Справа №63/10
року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
судді             Чередниченко Н.П.
секретарі                      Гайді В.В.
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  3-я особа орган опіки і
піклування служба у справах неповнолітніх Голосіївської районної у м.  Києві державної адміністрації про розірвання
шлюбу та встановлення місця проживання дитини,
році позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та встановлення
місця проживання дитини з батьком,
посилаючись на те,  що вони з
дружиною довгий час перебувають у неприязних стосунках,  шлюбно-сімейні відносини між ними фактично
припинились,  його дружина проживає
сім'єю з іншим чоловіком,  а також на
те,  що дружина покинула сім'ю у 2004
році,  залишивши доньку на виховання
батькові. Позивач посилається на прихильні відносини з донькою та можливість
забезпечити дитині відповідні умови життя та виховання. Крім того,  позивач посилався на те,  що будинок,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1знаходиться у спільній сумісній
власності подружжя та просив провести його поділ між подружжям.
проти позиву заперечувала,
вказувала,  що з позивачем дійсно
не проживає. Проти встановлення місця проживання дитини з батьком
заперечувала,  посилаючись на те,  що взмозі надати дитині належні умови
розвитку та проживання.
подала зустрічний позов,  в якому просила
провести поділ спільного майна подружжя,
яке,  на її думку складається з
будинку поАДРЕСА_2 Зустрічний позов було прийнято судом до розгляду разом з
суду від 23.07.2004 року позов про поділ спільного майна подружжя було виділено
в окреме провадження.
позивача підтримала заявлені вимоги в судовому засіданні,  просить позов задовольнити за вищевикладеними
особа орган опіки і піклування служби у справах неповнолітніх Голосіївської
районної у м.  Києві державної
адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги в частині визначення місця
проживання дитини з батьком підтримала.
Судом
направлялися повістки відповідачу за адресами,
відповідача,  вказаними в
матеріалах справи. Такі повістки поверталися до суду з відміткою про невручення
через те,  що відповідач за адресою не
проживає. Відповідно до ч.1  ст.77 ЦПК
України сторони та інші особи,  які
беруть участь у справі,  зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування,  знаходження) або місцезнаходження під час провадження
справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і
вважається доставленою,  навіть якщо
особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того,  в порядку
ст.74 ЦПК України відповідача було викликано в суд через оголошення в
газеті «Вечірній Київ» від 11 травня 2007 року. Оскільки відповідач не з'явився
в судове засідання,  був належним чином
повідомлений про час та місце слухання справи,
в порядку,  передбаченому ЦПК
України,  суд за згодою представника
позивача,  в порядку ч.4  ст. 169,
вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача за наявними
у справі доказами,  та постановити заочне
рішення.

2

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши пояснення
представника позивача та думку третьої особи - орган опіки і піклування служби
у справах неповнолітніх Голосіївської районної у м.  Києві державної адміністрації,  суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач,
ОСОБА_1,  є громадянином Німеччини,  що підтверджується копією паспорта з
перекладом на українську мову від 15 січня 2004 року,  виданого Посольством Німеччини в Україні.
Відповідач є громадянкою Російської Федерації,
що підтверджується копією паспорта від 04 липня 2003 року,  виданого Посольством Російської Федерації в
Україні. Як вбачається з паспорта відповідачки її ім'я ОСОБА_2,  прізвище ОСОБА_2.

З 20
червня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі,  що вбачається з копії витягу з запису про
укладення шлюбу. Як вбачається з витягу з запису про народження від 05 вересня
2003 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька,
ОСОБА_3.

Сторони
у справі є іноземцями. За наслідками аналізу компетенції суду розглядати даний
спір суд прийшов до висновку,  що він
підлягає розгляду в суді України за законодавством України з огляду на
наступне.

Оскільки
відсутній міжнародний договір про розірвання шлюбу,  учасниками якого є Україна,  Російська Федерація та Німеччина,  оскільки неможливим є застосування
двосторонніх угод України про правову допомогу в сімейних справах,  тому що жодна сторона не має громадянства
України,  підсудність справи судам
України повинна визначатися згідно норм національного законодавства України.

