Справа № 22-ц-4248/2007р
Головуючий 1-ї інст. Бенедік А.П.
Доповідач - Зазулинська Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня   2007 року
судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого -
ТАБАЧНОЇ Н.Г.

суддів-
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., КОРОВІНА С.Г.

при секретарі -
Коваленко Д.С.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні на рішення
Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 травня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні і
Комунального підприємства - Дирекція „Інпредкадри" Генеральної дирекції з
обслуговування іноземних представництв Київської міської ради, про поновлення
на роботі, виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення
грошових коштів за відрядження, оплату подвійного тарифу за роботу у вихідні і
святкові дні, виплату грошового бонусу за підсумками роботи у 2005 році та
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У листопаді 2006
року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовом
до Дирекції „ Інпредкадри" Генеральної дирекції з обслуговування іноземних
представництв Київської міської держадміністрації і Представництва фірми ..
БАСФ АГ" ( Німеччина) в Україні про поновлення на роботі, виплаті
середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Позивач
зазначав, що фактично в системі Представництва фірми „ БАСФ АГ" він працює
з 01.07.1992 року, був прийнятий на посаду керівника Харківської філії на
підставі наказу Генеральної дирекції Інпредкадри від 21.12.1992 року.

За наказом № 1-і
від 02 січня 2003 року він по переводу був прийнятий в Представництво фірми „
БАСФ АГ" в Україні на посаду технічного консультанта з питань продукції
шкіряної хімії у країнах СНД, а 02 січня 2004 року був переведений на посаду
технічного консультанта з питань продукції шкіряної хімії - керівника
Харківської філії у тому ж Представництві.

08 вересня 2006
року був звільнений з займаної посади наказом Генеральної дирекції з
обслуговування іноземних представництв за № 80 -і на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України - тобто за скороченням штату.

Виписку з наказу
про звільнення він отримав поштою 02.10.2006 року, з 01.11.2006 року
працевлаштувався на іншу роботу.

Посилаючись на
те, що його звільнення було здійснено з порушенням вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2
КЗпП України, оскільки йому не була запропонована інша робота у Предствництві;
крім того, с 01.05.2006
року, з невідомої причини, він фактично був відстронений від виконання своїх
прямих обов'язків шляхом позбавлення робочого місця, службового автомобіля,
комп'ютера, мобильного телефону
і переведений на надомний режім роботи; фактично скорочення штату не мало
місця, і зазначаючи також , що з часу попередження про наступне звільнення він
відчував моральні переживання, оскільки протягом тривалого часу сумлінно
виконував свої обов'язки, користувався авторітетом серед працівників
Представництва; моральні страждання негативно вплинули на стан його здоров'я в
зв'язку з чим з 01 липня по 07 вересня він знаходився на стаціонарному і
амбулаторному лікуванні, позивач просив суд:

-  поновити його на роботі на посаді технічного
консультатнта з питань продукції шкіряної хімії - керівника Харківської філії
Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні;

- стягнути з
Генеральної дирекції з обслуговувавння іноземних представництв Київської   міської держадміністрації і Представництва
фірми „ БАСФ АГ" в Україні на його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 09.09.2006 року по

31.10.2006
включно та 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні
вимоги позивач неодноразово доповнював та уточнював і станом на 29 березня 2007
року просив суд:

- поновити його
на роботі на посаді технічного консультанта з питань продукції шкіряної хімії -
керівника Харківської філії Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні;

- стягнути з
відповідачів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з
08.09.2006 року по 31.10.2006 року включно в сумі 27718,31 з урахуванням
індексу інфляції на час постановления
рішення судом;

- стягнути з
Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні на його користь бонус за підсумками
роботи у 2005 році в сумі 51000,52 грн. з урахуванням індексу інфляції ;
37708,82 грн. несплачених витрат на відрядження; 205330,23 грн. оплати за
роботу у святкові і вихідні дні та стягнути з обох відповідачів на його користь
100000 грн.- у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 травня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:

Поновлено його
на роботі на посаді технічного консультанта з питань продукції шкіряної хімії -
керівника Харківської філії Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні.

