Справа №22ц-7876/07                                                Головуючий
29                                                                Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2007р.                                                                                              м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                          Соломахи
Л.І.

суддів                                                   Голубинського
А.М., Жданової B.C.

при секретарі                                                       Бондаренко
Н.М.

за участю:

позивача                                                                    ОСОБА_1

представника позивача                                           ОСОБА_2

представника відповідача                                        ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку матеріали за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства „Служба єдиного замовника Київського району м.
Донецька" (третя особа - виконавчий комітет Київської районної у м.
Донецьку Ради) про усунення перешкод в користуванні приміщенням, відшкодування
моральної шкоди з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу судді Київського
районного суду м. Донецька від 21 серпня 2007р, -

ВСТАНОВИВ:

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення суддею норм
процесуального права, просить скасувати ухвалу судді Київського районного суду
м. Донецька від 21 серпня
2007р. про повернення їй позовної заяви та відкрити провадження у справі.

В
судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 доводи
апеляційної скарги підтримали.

Представник
комунального підприємства „Служба єдиного замовника Київського району м.
Донецька" (далі КП „СЄЗ") ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги
заперечувала, просила її відхилити, а ухвалу судді залишити без змін.

Представник
виконавчого комітету Київської районної у м. Донецьку Ради у судове засідання
не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника
відповідача - КП
„СЄЗ" ОСОБА_3, дослідивши матеріали позовної заяви, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

З
матеріалів справи встановлено, що 24
жовтня 2006р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП „СЄЗ"
про усунення перешкод в користуванні приміщенням, відшкодування моральної шкоди.

2

Зазначала,
що 22 грудня
1999р. нею та членами її сім'ї була приватизована квартира АДРЕСА_1. Кухня, якою
користувалися квартири АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2, залишилася
в загальному користуванні. Починаючи з 25
грудня 2005р. ця кухня закрита на ключ, внаслідок чого вона та члени її
сім'ї не можуть нею користуватися та готовити їжу. Не зважаючи на її звернення,
КП „СЄЗ", який є балансоутримувачем будинку, на протязі 10 місяців не
вирішує питання щодо усунення їй перешкод у користуванні приміщенням загального
користування та газовими плитами, які там знаходяться. Відповідач намагається
перекласти на неї свої обов'язки та зобов'язує її за свій рахунок зруйнувати
цегляну кладку в кухні загального користування, яке зведена невідомо ким.

Позивач просила:

·
зобов'язати КП „СЄЗ" усунути перешкоди в
користуванні нею кухнею на другому поверсі будинку №154 по вул. Собінова
в м. Донецьку;

·
зобов'язати КП „СЄЗ" для перерахування плати за газ
скласти акт про те, що мешканці квартири АДРЕСА_1 не
користуються газовими приладами з 25
грудня 2005р. по теперішній час;

·
стягнути з КП „СЄЗ" на її користь на відшкодування
моральної шкоди -5000
грн.  та витрати на юридичну допомогу у
сумі 1100
грн.  (а.с. 2).

Ухвалою
судді Київського районного суду м. Донецька від 04 липня 2007р. позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху,
позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви до 23 липня 2007р.

Залишаючи
позовну заяву без руху, суддя виходив з того, що в ній не зазначені докази, що
підтверджують кожну обставину, а саме, позивач у позовній заяві вказує, що її
мати є інвалідом 2 групи,
але ніяких документів, які б підтверджували інвалідність до позову не додано.

Позивачем
не конкретизовано зміст позовних вимог, а саме, не зазначено яким чином слід
зобов'язати КП „СЄЗ" усунути перешкоди в користуванні позивачем кухнею.

Позивачем
не обґрунтована необхідність відшкодування моральної шкоди, яку вона просить
стягнути з КП „СЄЗ", з яких міркувань виходив позивач при визначені
розміру відшкодування моральної шкоди. З позовної заяви не вбачається які
неправомірні дії були завдані відповідачем позивачу.

Державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи позивачем
сплачені на неналежні рахунки (а.с. 157).

Ухвалою
судді Київського районного суду м. Донецька від 21 серпня 2007р. позовна заява ОСОБА_1 визнана неподаною та
повернута позивачу.

Повертаючи
позовну заяву, суддя виходив з того, що у наданий строк позивач не усунув
недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі від 04 липня 2007р. (а.с. 162).

Не
погоджуючись з судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає,
що ухвалою апеляційного суду від 07 травня 2007р. попередня ухвала судді від 18
грудня 2006р. про повернення їй позовної заяви скасована, визнано, що її
позовна заява не має недоліків, а тому підстав для повторного повернення їй
позовної заяви не має. Крім того, суддя ОСОБА_4 відповідно до
ст. 21 ЦПК України не міг повторно вирішувати питання про відкриття провадження
за її позовом.

