Справа № 2-287/2007р.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ   УКРАЇНИ

5 липня
2007 року                               Корюківський
районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді Крапивного В.І.,

при секретарі - Осипенко Л.І.,

з участю
позивачки - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2,

представників
відповідачів:

відділу освіти
Корюківської райдержадміністрації - Осипенко
Л.М. ,  Іваненко В.Г.,

управління
Пенсійного фонду України в Корюківському районі - Іваненка С. І.,

відділення
Держказначейства у Корюківському районі - Кмин Ю.Ю.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Корюківці у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
відділу освіти Корюківської райдержадміністрації про стягнення заборгованості
по компенсаційним виплатам,  середнього
заробітку та моральної шкоди,  -

встановив:

7 грудня
2006 року позивачка звернулася до суду з цим позовом,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що вона працювала з 1975 року на педагогічній
роботі,  останній час з 25.08.1990р. і до
5.11.2000р.,  тобто до моменту звільнення
з роботи у зв»язку з виходом на пенсію,
- на посаді вчителя математики Охрамієвицької ЗОШ 1-111  ст.
Корюківського району,  має
багаторічний педагогічний стаж,  на час
звернення до суду ніде не працює,
однак,  починаючи з 1.01.97р.
згідно Закону України „Про освіту" їй не нараховувалась і не виплачувалась
гарантована цим Законом надбавка за вислугу років і допомога на
оздоровлення,  тому вона просила стягнути
на її користь заборгованість по надбавкам за вислугу років та оздоровчим у
розмірі 970, 38 грн.; надбавку до заробітної плати за вислугу років за
1997-2000рр. у період щорічних відпусток та за час перебування на лікарняному в
січні-квітні 1997 року; індексацію та компенсацію по заборгованих сумах;
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; допомогу на
оздоровлення за період з 1.01.98р. по 5.11.2000р. у розмірі,  визначеному цим Законом,  які не були виплачені їй при звільненні з
роботи; моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та понесені нею судові витрати.

У
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі,  збільшили
їх і просять також зобов»язати відділ освіти виконати нарахування,  утримання та відрахування внесків до Фондів
загальнообов»язкового державного соціального та пенсійного страхування на
заборговані суми; зобов»язати відділ освіти подати до регіонального відділення
Пенсійного фонду необхідну документацію для перерахунку пенсії з урахуванням
заборгованих сум; стягнути з відповідачів матеріальну шкоду,  заподіяну позивачці видачею
недостовірних,  на їх погляд,  документів для нарахування пенсії,  а також стягнути на користь позивачки
заборговані суми з урахуванням індексації/компенсації та середній заробіток за
весь час затримки повного розрахунку і моральну шкоду в розмірі 1100 грн.,  а також понесені ними судові витрати.

Представники                   Корюківського райвідділу    освіти
Осипенко    Л.М.
та

Іваненко
В.Г. позов не визнали,  бо вважають,  що оскільки у 1997-2000 роках не виділялися
кошти на ці цілі,  тому відповідно до
чинної Постанови КМУ від 19.09.2005р. про реструктуризацію заборгованості
педагогічним працівникам позивачці нараховані і виплачуються вказані кошти і
станом на 1.07.2007р. їй нараховано 1876, 68 грн.,  виплачено з наданих державою субвенцій 1258,
3 грн.,  заборгованість на даний час
становить 618, 38 грн.,  яка й буде
погашатися щоквартально шляхом перерахування коштів на її ощадну книжку,  тому вони позов вважають безпідставним.

Притягнуті
до участі у справі як відповідачі (за вказівкою вищестоящого суду) представники
управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі - Іваненко С. І. та
відділення Держказначейства в Корюківському районі - Кмин Ю.Ю. позов також
вважають безпідставним,  оскільки пенсія
позивачці нарахована відповідно до чинного законодавства і підстав для її
перерахування немає,  позивачка не
зверталася з вимогами про перерахування її пенсії,  ці її вимоги ПФУ не розглядалися,  а органи Держказначейства зазначають,  що вони займаються обслуговуванням з 2004
року лише юридичних,  а не фізичних
осіб,  а до цього часу ніякого відношення
до будь-яких виплат педагогічним працівникам не мали,  тому не можуть нести відповідальність перед
відповідачкою.

