Справа № 2-73507
РІШЕННЯ

Іменем      України

13 липня
2007 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого                                                       судді
Колдіної О.О.,

при
секретарі                                                                Кухарській
Н.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ті особи: Прокуратура Голосивського
району м.Києва, Служба у справах неповнолітніх Голосіївської районної в м.Києві
державної адміністрації про вселення, усунення перешкод у користуванні
квартирою, усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та відшкодування шкоди, -

встановив:

Позивачка
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення її з
новонародженою дитиною - ОСОБА_5, в квартиру АДРЕСА_1, зобов»язання не чинити
перешкоди у користуванні квартирою та особистими речами, зобов»язання не чинити
перешкоди у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_6та ОСОБА_7, та догляду за ними,
стягнення з відповідачів моральної шкоди, яку вона отримала внаслідок перешкоди
користування квартирою, в наступних розмірах: з ОСОБА_2 І000 гривень, з ОСОБА_3
10 000 гривень.

В ході
розгляду справи позивачка доповнила свої позовні вимоги і просила суд стягнути
з ОСОБА_3 на користь неповнолітнього ОСОБА_5 20 000 гривень за нанесені йому
фізичні та моральні страждання з її боку.

Свої
позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона постійно зареєстрована та
проживала в АДРЕСА_1. Зазначена квартира знаходиться у комунальній власності і
не приватизована. Крім неї та її новонародженого сина, в зазначеній квартирі
зареєстровані та проживають двоє її дітей: ОСОБА_7та ОСОБА_6і її колишній
чоловік - ОСОБА_2. Відповідачі перешкоджають їй користуватись і проживати в
квартирі. ОСОБА_2. та ОСОБА_3. демонтували вхідні двері в квартиру і встановили
інші металеві двері із новим замком від якого у неї не має ключів. Відповідачі
не дають їй ключі, в квартирі постійно перебуває один або декілька
відповідачів, які фізично перешкоджають доступу до неї. ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
агресивно себе поводять, погрожують фізичною розправою.

ОСОБА_2.
не працює, не сплачує аліменти, комунальні послуги, зловживає спиртними
напоями, вчиняє сварки, б»є її та дітей.

Вхідні
двері до квартири змінила ОСОБА_3., яка разом з ОСОБА_4. постійно вартують в
квартирі, закривають в помешканні дітей, перешкоджають їм спілкуватися з матір»ю,
хоча вона завжди за ними доглядала і опікувалась.

Протиправні
дії відповідачів вона сприймає як фізичне і психічне знущання. Штучно створені
перешкоди у користуванні квартирою впливають на стан її здоров»я та стан
здоров»я новонародженої дитини, завдають моральні страждання та спричиняють
матеріальні збитки.

В судовому засіданні
позивачка та її представники підтримали доводи та обґрунтування позовної заяви,
посилаючись на те, що після звільнення позивачки з місць позбавлення волі, з
вересня 2006 року, відповідачі постійно чинять їй перешкоди у користуванні і
вселенні в квартиру, перешкоджають спілкуватися з дітьми, якими вона бажає
опікуватись, чим завдають моральних страждань як їй, так і її новонародженій
дитині - ОСОБА_5.

Позивачка та її
представники просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2. позов не визнав з обставин, викладених у ньому, надавши суду
заперечення, з яких вбачається, що 06.02.2006 p., внаслідок
нанесення йому з боку позивачки тяжких тілесних ушкоджень, він був
прооперований і знаходився на тривалому лікуванні в Інститут нейрохірургії,, а
22.05.2006 року був визнаний інвалідом 2 групи. 19.07.2006 р. вироком
ГолосіївськОго районного суду м.Києва ОСОБА_2. було засуджено за ст.. 121 ч.1 КК до 5
років позбавлення волі. 14.09.2006 р. згідно з ухвалою Апеляційного суду
м.Києва ОСОБА_2. міру покарання було змінено і призначено іспитовий строк 3
роки.