Апеляційний
суд вважає, що до висновку про повернення позовної заяви суддя дійшов внаслідок
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990р. №9 „Про практику
застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ
по першій інстанції" (із змінами і доповненнями) заява не може бути
визнана неподаною та повернута за мотивами ненадання доказів, тобто повернення
позовної заяви з мотивів ненадання позивачем доказів, які підтверджують ту

3

обставину, що її
мати є інвалідом 2 групи,
що фактично навіть не стосується суті спору, є незаконним.

Та
обставина, що позивач в позовній заяві не зазначила спосіб усунення з боку КП
„СЄЗ" перешкод у користуванні позивачем кухнею, яка є приміщенням
загального користування, для повернення позовної заяви позивачу є формальною,
оскільки суд під час вирішення спору може такий спосіб вточнити.

Посилання
судді як на підставу залишення позовної заяви без руху на те, що в позові не
зазначено якими винними діями КП „СЄЗ" позивачу заподіяна моральна шкода
та з яких міркувань позивач виходив при визначенні її розміру, є безпідставним.

На
виконання ухвали судді від 03
листопада 2006р. про залишення позовної заяви без руху позивач ОСОБА_1 14 листопада 2006р.
надала Київському районному суду м. Донецька уточнення до позовної заяви, в
яких зазначила, що моральна шкода їй завдана бездіяльністю КП „СЄЗ", яке
незважаючи на її звернення та приписи прокуратури, не приймає заходів до
усунення порушення її прав на користування кухнею, внаслідок чого вона та члени
її сім'ї не можуть користуватися кухнею та повноцінно харчуватися (а.с. 10).

Посилаючись
на те, що судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи позивачем сплачені не на ті рахунки, суддя не зазначив в якій
же сумі та на які саме рахунки підлягають сплаті судовий збір та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно
до п.5 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення" ЦПК України до
набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового
збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах,
встановлених законодавством для державного мита.

Відповідно
до ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993
року „Про державне мито" державне мито з позовної заяви в цій справі
сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до відповідного бюджету
місцевого самоврядування.

До
апеляційного суду позивач ОСОБА_1 надала повернуті їй разом з позовною заявою 2 квитанції про
сплату нею судового збору -
від 24 жовтня
2006р. та від 30 жовтня
2006р. кожна на суму 08 грн.  50коп. на
розрахунковий рахунок НОМЕР_1, ЄДРПОУ НОМЕР_2, банк одержувач - УДК в Донецькій
області, код бюджетної класифікації НОМЕР_3, отримувач - місцевий бюджет
Київського району м. Донецька.

Згідно
зазначених в квитанції реквізитів судовий збір позивачем сплачено до місцевого
бюджету Київського району м. Донецька.

Зміна
номеру розрахункового рахунку не є підставою для повторної сплати вже понесених
судових витрат, якщо вони надійшли до відповідного бюджету місцевого
самоврядування.

Відповідно
до п.2 „Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
цивільних справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
21 грудня 2005р. №1258, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи оплачують фізичні та юридичні особи, що звертаються до суду з позовними
заявами.

З
позовної заяви, яка має немайновий характер, позивачем ОСОБА_1 повинна була
сплатити витрати у сумі 7  грн.  50 коп.

До
апеляційного суду позивач ОСОБА_1 надала повернуту їй разом з позовною заявою
квитанцію від 24 жовтня
2006р. про сплату нею витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі 7 грн.  50коп. на
розрахунковий рахунок НОМЕР_4,
отримувач - територіальне
управління державної судової адміністрації в Донецькій області.

На час
сплати позивачем витрат вони підлягали сплаті саме за реквізитами, які
зазначені позивачем в квитанції.

4

Зміна з 29 листопада 2006р.
згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2006р. №1596
механізму перерахування коштів для оплати витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду цивільних справ не є підставою для їх повторної сплати.

Враховуючи
викладене, підстав вважати, що з позовної заяви позивачем не сплачені судовий збір
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи не має.

Виходячи
з наведеного, судом першої інстанції порушений порядок, встановлений для
вирішення питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у
справі, тому відповідно до п.3 частини 1
ст. 312 ЦПК України ухвала суду від 21
серпня 2007р. про повернення позивачеві позовної заяви підлягає скасуванню
з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішення
питання про відкриття провадження по справі та призначення справи до розгляду
не є компетенцією суду апеляційної інстанції.

Посилання
позивача на порушення суддею вимог ст. 21 ЦПК України є необгрунтованим.

Скасування
ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07 травня 2007р. ухвали судді Київського районного суду м.
Донецька ОСОБА_4 від 18 грудня
2006р. про повернення позовної заяви відповідно до частини 1 ст. 21 ЦПК
України не є перешкодою для повторної участі судді ОСОБА_4 у вирішенні
питання про відкриття провадження за цим же позовом.

Керуючись ст.
307, ст. 312, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу
судді Київського районного суду м. Донецька від 21 серпня 2007р. про повернення позовної заяви позивачеві
скасувати і передати питання на новий розгляд до Київського районного суду м.
Донецька.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути

оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом

двох
місяців з дня набрання нею законної сили.