Справа №
22ц-3920/07        Категорія ЦП: 40
першій інстанції Журавель ПІ. Доповідач Процик М.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007
року  м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі: Головуючої судді Процик M.B.,

суддів Федорової
А.Є.,  Мизи Л.М.,

при секретарі
Грінченко Є.В.,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора м. Іллічівська  Одеської
області  в   інтересах
ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської
області від 25 червня 2007 року,  -

встановила:

У серпні 2006 року прокурор м. Іллічівська в інтересах ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2,  уточнивши
позовні вимоги,  просив суд поновити
ОСОБА_1 на роботі продавцем у суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 та стягнути з
нього на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу 3500 грн.

Прокурор,  позивачка та її
представник посилались на те,  що
16.05.2005р. ОСОБА_1 була прийнята на роботу продавцем у суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2,  на
підставі трудового договору,
зареєстрованого за № 3871 в Іллічівськом міському центрі зайнятості. 25.02.2006р.
позивачка за сімейними обставинами після 15 години залишила місце роботи.
Починаючи з 27.02.2006р. ОСОБА_2
безпідставно не допускав ОСОБА_1 на робоче місце і в подальшому після її
звернення до прокуратури за захистом порушеного права,  ОСОБА_2 незаконно своїм рішенням від 31.05.2006р. звільнив
ОСОБА_1 з роботи,  на підставі ст. 40 п.4
КЗпП України,  за прогули без поважних
причин.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував,
посилаючись на те,  що ОСОБА_1 з
01.03.2006р. по 31.05.2006р. без поважних причин не з'являлася на роботі,  і він правильно її звільнив на підставі ст.
40 п. 4 КЗпП України,  за прогули без
поважних причин.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 червня 2007
року позовна заява прокурора м. Іллічівська в інтересах ОСОБА_1 задоволена.
ОСОБА_1 поновлено на роботі у якості продавця у суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 3500грн. за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення
Іллічівського міського суду Одеської області від 25 червня 2007 року скасувати
та постановити ухвалу,  якою справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача,  перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не

підлягає з наступних підстав.

За правилами ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду за одних лише формальних
міркувань.

Постановляючи рішення про задоволення позову прокурора м. Іллічівська в
інтересах ОСОБА_1,  суд першої інстанції,  пославшись на ст. ст. 149,  235 КЗпП України,  виходив з того,  що позивачка не була відсутньою на роботі без
поважних причин більше 3 годин,  в період
з 01 березня по 31 травня 2006 року прогулів без поважних причин не мала через
те,  що відповідач безпідставно не
допускав її до роботи,  відповідач
порушив порядок накладення дисциплінарного стягнення,  не зажадавши у позивачки пояснення з приводу
її відсутності на роботі,  а тому вона
підлягає поновленню та з відповідача на її користь в зв'язку з незаконним
звільненням слід стягнути оплату вимушеного прогулу.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів,  оскільки він грунтується на вимогах ст. ст.
40 п.4,  149,  233 ч.1,
235 КЗпП України,  та
підтверджується зібраними у справі доказами: копією трудової книжки ОСОБА_1,
в якій відсутній запис про її звільнення (а.с.5-6),  копією трудового договору від 16.05.2006
року,  в якому визначено тривалість
роботи з 9 до 18 год. (а.с.
10-12); актами про недопуск
позивачки до роботи в період з 27.02.2006 року(а.с. 13-14),  правильність яких підтвердила в суді
апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3,  скаргою ОСОБА_1 на ім'я прокурора м. Іллічівська від
25.05.2006р.(а.с.15),  рішенням про
звільнення ОСОБА_1 від 31.05.2006 року за відсутність на робочому місці з 01
березня по 31 травня 2006 року(а.с.18),
копія якого позивачці не вручалась,
поясненнями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_8 з приводу конфлікту,  який мав місце в лютому 2006 року між
сторонами та обставин одночасного підписання актів про відсутність позивачки на
роботі.(а.с.81-83, 84-86)

Копія наказу про звільнення та трудова книжка з записом про звільнення
позивачці не вручалась,  а тому строк для
звернення до суду не слід вважати пропущеним.

Доводи відповідача про те,  що
позивачка без поважних причин не з'являлась на роботі в період з 01 березня по
31 травня 2006 року,  колегією до уваги
не беруться,  оскільки спростовуються
вищезазначеними доказами. При цьому колегія суддів також зважає на те,  що відповідач табелі обліку робочого
часу,  в якому були б зазначені прогули,  ні суду першої інстанції ані суду апеляційної
інстанції не надав,  і звільнив позивачку
тільки після запрошення прокурора для надання пояснень з приводу відсторонення
ОСОБА_1 від роботи. Факт відсторонення ОСОБА_1 від роботи підтвердила в суді
апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3,
підстави не довіряти якій відсутні. Ці ж обставини вбачаються із показів
свідків з боку відповідача ОСОБА_5,
ОСОБА_8,  ОСОБА_6 про те,  що ще на початку березня 2006 року відповідач
їм повідомив про звільнення позивачки,
хоча наказу про звільнення не було. Посилання відповідача на те,  що 25.02.2006 року позивачка без дозволу
покинула робоче місце,  була відсутня на
роботі з 9 до 10 години та з 15.45 год.
до 19 год. також
колегією до уваги не беруться,  оскільки
з цими обставинами відповідач не пов'язував звільнення позивачки,  і згідно трудового договору позивачка мала
робочий день з 09 до 18 год.
Актам про відсутність ОСОБА_1 на роботі в період з 01 березня по 31 травня
2005 року,  складеним і підписаним в один
день,  в тому числі в вихідний день,  та порушенню порядку накладення стягнення у
вигляді звільнення суд першої інстанції дав належну оцінку в рішенні.

Оскільки ОСОБА_1 була відсутня на роботі з поважних
причин,  суд першої інстанції
обгрунтовано поновив її на роботі та стягнув заробітну плату за час вимушеного
прогулу в зв'язку з її незаконним звільненням,
правові підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення
суду відсутні.

ОСОБА_1 рішення
суду в частині визначення розміру стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу не оскаржує.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307ч.1п.1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від
25 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно,  однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з моменту проголошення.