від
8.12.2004 року задоволено первісний позов: ОСОБА_2 визнаний таким,  що втратив право на користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1,
зобов'язано зняти його з реєстрації. В задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду м.  Києва від 3 червня
2005 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове,  яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
таким,  що втратив право користування
жилим приміщенням та зняття з реєстрації,
відмовлено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири
№АДРЕСА_1,  ОСОБА_2 вселений в
квартиру,  ОСОБА_1 зобов'язано не
чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні власністю.

Представник
позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду ,  посилаючись на невірну оцінку зібраним
доказам,  неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,  в
зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та
залишення без змін рішення суду першої інстанції,  що було помилково скасовано апеляційним
судом.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судового рішення відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання особи такою що втратила право
користування жилою площею,  суд
апеляційної інстанції виходив з того,  що
положення  ст.  71 ЖК України,  на які посилався позивач,  не регулює правовідносини,  що виникли між сторонами.

Ухвалюючи
рішення про визнання права власності на1/2 частину спірної квартири за ОСОБА_2,
апеляційний суд врахував вартість двокімнатної
квартири,  яка була продана сторонами та
вартість придбаної спірної однокімнатної квартири,  укладення договорів купівлі-продажу в один
день в одній нотаріальній конторі,
ненадання позивачем доказів того,
що отримані відповідачем кошти від продажу двокімнатної квартири були
витрачені останнім не на придбання спірної квартири і ця квартира придбана лише
за кошти позивача.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду м.  Києва   від 3 червня
2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.