Стягнуто з
Представництва фірми „ БАСФ-АГ" в Україні на користь ОСОБА_1:

- середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 08.09. до 01.11.2006 року в сумі 28066,93
грн.;

- грошовий бонус за підсумками
роботи у 2005 році в сумі 51000,52 грн.;

-37708,82 грн. -
не сплачених витрат за відрядження;

-205330,23 грн.
- подвійний тариф за роботу у святкові та вихідні дні;

-50000 грн. - у
відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні
вимог ОСОБА_1 до Дирекції,, Інпредкадри" Генеральної дирекції з
обслуговування іноземних представництв Київської міської ради про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Рішення в
частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 14987,50 грн. звернуте до негайного
виконання.

Додатковим
рішенням цього ж суду від 23 травня 2007 року стягнуто з Представництва фірми „
БАСФ АГ" в Україні на користь держави 3221,06 грн. судового

збору та 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на рахунок УДК України в
Комінтернівському районі міста Харкова.

В апеляційній
скарзі Представництво фірми „ БАСФ АГ" в Україні ( в особі представника за
довіренністю) просить скасувати рішення суду першої інстанції від 22 травня
2007 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому
посилається на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду;

Вважає, що судом
не прийнято до уваги додержання відповідачем процедури звільнення позивача;
вказує на неповну оцінку судом доказів по справі; безпідставне стягнення на
користь позивача грошового бонусу
за 2005 рік.; стягнення витрат на відрядження без урахування того, що у ці
вимоги позивачем включено час його роботи в іншому підприємстві,
правонаступником якого відповідач не являється, а також на те, що стягнення за
роботу у святкові та вихідні дня здійснено без достатніх доказів того, що
позивач залучався до такої роботи протягом усього часу.

Посилається
також на те, що вимоги у відшкодування моральної шкоди вирішені без достатніх
підстав; без з'ясування в чому саме полягає така шкода, та з яких міркувань
виходив позивач при визначенні розміру стягнення у її відшкодування.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення учасників процесу; перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що підстави для задоволення
скарги відсутні, виходячи з наступного.

Рішення суду від
22.05.2007 року в частині відмови у задоволленні позовних вимог ОСОБА_1 до
Дирекції „ Інпредкадри" ніким з осіб, які брали участь у справі, не
оскаржене.

Відповідач -
Представництво фірми „ БАСФ АГ", в особі представника за довіреністю,
позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково: в частині виплати середнього заробітку
за 08.09.2006 року в сумі 606,64 грн.

Інші вимоги
позивача вважав безпідставними, посилаючись на дотримання вимог чинного
законодавства Представництвом фірми „ БАСФ АГ" щодо оплати роботи і при
звільненні позивача та пропуск ним строку позовної давності для звернення до
суду.

Відповідач -
Дирекція „ Інпредкадри" Комунального підприємства „ Генеральна дирекція з
обслуговування іноземних представництв" Київської міської ради позов не
визнав, посилаючись на на те, що Дирекція „ Інпредкадри" ГДІП не є
работодавцем для працівників Представництва фірми „ БАСФ АГ "і не має
самостійних повноважень з прийняття та звільнення працівників. Справу просив
розглядати за його відсутності.

Задовольняючси
частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив з того, що з позовом за вирішенням
трудового спору він звернувся до суду у встановлений законом строк і довів суду
свої вимоги щодо незаконності звільнення; порушення работодавцем вимог
законодавства   про оплату витрат на
відрядження та за роботу у святкові і вихідні дні; безпідставної невиплати
грошового бонусу по ітогам
роботи у 2005 році та спричинення йому цими незаконними діями моральної шкоди.

Судова колегія погоджується
з цим висновком, оскільки він обгрунтований судом у відповідності з вимогами
ч.ч.1 і 2 ст. 212 ЦПК України, згідно яким докази оцінюються судом за своїм
внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

У відповідності
з вимогами ч.3 і 4 цієї статті закону суд оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та навів в рішенні результати їх оцінки, мотиви
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судовим
розглядом встановлено, що 01.07.1992 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
керівника Харківської філії Представництва німецької фірми БАСФ, з якої його
звільнено 08.02.2002 року на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв'язку з
переведенням в Представництво фірми „БАСФ СІС Трейдінг ГмбХ" (Німеччина) в
Україні; 11.02.2002 року ОСОБА_1 принято в Представництво фірми „ БАСФ СІС Трейдінг
ГмбХ" в Україні на посаду менеджера з продажу продуктів облагороджування.