Згідно з
ч, 4  ст. 24 ЦПК України від 18.07.1963 p.,
що діяв на момент звернення позивача з позовом до
суду,  суди також розглядають
справи,  в яких беруть участь іноземні
громадяни,  особи без громадянства,  іноземні підприємства та організації.
Відповідно до  ст.423 ЦПК України від 18.07.1963
р. іноземні громадяни мають право звертатись до судів України і користуються
цивільними процесуальними правами нарівні з громадянами України.

Згідно з
правилом,  встановленим  ст.4241 ЦПК України від 18.07.1963 р.
підсудність судам України цивільних справ по спорах,  в яких беруть участь іноземні громадяни,  особи без громадянства,  іноземні підприємства і організації,  а також по спорах,  в яких хоча б одна з сторін проживає за
кордоном,  визначається законодавством
України. Розірвання шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом
України згідно із  ст. 279 Сімейного
кодексу України.

Тому на
момент звернення до суду справа була підсудна судам України та підлягала
розгляду згідно законів України.

Новий
судовий розгляд справи здійснюється за нормами ЦПК України від 18.03.2003 року.

4.1,
2  ст.410 ЦПК України також надають право
іноземцям звертатися до судів України для захисту своїх прав,  свобод чи інтересів. Іноземні особи мають
процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами
України.

Підсудність
судам України цивільних справ у спорах,
в яких беруть участь іноземці,  а
також у спорах,  в яких хоча б одна із
сторін,  які беруть участь у спорі,  проживає за кордоном,  визначається законами України,  як це зазначено у  ст. 414 ЦПК України.

До
питань,  щодо підсудності судам України
справ за участю іноземців застосовується Закон України «Про міжнародне приватне
право»,  як передбачено п.3 ч.1  ст.2 цього закону. Відповідно до п.2 ч.1  ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне
право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом у випадку,
якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або
місцезнаходження. П.2 ч.1  ст.77 цього
закону передбачає виключну підсудність судам України справ з іноземним
елементом,  якщо у справі,  яка стосується

3

правовідносин
між дітьми та батьками,  обидві сторони
мають місце проживання в Україні.

Оскільки
обидві сторони мають місце проживання в Україні,  справа підсудна судам України.

Судом
також було з'ясовано питання щодо права,
яке підлягає застосуванню при вирішенні даної справи. 4.1  ст.63 Закону «Про міжнародне приватне право»
встановлено,  що припинення шлюбу та
правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом,  яке діє на цей час щодо правових наслідків
шлюбу.

Відповідно
до  ст.60 Закону «Про міжнародне приватне
право»,  правові наслідки шлюбу
визначаються спільним особистим законом подружжя,  а за його відсутності -правом держави,  у якій подружжя мало останнє спільне місце
проживання,  за умови,  що хоча б один з подружжя все ще має місце
проживання у цій державі.

З огляду
на відсутність у сторін спільного особистого закону,  тому що вони є громадянами різних держав -
Російської Федерації та Німеччини,  а
також з огляду на те,  що останнім
спільним місцем проживання подружжя сторін є Україна,  і зараз обидва вони проживають в Україні,  розірвання шлюбу між Позивачем та
Відповідачем має відбуватися згідно законів України.

Стосовно
вимог позивача про розірвання його шлюбу суд дійшов наступного висновку.

У 2003
році відповідач покинула сім'ю з метою спільного проживання з іншим чоловіком
та залишила малолітню дочку на виховання позивача. В лютому 2004 року позивач
звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу. На цей час вони з відповідачем
разом не проживали. Як пояснила представник позивача,  за час розгляду справи судом сторони не
відновили сімейні відносини.

Дочка з
моменту припинення спільного проживання сторін перебуває на вихованні та повному
утриманні батька і проживає разом з ним.
Як пояснила представник позивача,
позивач забезпечує можливість відповідача в будь-який момент
поспілкуватися з дочкою.

Згідно з
ч.1  ст.112 Сімейного кодексу України при
вирішенні справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя,  суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя,  дійсні причини позову про розірвання
шлюбу,  бере до уваги наявність
малолітньої дитини,  дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2.  ст.112 СК України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу,  якщо буде
встановлено,  що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них,  інтересам їхніх дітей,  що мають істотне значення.