Вислухавши
доводи сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд приходить до наступного.

Судом
встановлено,  що позивачка тривалий час
працювала педагогічним працівником і станом на 1.01.1997р. її педагогічний стаж
становив 21 рік 3 місяці 16 днів. У зв»язку з виходом на пенсію 5 листопада
2000 року позивачка була звільнена з роботи на підставі  ст.  38
КЗпП України. її заробітна плата фінансувалась з бюджету і нараховувалась та
виплачувалась відділом освіти Корюківської райдержадміністрації. За виконану
роботу їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата згідно посадового
окладу та кошторису видатків. При звільненні позивачки з роботи бухгалтерія
відповідача провела з нею повний розрахунок,
за винятком виплати надбавки за вислугу років за період з 1.01.97р. по
1.01.2001р.,  а також допомоги на
оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу з 1.08.1998р. по 5.11.2000р.

Згідно
ч.7  ст.
43 Конституції України право на своєчасне отримання винагороди за працю
захищається законом.

Відповідно
до чинного законодавства про працю ( ст.
21 ч.1 Закону України „Про оплату праці",   ст.
98 КЗпП України) оплата праці працівників установ і організацій,  що фінансуються з бюджету,  здійснюється на підставі законів та інших
нормативно-правових актів України,
генеральної,  галузевих та
регіональних угод,  колективних договорів
у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Законом
України „Про освіту" в редакції від 23.03.1996р. встановлено виплату
педагогічним працівникам надбавки за вислугу років щомісячно у відсотках до
посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної
роботи у розмірах: понад 3 роки - 10%,
понад 10 років - 20%,  понад 20
років - 30%; а також виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного
посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки (
ст.  57 Закону). Постановою Верховної Ради
України від 23.03.1996р. № 101 про порядок введення в дію цього Закону було
встановлено,  що вищевказані його
положення щодо виплати надбавок за вислугу років вводяться в дію з 1.01.97р.,  а щодо виплати допомоги на оздоровлення - з
1.01.98р. Цією ж Постановою Верховної Ради було доручено Кабінету Міністрів
України привести рішення Уряду України у відповідність з зазначеним
Законом,  а до цього часу повинні
застосовуватися чинні законодавчі та інші нормативні акти України,  що не суперечать цьому Закону.

Постановою
Кабінету Міністрів України № 78 від 31 січня 2001 року „Про реалізацію окремих
положень ч.1  ст.  57 Закону України „Про освіту",  ч.1
ст.  25 Закону України „Про
загальну середню освіту",  ч.2  ст.  18
і ч.1  ст.  22 „Про позашкільну освіту" (із змінами
і доповненнями,  внесеними постановою
Кабінету Міністрів від 19 серпня 2002 року № 1222) запроваджено,  починаючи з 1 січня 2001 року,  передбачену абзацами 8 і 10

ч.1  ст.  57 Закону України „Про
освіту" виплату педагогічним працівникам навчальних закладів і установ
освіти надбавок за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні
щорічної відпустки згідно „Порядку виплати надбавок за вислугу років
педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ
освіти".