31.12.2002 року
ОСОБА_1 звільнено на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв'язку з переведенням
до Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні і 02.01.2003 року -прийнято в
зазначене Представництво на посаду технічного консультатнта з питань продуктів
шкіряної хімії по країнам СНД , про що укладено трудовий договір, (а.с.38-46 т.
1)

Поряд з іншими
умовами, правами та обов'язками сторін у договорі зазначено, що наймач
(Представництво) зобов'язується створити для робітника (ОСОБА_1) умови праці
необхідні для нормального виконання його функціональних обов'язків забезпечити
робочим місцем, матеріально-технічними засобами та інвентарем, необхідним для
його роботи (п.п.3.1, 3.1.1 розд.3)

Умовами договору
також визначено, що гарантії та розмір компенсації наймачем (Представництвом)
витрат, яких зазнав робітник (ОСОБА_1) у зв'язку із службовим відрядженням
встановлюються діючим законодавством України.

У разі
необхідності за погодженням сторін можуть бути встановлені інші тарифи
компенсааційних витрат, яких фактично зазнав робітник, але не нижче норм,
встановлених законодавством України ( п.7.1, 7.2 розд.7 )

02.01.2004 року
позивача переведено на посаду технічного консультанта з питань продуктів шкіряної
хімії - керівника Харківської філії у тому ж Представництві.

Відповідно до
ст.ст.21, 40 КЗпП України право прийняття та звільнення працівників має власник
або уповноважений ним орган, чи особа, наділена відповідними правами і
обов'язками на підставі статутних документів чи довіреності, виданої власником.

Дорученнями,
посвідченими 07.10.2003 року та 13.06.2006 року у місті Людвігсхафен - на -
Рейні Андреев СВ. уповноважений
діяти як керівник „ БАСФ Акціенгезелльшафт" в Україні без права
передоручення своїх інтересів та обов'язків.( а.с.61-68 т.1.а.с.277-287 т.2)

Відповідно до
положень договору № 1032-і від 02.01.2003 року, сторонами якого зазначені
Представництво фірми „БАСФ АГ" в Україні та Дирекція „ Інпредкадри"
Генеральної дирекції по обслуговуванню іноземних представництв, Диреція „
Інпредкадри" прийняла на себе обов'язок з ведення кадрової роботи, який
полягає в оформленні громадян України на роботу в Представництво та
ін.(а.с.91-93 т.1)

Наказом дирекції
„ Інпредкадри" Генеральної дирекції з обслуговування іноземних
представництв за № 80-і від 08 вересня 2006 року ОСОБА_1 звільнено з займаної
посади технічного консультанта з питань продуктів шкіряної хімії / керівника
Харківської філії Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні, з 08 вересня
2006 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України ( скорочення штату працівників)
(а.с. 13 т. 1)

Підставою
видання цього наказу зазначено лист Представництва. З листа представництва за
підписом Андреева С.В, копія
якого міститься на а.с. 10 т.1, вбачається, що він іменується розпорядженням,
не має дати та вихідного номеру. Крім того, цим листом-розпорядженням з
посиланням на те, що за рішенням керівництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні
від 15 січня 2006 року , діяльність Харківської філії має бути припинена з 01
травня 2006 року, ОСОБА_1 наказується припинити виконання його посадових
обов'язків, починаючи з 17 квітня 2006 року.

Відповідно до
вимог ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві.

Зазначені вимоги
закону відповідачем не дотримані, оскільки позивачеві не тільки не була
запропонована інша робота, а не було повідомлено взагалі про наявність
вакантних посад в Представництві.

Порушені були
Представництвом фірми „БАСФ АГ „ в Україні и вимоги ст.49-2 КЗпП України, якими встановлений обов'язок
персонально попередити працівника про наступне звільнення не пізніше ніж за два
місяці.

