Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2007
року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді
- Смаль І.А.

при секретарі -
Шуляр І.В.

за участю
відповідача ОСОБА_2.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт.
Сосниця цивільну справу за позовною
заявою     ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором
позики та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1.
звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2. про стягнення стягнення боргу
за договором позики та моральної шкоди. Позовні вимоги ОСОБА_1. обґрунтовує
тим,  що в 07 серпня 2006 року вона дала
в борг відповідачу гроші в сумі 2360 грн.,
про що було складено розписку. Відповідач зобов'язувався повернути борг
до 31 грудня 2006 року. Однак до цього часу грошей він не повернув. Також не
поверненням боргу їй завдано моральної шкоди,
яка виразилась порушенні спокою та стану життя,  викликало негативні емоції,  переживання. Моральну шкоду позивачка оцінює
в розмірі 1700 грн..

В судове
засідання позивачка ОСОБА_1. не з»явилася,
від неї надійшла заява з проханням справу розглядати у її відсутності.
Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2. позов визнав частково і пояснив,
що дійсно 07 серпня 2006 року взяв у борг у ОСОБА_1. 2360 грн.,  які повинен був повернути до 31.12.2006 року.
На даний час він має можливість повернути кошти,  але позивачка не проживає в смт. Сосниця і
він не знає яким чином їй повернути кошти. Моральну шкоду він не визнає,  тому що вважає що його діями ніякої моральної
шкоди позивачу не було заподіяно. Позивачка не надала жодного доказу на
підтвердження заподіяних моральних збитків..

Суд
заслухавши доводи відповідача та дослідивши матеріали справи приходить до
висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1.
підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних міркувань.

Як
вбачається з боргової розписки,  07
серпня 2006 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 2360 (дві тисячі триста
шістдесят) грн.,  які зобов'язався
повернути до 31 грудня 2006 року.

Відповідно
до  ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти , а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

В
судовому засіданні на підтвердження укладення договору позики та його умов була
представлена розписка позичальника від 07 серпня 2006 року , як це передбачено
ч.2  ст. 1047 ЦК України.

Відповідно
до  ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі,  що були йому передані
позикодавцем)у строк та в порядку,  що
встановлені договором.

Суд
зазначає,  що відповідно до  ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким
чином,  суд приходить до висновку,  що договір позики від 07 серпня 2006 року був
укладений з дотриманням вимог необхідних для чинності правочину,  а саме сторони,  які їх уклали мають необхідний обсяг
цивільної дієздатності,  волевиявлення
учасників правочину було вільним , правочини вчинені у формі,  яка передбачена законом та даний правочин
спрямований на реальне настання правових наслідків,  що обумовлені ними .

Відповідно
до  ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним,  якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким
чином в судовому засіданні встановлено,
що відповідач порушив умови договору та не повернув позику в сумі 2360
грн. до 31 грудня 2006 року тобто в строк обумовлений договором.

Відповідно
до  ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового
зобов"язання. Боржник , який прострочив виконання грошового
зобов"язання,  на вимогу кредитора
зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та інше.

Суд
розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами
доказів,  як це передбачено  ст.  11
ЦПК України.

За таких
обставин,  суд вважає за необхідне позов
задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 2360 грн. боргу.

Відповідно
до ч. 1  ст.  23 ЦК
України особа має право на відшкодування моральної шкоди,  завданої внаслідок порушення її прав.

Однак
позивачка не наводить достатньо доказів на підтвердження нанесеної їй моральної
шкоди,  нічим не обґрунтовує її розмір і
не наводить обставин,  які б
підтверджували наявність причинного зв"язку із фактом не повернення їй боргу
і її душевними стражданнями. Крім того ч.2
ст.  23 ЦК України містить
вичерпний перелік того,  в чому може
полягати моральна шкода.

За таких
обставин вимога позивачки щодо стягнення з відповідача 1700 грн. нанесеної
моральної шкоди не може бути задоволена судом.

Необхідно
стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог  ст. 88 ЦПК України судові витрати : по сплаті
державного мита в сумі 51грн. (квитанція №49644 від 25 червня 2007 року) та в
рахунок відшкодування витрат на інформаційне забезпечення в сумі 30 грн.
(квитанція №49646 від 25 червня 2007 року).

Керуючись    ст.
ст. 1046, 1047, 1049, 1050, 1051, 625, 203   ЦК
України,         ст. ст 215ЦПК
України,  суд, -

ВИРІШИВ

Позовні   вимоги .ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про стягнення   боргу за договором позики та моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути  з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12360 (дві тисячі
триста шістдесят) грн. боргу за договорами позики,  30 грн. в рахунок відшкодування витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та 51 грн. витрати по
сплаті державного мита. В задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Рішення
може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Чернігівської області через
Сосницький районний суд шляхом подачі протягом десяти днів заяви на апеляційне
оскарження та протягом двадцяти днів після подання заяви на апеляційне
оскарження апеляційної скарги або в порядку ч.4
ст. 295 ЦПК України.