9
вересня 2004 року був прийнятий Закон України „Про реструктуризацію
заборгованості з виплат,  передбачених
статтею 57 Закону України "Про освіту" педагогічним,  науково-педагогічним та іншим категоріям
працівників навчальних закладів",  а
в послідуючому - «Порядок погашення кредиторської заборгованості державного
бюджету педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та
установ освіти з виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення
при наданні щорічної відпустки»,  затверджений
Постановою КМУ від 19.09.2005р. № 934. Цим Законом та цією постановою КМУ
визнаються кредиторською заборгованістю Державного бюджету України,  тобто - державним боргом,  зазначені виплати,  що не були нараховані або не були
виплачені,  вони є обов»язковими до
погашення і ця кредиторська заборгованість погашається протягом п»ти років
рівними частинами шляхом включення цих видатків у вигляді окремих цільових
субвенцій з Державного бюджету України відповідним місцевим бюджетам або
безпосередньо з Державного бюджету України для категорій працівників,  що фінансуються з Державного бюджету України.
Працівникам,  які вийшли на пенсію,  кредиторська заборгованість погашається за
фактичний час роботи один раз на квартал за їх заявою,  поданою закладу чи установі,  в яких вони працювали та які їм нараховували
виплати. Перерахунок лікарняних у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності
та нарахування страхових внесків до Фонду соціального страхування у зв»язку з
цим даними законодавчими актами не передбачені.

Відповідно
до Постанов КМУ від 19.09.2005р. № 934 та від 8.02.1995р. № 100 «Про
затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» не враховуються
одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку,  матеріальна допомога,  допомога працівникам,  які виходять на пенсію,  вихідна допомога тощо),  тому вказані виплати визнані кредиторською
заборгованістю Державного бюджету України і,
по суті,  погашення такої
заборгованості є разовою виплатою державного бюджету,  яка здійснюватиметься протягом п»яти років.
Перерахування за час перебування у щорічних відпустках протягом 1997-2002рр. не
проводяться.

За таких
обставин суд приходить до висновку,  що
позовна заява не є обгрунтованою і не підлягає задоволенню,  оскільки,
хоча всупереч вимогам закону надбавки за вислугу років та допомога на
оздоровлення за період з 1997-1998 по 2000 роки включно позивачці не
виплачувалися,  але будь-яких обмежень на
законодавчому рівні у виплаті зазначених надбавок по 2000 рік включно
встановлено не було,  тому право
позивачки на отримання винагороди за працю,
встановлену законодавчими актами,
було на той час порушено,  однак
не підлягає відновленню в повному обсязі в частині виплати надбавок за вислугу
років щомісячно у відсотках до посадового окладу залежно від стажу педагогічної
роботи та в частині виплати допомоги на оздоровлення у розмірі місячного
посадового окладу,  оскільки позивачка
припинила трудові відносини з відповідачем (відділом освіти) і звільнилась з
роботи у зв»язку з виходом на пенсію,
тому на неї розповсюджується дія Закону України „Про реструктуризацію
заборгованості..." від 9.09.2004р.,
бо вона є пенсіонером - колишнім педагогічним працівником і на неї
поширюється дія цього Закону.

Відповідно
до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат,  передбачених статтею 57 Закону України «Про
освіту» педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних
закладів» індексація грошових доходів,
компенсація громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків
їх виплати не нараховуються згідно Закону України від 4.02.2003р. № 491 «Про
індексацію грошових доходів населення» та Закону України від 19.10.2000р. №
2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням
строків їх виплати».

Згідно
ч.3  ст.  20
Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»
обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за
минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску,  що діяв на день нарахування виплат
(доходу),  на які відповідно
нараховуються страхові внески (32, 3% для роботодавців,  1-2% для фізичних осіб відповідно до Закону
України «Про збір на обов»язкове державне пенсійне страхування»). При цьому
нарахування,  утримання та відрахування
внесків до Пенсійного фонду здійснюються страхувальником лише на виплати
особам,  які на момент їх нарахування
перебувають з роботодавцем у трудових відносинах.

На
момент звільнення позивачки з роботи (5.11.2000р.) чинною була редакція  ст.
233 КЗпП України,  яка
передбачала,  що працівники можуть
звернутися до суду з питань,  що
виникають з трудових спорів,  у
тримісячний строк з дня,  коли вони
дізнались або повинні були дізнатися про порушення їхніх прав. Зміни в цю
статтю про те,  що у разі порушення
законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким
строком,  були внесені 11.07.2001р.,  тобто вже через 8 місяців після звільнення
позивачки з роботи у зв»язку з виходом на пенсію. Ніяких підтверджених належним
чином причин пропуску строку для звернення до суду позивачка не навела,  хоча звернулася до суду з позовом через шість
років після звільнення з роботи.