Проте , позивач
14.04.2006 року був повідомлений про те, що посада, яку він обіймає,
ліквідується з 01.05.2006 року, трудовий договір з ним буде розірвано з
03.07.2006 року. Водночас, всупереч зазначеному попередженню та умовам
трудового договору, без внесення до нього в установленному порядку змін, робоче місце позивача
встановлено за домашньою адресою і йому запропоновано в строк до 29.04.2006
року повернути Представництву автомобіль, комп'ютер, мобільний телефон, що
свідчить про фактичне відсторонення ОСОБА_1 від роботи з вказаного часу,
(а.с.11 т.1)

Частинами 1 і 2
ст. 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (особи)
встановлений обов'язок у день звільнення видати працівнику копію наказу
про звільнення з роботи та належно оформлену трудову книжку. Всупереч цьому
обов'язку ОСОБА_1 не був ознайомлений з наказом про його звільнення з
09.09.2007 року і йому не була видана у день звільнення копія такого наказу і
належно оформлена трудова книжка.

Доводи позивача,
що письмова пропозиція отримати трудову книжку датована 08.09.2006 року, але
надіслана з міста Київа на його адресу 20 вересня 2006 року підтверджуються
письмовими поясненнями представника Дирекції „ Інпредкадри" і
представником відповідача Представництва фірми „ БАСФ АГ" не спростовані.

Не спростовано
відповідачами і твердження ОСОБА_1 про отримання ним зазначеного поштового
відправлення 02.10.2006 року (т.1, а.с. 14)

Трудова книжка
отримана ОСОБА_1 09.10.2006 року, про що свідчить його власноручний підпис у
книгі видачі трудових книжок( т.3. а.с.21-22)

Відповідно до
ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися безпосередньо до суду з
заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк
з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачи трудової книжки.

Наведене
свідчить про те, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи з порушенням вимог ст.ст.47
і 49-1 КЗпП України і органом, який не мав повноважень на його звільнення ; з
позовом до суду він звернувся у встановлений законом строк, у зв'язку з чим рішення
суду про його поновленння на роботі зі стягненням середнього заробітку за час
вимушеного прогулу є законним і обгрунтованим.

Сума середнього
заробітку, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 визначена судом виходячи з
наданих даних про його заробіток та з урахуванням працевлаштування на іншу
роботу з 01.11.2006 року.

Погоджується
судова колегія з рішенням суду першої інстанції і в частині стягнення з
Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні на користь ОСОБА_1 грошового бонусу за ітогами праці у
2005 році ; недоплачених витрат на відрядження та оплати подвійного тарифу за
роботу у святкові та вихідні дні.

Судом першої
інстанції було встановлено, що з 01.01.2003 року на фірмі № БАСФ АГ" було
запроваджено „ Нову систему заробітної плати з урахуванням функцій, досягнень
та локальних умов ринку", якою передбачена виплата бонусу за підсумками
роботи за рік.

Статею 29 Закону
України „ Про оплату праці" передбачено, що про нові або зміну діючих умов
праці у бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити
працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Робота позивача
у 2005 році була оцінена позитивно. Електронним листом від 14.04.2006 року він
був повідомлений про виплату бонусу
за 2005 рік.( а.с. 147-149, 152-153,154 т.1)

Обставин, за
якими позивач міг бути позбавлений права на виплату бонусу за 2005 рік по
справі не встановлено, такий наказ Представництвом фірми „ БАСФ АГ"
відносно ОСОБА_1 не видавався і представник відповідача не заперечуав, що при
його звільненні сума бонусу
не нараховувалався і не сплачувалася.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витрат за відрядження та подвійного тарифу
заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні суд виходив з досліджених
в судовому засіданні листів Представництва „ БАСФ АГ „ в Україні, якими
фактично засвідчений факт правонаступництва своїх прав та обов'язків
Представництвом БАСФ СІС ТРЕЙДІНГ ГмбХ; свідоцтва про реєстрацію № П І від
15.08.2005 року Міністерства економіки України, згідно якому Представництво
фірми „ BASF AG „ ФРН здійснює свої функції в Україні під назвою „
Представництво „БАСФ АГ" з 10 квітня 1992 року; листів керівника
представництва „ БАСФ СІС ТРЕЙДІНГ ГмбХ" (Німеччина) і листів керівника
представництва „ БАСФ" ( Німеччина) в Україні за 1998-2005 рік які також
свідчать про правове та фінансове правонаступництво між зазначеними
представництвами ( а.с.323, 328 т.2). (а.с.293,294,295,296,297,298,299,300,
301,302, 303,304, 305,306,324,325,326,327,328,329,330,340,341т.2), ( а.с.60
т.1); видаткових касових ордерів, кошторисів, авансових звітів за 2003-2005 p.p. ;
вимог ст.121 КЗпП України щодо гарантій і компенсацій при службових
відрядженнях; Постанови Кабінету Мінстрів України № 663 від 23.04.1993 року ( з
наступними змінами та доповненнями) „ Про норми відшкодування витрат на
відрядження в межах України та за кордон" наданого позивачем і не
спростованого представником відповідача розрахунку недоплати витрат на
відрядження ( а.с.3-8 т.3), які за період з 04.07.2001 року по 17.03.2006 року
склали 37708,82 грн. і обгрунтовано стягнуті на користь ОСОБА_1