Діти на
час його лікування деякий час перебували під доглядом його сестер- ОСОБА_3. та
ОСОБА_4., а деякий
час знаходились в Соціально-реабілітаційному центрі для неповнолітніх, куди
вони були направлені за заявою матері, яка навіть не відвідувала їх там.
Позивачка не цікавилась долею дітей, неналежно ставилась до них, утримувала
квартиру в антисанітарному стані, про що було складено відповідний акт Службою
у справах неповнолітніх, та в зв»язку з чим, в подальшому Прокуратура
Голосіївського району м.Києва подала позов про позбавлення ОСОБА_2.
батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Також
відповідач повідомив суду, що він визнає право позивачки та її новонародженої
дитини на проживання в спірній квартирі і не чинить їй перешкоди у проживанні,
однак позивачка - ОСОБА_2. не намагалась вселитись в квартиру після звільнення
з місць позбавлення волі, жодного разу їй не чинились перешкоди у вселенні,
вона не бажає брати у нього ключі від квартири, штучно створюючи підстави для
звернення до суду. Крім того, навпаки, позивачка в період з березня по липень
2006 року перешкоджала його доступу з дітьми до квартири, змінивши в ній замки,
і вони вимушені були виїхати до с.Ставищі, де діти закінчували навчання.

Відповідач
суду повідомив, що вхідні двері до квартири, дійсно, були змінені в зв»язку з
тим, що старі двері до квартири були в непридатному стані.

ОСОБА_2.
заперечував проти спілкування позивачки з дітьми, оскільки вона негативно
впливає на їх психологічний стан, та зазначив, що при цьому ніколи не
перешкоджав спілкуванню з ними, однак діти бояться фізичної розправи, якою мати
їм погрожувала і самі не бажають спілкуватися з нею.

Відповідачка
ОСОБА_3. та її представник заперечили проти позову, та надали аналогічні
пояснення, які надавав відповідач ОСОБА_2., додатково зазначивши, що ОСОБА_3.
ніколи не перешкоджала доступу позивачки до квартири свого брата, ніколи не
мала ключі від його квартири і не перешкоджала її спілкуванню з дітьми,
навпаки, налаштовує дітей на примирення з матір»ю, однак вони категорично це
заперечують.

Також
відповідачка ОСОБА_3. зазначила, що не могла перешкоджати доступу позивачки до квартири,
оскільки з вересня 2006 року вона знаходилась в с.Ставище Житомирської області,
де доглядала за своїм хворим батьком. Вона сама є інвалідом 2 групи, має
постійне місце проживання, і в лютому 2006 року вона знаходилась деякий час з
дітьми, на їх прохання, після нанесення позивачкою тілесних ушкоджень
відповідачу ОСОБА_2. і його госпіталізації.

Відповідачка
ОСОБА_4. заперечувала проти позову і надала пояснення, аналогічні поясненням
ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

Представник
3-ої особи - Служби у справах неповнолітніх Голосіївської районної у м.Києві
державної адміністрації в ході розгляду справи заперечила проти задоволення
позову, оскільки обставини, викладені в позовній заяві не знайшли свого
підтвердження під час судового розгляду. Крім того, представник Служби
повідомила, що позивачка не опікується дітьми, не утримає їх, про що 15.06.2006
р. був прийнятий висновок щодо позбавлення ОСОБА_1батьківських прав відносно
ОСОБА_6і ОСОБА_7.

Представник
Прокуратури Голосіївського району м.Києва в судове засідання не з»явився, однак
суд вважає, що справа може бути розглянута у його відсутність, оскільки права
неповнолітніх в судовому засіданні захищає представник Служби у справах
неповнолітніх.

Вислухавши
учасників процесу, допитавши свідків, опитавши неповнолітніх дітей позивачки,
дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.

В
судовому засіданні встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1зареєстровані : ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5.3азначена квартира знаходиться у комунальній
власності ( а.с. 19).

Шлюб між
ОСОБА_2та ОСОБА_1був розірваний 17.02.2004 р., про що Відділом реєстрації актів
цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м.Києва складено
актовий запис НОМЕР_1.

Від
шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_6, 1993 р. народження та ОСОБА_7, 1994 р.
народження.

Крім того,
позивачка ОСОБА_2. має ще одну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження.

Судом
встановлено, що в спірній квартирі проживають ОСОБА_2 та його неповнолітні діти
- ОСОБА_6і ОСОБА_7.

Позивачка,
разом з неповнолітнім ОСОБА_5, з 26.10.2006 р. по 10.01.2007 р. знаходилась в
Центрі у справах сім»ї та жінок Деснянського району м.Києва. З 10.01.2007        р. була клієнтом Київського міського
центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, з листа якого на адресу
Служби у справах неповнолітніх Голосіївського району м.Києва вбачається, що
ОСОБА_2. з оточуючими характеризується агресивними проявами, неадекватним
реагуванням на пропозиції спеціалістів щодо вирішення її проблем, вона залишає
малолітнього ОСОБА_5без нагляду, не повідомляючи про це адміністратора (а.с.
147).