Окрім
того,  вимоги позивачки та її представника
до органів Пенсійного фонду України та Держказначейства щодо виконання
нарахування,  утримання та відрахування
внесків до Фондів загальнообов»язкового державного соціального та пенсійного
страхування; щодо зобов»язання відповідачів подати до регіонального відділення
Пенсійного фонду необхідної документації для перерахунку пенсії з урахуванням
заборгованих сум підлягають розгляду в порядку адміністративного
судочинства,  а не в порядку цивільного
судочинства. Також не підтверджені відповідними доказами вимоги позивачки та її
представника щодо стягнення з відповідачів матеріальної шкоди,  заподіяної,
як вони вважають,  видачею
позивачці недостовірних документів для нарахування їй пенсії,  оскільки відділом освіти була надана якраз
достовірна інформація в пенсійні органи,
на підставі якої їй і була нарахована пенсія.

За таких
обставин,  враховуючи все
вищевикладене,  суд приходить до
висновку,  що позов задоволенню не
підлягає у повному обсязі,  бо у зв»язку
з безпідставністю позовних вимог у матеріальному відношенні,  не можуть бути задоволеними і вимоги про
відшкодування моральної шкоди.

Оскільки
при зверненні до суду з вимогами про усунення порушених трудових прав позивачі
звільнені від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільних справ,  а позов не
підлягає задоволенню,  позивачка є
пенсіонеркою,  має скрутне матеріальне
становище,  страждає рядом хронічних
захворювань,  що підтверджено відповідним
чином,  тому її слід звільнити від сплати
цих витрат і віднести їх за рахунок держави.

Понесені
ж позивачкою витрати по оплаті юридичної допомоги відшкодуванню не
підлягають,  бо її позовні вимоги не
задовольняються.

Керуючись  ст.
ст.  98,  231-233,
237-1 КЗпП України,   ст.  57 Закону України «Про освіту»,  Законами України «Про Державний бюджет
України» (1997-2002 роки),  «Про
реструктуризацію заборгованості з виплат,
передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту» педагогічним,  науково-педагогічним та іншим категоріям
працівників навчальних закладів» від 9.09.2004р.,   ст.
ст.  21-22 Закону України «Про
оплату праці»,  Постановою Верховної Ради
України № 101 від 23.03.1996р.,

постановами
Кабінету Міністрів України № 78 від 31.01.2001р.,  № 1222 від 19.08.2002р. та № 934 від
19.09.2005р.,   ст.  ст.  208-209,
213-216, 218 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Позов
задоволенню не піддягає в повному обсязі у зв»язку з безпідставністю заявлених
позовних вимог.

Відмовити повністю в задоволенні позову
ОСОБА_1 до відділу освіти Корюківської райдержадміністрації,  управління Пенсійного Фонду України в
Корюківському районі,  відділення
Держказначейства в Корюківському районі Чернігівської області про стягнення
заборгованості по компенсаційним виплатам,
середнього заробітку та моральної шкоди; про зобов»язання відповідачів
виконати нарахування,  утримання та
відрахування внесків до Фондів загальнообов»язкового державного соціального та
пенсійного страхування на заборговані суми; про зобов»язання відповідачів
подати до регіонального відділення Пенсійного фонду необхідної документації для
перерахунку пенсії з урахуванням заборгованих сум; про стягнення з відповідачів
матеріальної шкоди,  заподіяної позивачці
видачею недостовірних документів для нарахування пенсії.

Понесені
позивачкою ОСОБА_1 судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Звільнити
ОСОБА_1 від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільних справ і ці витрати віднести за рахунок держави.

На
рішення суду протягом 10 днів з часу його проголошення може бути подана заява про
апеляційне оскарження,  а протягом 20
днів після цього - апеляційна скарга.