Представником
відповідача - Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні наданий суду
розрахунок компенсації за роботу позивача у вихідні та святкові дні за період з
січня 2003 року до серпня 2006 року, згідно якому несплаченою є сума 143925,50
грн.

Відповідно до
ст.34 Закону України „ Про оплату праці" компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з порушеннями строків її виплати провадиться
відповідно до Індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Виходячи з
положень вищевказаного закону, вимог ст.107 КЗпП України суд дійшов
обгрунтованого висновку про те, що компенсація за роботу ОСОБА_1 у вихідні та
святкові дні підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції , а також
вирішив стягнути цю компенсацію за період з січня 1998 року, що не суперечить
вимогам ч.2 ст.233 та ст.238 КЗпП України.

Будь-яких
заперечень або зустрічних розрахунків, які б свідчили про необґрунтованість
визначеної судом суми стягнення за позовними вимогами ОСОБА_1 в цій частині,
представником відповідача суду не надано.

Статею 237-1
КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівникові у разі, якщо порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визнавши
законним і обгрунтованим рішення суду першої інстанції в частині поновлення
ОСОБА_1 на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
грошового бонусу по ітогам
роботи у 2005 році, стягнення грошових коштів за відрядження, оплати подвійного
тарифу за роботу у вихідні та святкові дні, судова коленгія визнає правильним і
висновок суду про спричинення позивачеві моральної шкоди незаконним
звільненням, порушенням трудового законодавства щодо оплати його праці та
компенсації витрат на відрядження.

Визначений судом
розмір компенсації моральної шкоди відповідає принципу розумності та
справедливості і роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму

Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (
зі змінами ) „ Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (
немайнової шкоди", згідно яких розмір такого відшкодування визначається в
межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу
моральних страждань , з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини
відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалисть
страждань, істотність вимушених змін у його житті тощо.

У обгрунтування
заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що
звістка про звільнення з роботи викликала нервовий стрес, моральні страждання
та погіршення стану здоров'я в зв'язку з чим він перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні. Втрата роботи для нього означала неможливість
матеріально забезпечувати сім'ю, за умови, що він має сина інваліда з
дитинства, який потребує постійного лікування зі значними матеріальними
витратами.

Зазначені
посилання позивача підтверджуються копіями листків непрацездатності та наданими
апеляційному суду довідками про стан здоров'я його сина ОСОБА_2.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не свідчать про порушення
судом норм матеріального або процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування або зміни рішення
суду від 22травня 2007 року з мотивів , наведених в апеляційній скарзі
Представництва фірми „ БАСФ АГ" в Україні , відсутні.

Разом з тим, у
відповідності з вимогами ч.3 ст.303 ЦПК України судова колегія вважає за
необхідне вийти за межі оскарженння та змінити додаткове рішення цього ж суду
від 23 травня 2007 року, оскільки під час розгляду справи встановлено , що
судом при визначені суми судового збору, що підлягає стягненню з Представництва
фірми „ БАСФ АГ" в Україні на користь держави , порушені вимоги
п.п"а" п.1ч.2ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня
1993 рокук № 7-93 „ Про державне мито" ( зі змінами), яким максимальний
розмір ставки державного мита ( судового збору) з позовних заяв визначено в
сумі 1700 грн.

Керуючись
ст.ст.303, 304,307,308,309,313,314,316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 травня 2007 року залишити
без змін.

У порядку ч.3
ст.303 ЦПК України додаткове рішення цього ж суду від 23 травня 2007 року
змінити , зменшивши суму стягнення з Представництва фірми „ БАСФ АГ „ в Україні
судового збору на користь держави до 1700 грн.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржене у касаційному порядку протягом двох місяців, безпосередньо до Верхованого
Суду України.