Відповідачка
ОСОБА_3. мешкає за адресою: АДРЕСА_1.
В період з вересня по 30.10.2006 р. вона постійно проживала в Ставище
Попільнянського району Житомирської області, де доглядала за хворим батьком, що
підтверджується відповідними довідками та показами свідка ОСОБА_8.
(а.с.93-117).

Відповідачка
ОСОБА_4. мешкає та зареєстрована в АДРЕСА_2.

З
довідки, наданої Центральною районною поліклінікою Голосіївського району
м.Києва № 2 вбачається, що ОСОБА_2. 06.02.2006 р. було прооперовано в Інституті
нейрохірургії в зв»язку зі станом після відкритої черепно-мозкової травми,
забою головного мозку, лінійного перелому правої тім»яно-потилочної ділянки,
видалення гострої епідуральної та субдуральної гематоми. Він перебував на
лікарняних з 06.02.2006 р. по 21.05.2006 р. Зазначені травми були отримані
внаслідок нанесення позивачкою тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2.

19.07.2006
р. вироком Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_1було визнано винною в
умисному нанесенні ОСОБА_2. тяжких тілесних ушкоджень, що сталось 06.02.2006 р.
близько 18.00 год, тобто у
вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і засуджено до 5 років
позбавлення волі.

Згідно з
ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.09.2006 р. міра покарання відносно
ОСОБА_2. була змінена і застосована відстрочка виконання вироку строком на 3
роки на підставі ст.75 КК України та остання була звільнена з під варти.

В період
з 06.02.2006 р. по 21.02.2006 р. неповнолітні ОСОБА_6та ОСОБА_7, на їх
прохання, мешкали у сестри відповідача - ОСОБА_3..

З
22.02.2006 р. за заявою позивачки діти були направлені до
Соціально-реабілітаційного центру для неповнолітніх від Служби у справах
неповнолітніх Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації, де
знаходились по 18.03.2006 р. З 20.03.2006 р. відповідач ОСОБА_2. разом з дітьми
проживав в с.Ставище Попільнянського району Житомирської області, де діти
продовжували навчання, що підтверджується довідкою, наданою Ставищанською
селищною радою та показами свідків ОСОБА_9., яка є директором школи № 108, де
постійно навчаються ОСОБА_6та ОСОБА_7, а також ОСОБА_10., яка є класним
керівником ОСОБА_6.

Також
зазначені свідки в судовому засіданні спростували посилання позивачки на той
факт, що їй перешкоджають спілкуватися з дітьми та вона бажає ними опікуватись,
зазначивши, що ОСОБА_1, після трагедії, що сталась в їх сім»ї, не цікавиться
долею дітей. Школу вона перестала відвідувати, а лише звернулась з проханням
видати їй довідку про те , що діти дійсно навчаються в середній школі № 108
м.Києва.

На
пропозицію директора і вчителів поспілкуватися з дітьми вона відмовлялась,
поводила себе агресивно, і жодного разу не шукала з ними контакту, коли вони
перебували у школі.

Також
директор школи повідомила, що діти зазнали тяжкої психологічної травми,
тривалий час перебували у стресовому стані, потребували спілкування з
психологом, внаслідок конфліктної ситуації, що сталась в їх сім»ї 06.02.2006 p., і категорично
відмовляються спілкуватись з матір»ю, побоюючись від неї розправи.

Крім
того, зазначені свідки підтвердили, що за час проживання разом з матір»ю діти
були неохайні, інколи не відвідували школу без поважних причин, під час
відвідування педагогами їх сім»ї за місцем проживання було встановлено, що
квартира перебувала в антисанітарному стані, була захаращена сміттям,
потребувала ремонту, діти не належно харчувались.

За час
проживання дітей з батьком ОСОБА_6та ОСОБА_7покращили свої досягнення у
навчанні, стали охайні, психологічний стан їх покращився, квартира була
приведена у належний стан, діти мають місце для навчання.

Покази
свідків ОСОБА_9. та ОСОБА_10.
суд вважає логічними, послідовними і такими, що відповідають зібраним у
справі доказам, а саме актам обстеження житлово-побутовиї умов проживання
неповнолітніх ОСОБА_6та ОСОБА_7 від 01.03.2006 p., 07.09.2006 р., а тому зазначені
свідчення можуть бути взяті до уваги судом.