Причиною
звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу,  як вбачається з матеріалів справи,  стала подружня невірність відповідача та її
небажання жити з позивачем.  При з'ясуванні
судом фактичних взаємин подружжя було встановлено,  що взаємини між позивачем та відповідачем
неприязні. За час розгляду справи судом сім'ю не відновлено. З огляду на
неможливість примирення сторін та довготривалість їх роздільного проживання суд
не вважає за доцільне вживати заходів щодо примирення подружжя.

З огляду
на неможливість подальшого спільного життя позивача та відповідача,  а також на те,  що збереження шлюбу з відповідачем,  яка проживає сім'єю з іншим чоловіком,  суперечить інтересам позивача,  шлюб повинен бути розірваний.

Стосовно
вимог позивача встановити місце проживання його малолітньої доньки ОСОБА_3 з
ним суд дійшов наступного висновку.

Відповідно
до ч.1  ст.161 Сімейного кодексу України
під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до
уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків,  особиста прихильність дитини до кожного з
них,  вік дитини,  стан її здоров'я та інші обставини,  що мають істотне значення. Згідно з ч.2  ст.161 Сімейного кодексу України орган опіки
та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із
батьків,  хто не має самостійного
доходу,  зловживає спиртними

4

напоями або наркотичними засобами,  своєю аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

Позивач
на законних підставах працює в Україні в ТОВ «Сан Торі» на посаді комерційного
директора,  що підтверджується копією
дозволу на працевлаштування,  виданого
державним центром зайнятості 02.03.2007 р. За час розгляду справи позивач на
законних підставах працював в Україні в ТОВ «Мамай» на посаді комерційного
директора,  що підтверджується копіями
дозволів на працевлаштування,  виданими
державним центром зайнятості 09.12.2002 p.,
04.12.2003 р.
та 23.12.2005 p.

Позивач
отримує стабільний заробіток,  достатній
для забезпечення належного рівня проживання доньки,  як вбачається з довідки про доходи від
23.02.2007 p.,  виданої ТОВ «Мамай»,
довідки про доходи від 19.03.2007 p.,
виданої ТОВ «Сан Торі» та довідки про доходи 2003
рік,  виданої ТОВ «Мамай». За таких
обставин,  суд вважає матеріальне
становище позивача достатнім для встановлення місця проживання дитини з
батьком.  В матеріалах справи відсутні
докази отримання доходів відповідачем.

Представником
позивача подані характеристики з місця роботи позивача - копії характеристики
від 06.10.2003 р. від ТОВ «Мамай» та від 11.04.2007 р. від ТОВ «Сан Торі»,  які характеризують його з позитивної
сторони,  вказують на його
відповідальність,  надійність,  працьовитість.

Як
вбачається з характеристик доньки від 20.03.2007 p.,  вона навчається в спеціалізованій школі №91
Шевченківського району м.  Києва з
поглибленим вивченням інформатики та в приватній міжнародній французькій школі.
Згідно з документами дівчинка,  зростаючи
поряд з батьком,  є здоровою та розумною
дитиною.

Будинок,  в якому проживають позивач з донькою по
АДРЕСА_1 належить йому з дружиною на праві спільної сумісної власності,  що підтверджується копією свідоцтва про право
власності,  а тому він має право
проживати у цьому будинку.

Як
вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов від 06.04.2007 року,  складеним комісією спеціалізованої школи №91
Шевченківського району м.  Києва за
результатами огляду та перевірки будинку,
де проживає дитина,  позивач
забезпечує високий рівень проживання дочки з дотриманням усіх санітарних правил
та вимог. Аналогічний висновок зроблено також і органом опіки та піклування за
результатами перевірки огляду будинку,
що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов
малолітньоїОСОБА_3 від 05.03.2004 р. та 03.05.2007 року.