Опитані
в судовому засіданні ОСОБА_6та ОСОБА_7підтвердили, що бачили неодноразово матір
біля будинку, однак вона жодного разу не приходила до них в квартиру, не
намагалась вселитися, ніхто не чинив їй опору у проживанні в квартирі, і вона
ніколи не шукала з ними контакту, зустрівшись на вулиці, вона з ними не
спілкується. Також, діти категорично заперечували проти спільного проживання з
матір»ю, оскільки не бажають з нею спілкуватися, побоюючись фізичної розправи,
якою вона їм погрожувала.

Відповідно
до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на
які вона посилається.

Допитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_11. та ОСОБА_12. повідомили суду, що дійсно,
в квартирі, де зареєстрована і проживала позивачка були змінені вхідні двері,
про що відповідачі не заперечували. Хто змінював двері їм невідомо.

Зазначені
свідки не змогли підтвердити в судовому засіданні факти, що відповідачки
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. проживають в квартирі позивачки і чинять їй перешкоди у
вселенні в квартиру та проживанні в ній, оскільки особисто не були свідками цих
подій. Також дані свідки особисто не були присутні під час подій коли
відповідач ОСОБА_2. чинив перешкоди у вселенні позивачки в квартиру.

До
показів свідків ОСОБА_11. та ОСОБА_12. про те, що відповідачі викинули на
смітник особисті речі позивачки, суд відноситься критично, оскільки вони є
непослідовними, а також є суперечливими між собою.

Крім
того, як встановлено судом між відповідачем ОСОБА_2. та свідком ОСОБА_11., яка
перебуває у товариських стосунках з позивачкою, існують неприязні стосунки, що
підтверджується зверненням ОСОБА_2. до органів внутрішніх справ, в зв»язку з
чим її покази в тій частині, що ОСОБА_2. перешкоджає позивачці у вселенні в
квартиру, оскільки відробляється надати ключі, ображає її та часто перебуває у
стані сп»ягніння , суд не може прийняти до уваги. Крім того, зазначені покази
суперечать зібраним у справі доказам.

Також
суду не надано жодного доказу, що ОСОБА_3. та ОСОБА_4. створюють перешкоди
позивачці у спілкуванні з дітьми - ОСОБА_6та ОСОБА_7, поводять себе агресивно у
відношенні до позивачки або погрожують фізичною розправою. Суду не надано
доказів, що відповідачка ОСОБА_3. нанесла моральні та фізичні страждання сину
позивачки - ОСОБА_5.

Як
вбачається з довідки, наданої ст.дільничим інспектором Голосіївського РУ ГУ МВС України в
м.Києві Гобатюком Р.І., ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної
відповідальності за ст..
173-2 КпАП України за вчинення насильства в сім»ї.

В ході
розгляду справи встановлено, що, дійсно відповідач ОСОБА_2., за власні кошти,
змінив вхідні двері до квартири АДРЕСА_1, оскільки старі двері були непридатні
для подальшого використання.

В ході
судового розгляду відповідачі не заперечували право проживання позивачки

разом з
її новонародженою дитиною у спірній квартирі, однак зазначали, що це вплине на

психологічний
стан ОСОБА_6та ОСОБА_7.

В ході
судового розгляду не знайшли свого підтвердження посилання позивачки на ті
обставини, що вона особисто сплачує за користування квартирою, що
спростовується квитанціями, наданими відповідачем ОСОБА_2., що вона за свій
рахунок утримує дітей.

Судом
встановлено, що з 20.03.2006 р. діти постійно проживають з батьком, який працює
і утримує дітей.

Враховуючи
викладене, зважаючи на те, що обставини, викладені в позовній заяві не знайшли
свого підтвердження в ході судового розгляду, не підтверджуються наданими суду
доказами, суд вважає, що позов ОСОБА_2. є необгрунтованим,  не доведеним в ході судового розгляду, а тому
не підлягає задоволенню. Керуючись ст.ст. 3,10, 60, 213-215, 218 ЦПК України,
суд

вирішив:

У    задоволенні    позову
ОСОБА_1до    ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, 3-ті особи: Прокуратура Голосіївського району м.Києва, Служба у
справах неповнолітніх Голосіївської районної
в  м.Києві  державної адміністрації про вселення,  усунення перешкод у користуванні квартирою,
усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та відшкодування шкоди - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання зави про апеляційне оскарження.