З огляду
на те,  що позивач є матеріально
забезпеченою людиною,  яка обіймає
керівну посаду,  при цьому
характеризується як високоморальна,
чуйна та турботлива людина,  а
також з огляду на те,  що позивач
приділяє багато часу вихованню дитини та спілкуванню з нею,  забезпечує належні умови проживання
дитини,  встановлення місця проживання
малолітньоїОСОБА_3 з позивачем відповідає її інтересам.

До
участі у розгляді справи було залучено орган опіки та піклування,  як це вимагається ч. 4,  5  ст.
19 СК України.

Відповідно
до ч.1.3.  ст.1 Правил опіки та
піклування,  затверджених наказом
Державного комітету України у справах сім'ї та молоді,  Міністерства охорони здоров'я України,  Міністерства освіти України,  Міністерства праці та соціальної політика
України від 27 травня 1999 року №34/166/131/88 органами,  які приймають рішення щодо опіки та піклування,  є районні,
районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації,  виконавчі комітети міських,  районних у містах,  селищних,
сільських рад. Згідно з ч.1.4.
ст.1 Правил опіки та піклування безпосереднє ведення справ щодо опіки і
піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й
управління місцевої державної адміністрації районів,  районів міст Києва і Севастополя,  виконавчих комітетів міських чи районних у
містах рад.

У
відповідності з ч. 1.7.  ст. 1 Правил
опіки та піклування органи опіки та піклування відповідно до покладених на них
завдань та розподілу повноважень між структурними   підрозділами   відповідних
управлінь   і   відділів
місцевої   державної

5

адміністрації,  зокрема,
беруть участь у розгляді судами спорів,
пов'язаних з захистом прав неповнолітніх дітей.

Відповідно
до п. 7 ч. 5 Типового положення про службу у справах неповнолітніх
районної,  районної у містах Києві та
Севастополі державної адміністрації,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада
1999 р. №2136 служби у справах неповнолітніх мають право брати участь у
розгляді судами справ щодо неповнолітніх і захисту їх прав та інтересів;
представляти права неповнолітнього в суді.

Тому,  по даній справі представництво інтересів
неповнолітньої в суді,  зокрема у справах
про встановлення місця проживання дитини з одним із батьків,  виконує служба у справах неповнолітніх
Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Представництво
інтересів малолітньоїОСОБА_3 на підставі довіреності від 28.04.2007 р.
№085/993,  виданої Голосіївською районною
у місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування
відповідно до ч.1.3.  ст.1 Правил опіки
та піклування,  здійснювала головний
спеціаліст служби у справах неповнолітніх Голосіївської районної у місті Києві
державної адміністрації Гавриленко О.М.

Спеціалістом
Гавриленко О.М.  відповідно до  ст.19 Сімейного кодексу України було
обстежено умови проживання дитини,  про
що було складено акт обстеження житлово-побутових умов від 03.05.2007 року.
Згідно висновку служби у справах неповнолітніх Голосіївської районної у місті
Києві державної адміністрації від 03.05. 2007 р.,  за підписом начальника служби у справах
неповнолітніх Голосіївської районної у місті Києві державної
адміністрації,  Чернілевської І.Л.,  орган опіки і піклування вважає залишення
дитини з батьком таким,  що відповідає
інтересам дитини. Служба у справах неповнолітніх Голосіївської районної у місті
Києві державної адміністрації просить визначити місце постійного
проживанняОСОБА_3 з позивачем.

Висновок
служби у справах неповнолітніх Голосіївської районної у місті Києві державної
адміністрації від 03.05.2007 р. підтверджує висновок управління освіти
Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 23.06.2004 р.
№186-ОР.

З огляду
на все вищевикладене та керуючись  ст.
ст. 110,  112,  114,
161,  275,  278,
279 СК України,  ст.. ст.212-215,
26 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  зареєстрований 20
червня 1997 року в місті Певезін,
Німеччина,  - розірвати.

Встановити
місце проживання дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з батьком - ОСОБА_1.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом ,  що
його ухвалив ,  за письмовою заявою
відповідача . Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії .

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження ,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано . Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження
,  але апеляційна скарга не була подана в
строк ,  встановлений  ст.. 294 ЦПК України ,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку . У разі подання апеляційної скарги рішення ,  якщо його не скасовано ,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом .