Справа № 2-1052/ 2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09 липня 2007
року                                                 Лубенський   міськрайонний суд

Полтавської
області

в складі:   головуючого судді - Чабаненко В.О.,

при секретарі -
Шрейтер CO.

позивач - ОСОБА_1

представник
позивача ОСОБА_5

відповідачі - ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4

представник
відповідачів - ОСОБА_6

третя особа на
боці позивача - ОСОБА_7

треті особи -
відділ опіки і піклування Лубенського міськвиконкому, КП «Лубенське МБТІ»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4про
визнання договору купівлі-продажу частини квартири дійсним , визнання права
власності на 4/5 частини квартири, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася
до суду з позовною заявою до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4про
визнання договору купівлі-продажу частини квартири дійсним , визнання права
власності на 4/5 частини квартири.

В позові вказала, син позивачки ОСОБА_2, проживав та був
прописаний в АДРЕСА_1Ця квартира була надана свекрам позивачки ОСОБА_8та
ОСОБА_9. Син ОСОБА_2 мешкав у бабусі і мав доглянути її до смерті та залишитись
мешкати в цій квартирі. З 1986 року ОСОБА_2 почав проживати в фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_3з якою в 1988р. одружився. В жовтні 1989 року у них
народився син ОСОБА_10

В 1986 році ОСОБА_3 була
прописана і таким чином на 1991 рік в цій квартирі проживало і було прописано 5
осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, донька
ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_4та їх син - ОСОБА_10

В 1992 році ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з дітьми переїхали на постійне місце проживання в село
Тишки, Лубенського району де отримали для проживання жилий будинок, в якому
мешкають і зараз та зареєстровані в ньому. Бабусю у віці 85 років вони залишили
без догляду та піклування.

В 1994 році вказана квартира була приватизована на п'ять осіб: ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітніх
ОСОБА_4і
ОСОБА_11. В тому ж році син і невістка позивачки з дітьми виписались з
квартири.

В 1996 році в вказану квартиру був прописаний чоловік позивачки ОСОБА_7, донька
позивачки ОСОБА_14, зять позивачки ОСОБА_12 і внук ОСОБА_13. Позивачка з
чоловіком почали проживати в АДРЕСА_1, а донька з зятем і внуком мешкали в
двокімнатній АДРЕСА_2. Цю квартиру отримала позивачка.

В зв'язку з тим, що на кінець 90-тих років за двома квартирами утворився
великий борг по сплаті комунальних послуг, то було вирішено одну квартиру
продати. По згоді

всіх, в
тому числі і відповідачів, в 1999 році двокімнатна квартира по вул. Радянській
була продана. Перед продажем квартири вирішили, що після продажу позивачка їм
віддасть гроші за їх 4/5 частини в АДРЕСА_1Тобто, відповідачі продають
позивачці свої 4/5 частини квартири. Позивачка особисто, в присутності свого
брата ОСОБА_15віддала синові ОСОБА_2у 1300 доларів США. Домовленість
була за 1500 дол. США, але 200
доларів позивачка взяла для оплати комунальних послуг з їх згоди.

Про те, що позивачка віддає гроші за 4/5 частини квартири знала невістка ОСОБА_3 і неповнолітня
ОСОБА_4, за неповнолітнього ОСОБА_10 всі питання по його частині квартири
вирішували його батьки. Сума 1500 доларів на 1999 рік складала вартість 4/5
частини АДРЕСА_1оскільки ця квартира була без зручностей в одноповерховому
старому будинку.

Відносно оформлення угоди в нотаріальній конторі була така умова - поки
жива бабуся ми не звертаємося до нотаріальної контори, оскільки бабуся мала
свою частину в квартирі, але була вкрай слабою, мала більше 90 років. Вирішили
оформити угоду після смерті бабусі. Позивачка була впевнена, що квартира її і
оформлення угоди у нотаріуса - це проста формальність.

8 жовтня 2006 року відповідачка ОСОБА_3 посварилася з
своєю донькою, а потім з позивачкою, забрала всі документи на квартиру, в тому
числі і на добудову та перебудову, відмовляється від усіх домовленостей, що
були досягнуті в 1999 році відносно купівлі-продажу частини квартири.

Таким чином, 8.10.2006 року позивачка дізналася, що її права порушені, і
відповідачі не бажають оформити договір купівлі-продажу у нотаріальній конторі.

ОСОБА_7 -
чоловік позивачки, не заперечує, щоб 4/5 частини квартири були оформлені по
договору купівлі продажу на неї.

Позивачка прохає, визнати договір купівлі-продажу 4/5 частини АДРЕСА_1який
фактично був укладений в 1999 році між позивачкою та ОСОБА_2, ОСОБА_3і ОСОБА_4, дійсним.
Визнати за позивачкою право власності на 4/5 частини двокімнатної АДРЕСА_1.
Стягнути з відповідачів на користь позивачки всі судові витрати.

В судовому
засіданні позивачка позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягає.

Відповідачі в судовому засіданні проти позову категорично заперечують,
пояснюючи що ніякого договору ніхто з них про продаж квартири з позивачкою не
укладав, власниками 4/5 квартири на законних підставах являються саме вони.

Третя особа на боці позивачки ОСОБА_7
позов підтримав, на якого задоволенні наполягає.

Треті особи - відділ опіки і піклування Лубенського міськвиконкому,
КП «Лубенське МБТІ» при вирішенні спору між сторонами покладаються на розсуд
суду,при цьму відділ опіки і піклування прохає захистити інтереси
неповнолітнього ОСОБА_10,якому
належить 1/5 частина спірної квартири.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду,з'ясувавши обставини
справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що з 1986 року ОСОБА_2 після
одруження з ОСОБА_3. проживали і були прописані за адресою АДРЕСА_1у своєї
бабусі ОСОБА_9і таким чином на 1991 рік в цій квартирі проживало і було
прописано 5 осіб: ОСОБА_9., ОСОБА_2, ОСОБА_3, донька ОСОБА_3 від першого шлюбу
- ОСОБА_4та їх син - ОСОБА_101989 року народження..

В 1992 році ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з дітьми переїхали на постійне місце проживання в село
Тишки, Лубенського району де отримали для проживання жилий будинок, в якому
мешкають і зараз та зареєстровані в ньому.

В 1994 році вказана квартира була приватизована на п'ять осіб: ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітніх
ОСОБА_4і
ОСОБА_11. В тому ж році син і невістка позивачки з дітьми виписались з
квартири.

В 1996
році в вказану квартиру був
прописаний чоловік позивачки ОСОБА_7, донька
позивачки ОСОБА_14, зять позивачки ОСОБА_12 і внук ОСОБА_13. Позивачка з
чоловіком почали проживати в АДРЕСА_1, а донька з зятем і внуком мешкали в
двокімнатній АДРЕСА_2. Цю квартиру отримала позивачка.

В зв'язку з тим, що на кінець 90-тих років за двома квартирами утворився
великий борг по сплаті комунальних послуг, то позивачка вирішила квартиру
продати. В 1999 році двокімнатна квартира по вул. Радянській була продана . В
квартирі по вул. Пролетарській стали проживати крім позивачки з чоловіком їхня
донька ОСОБА_14 з чоловіком та внук ОСОБА_13. Так як після продажу квартири ОСОБА_1 якусь частину
грошей дала своєму сину ОСОБА_2у, то вважала, що АДРЕСА_1 вона у сім'ї сина
купила. Угода купівлі продажу в нотаріальній конторі не оформлялася..

8 жовтня 2006
року відповідачка ОСОБА_3
та позивачка посварилася .

Ст. 41 Конституції України вказує, що ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча
б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність
договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Суд вважає, що не дивлячись на неодноразове роз'яснення позивачці вимог
ст.ст. 10,11,57,60 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,
позивачка ні при подачі позовної заяви, ні в ході судового розгляду справи не
надала достатніх доказів того, що договір купівлі продажу 4/5 частини
АДРЕСА_1між сторонами укладався.

До пояснень свідків про те, що позивачка вручала деяку суму грошових коштів
своєму синові ОСОБА_2 після продажу своєї квартири, суд відноситься критично,
бере до уваги, що свідки являються близькими родичами позивачки і в зв'язку з
чим були передані вищевказані грошові кошти чітко не вказують.

Крім того суд також бере до уваги, що 1/5 частини спірної квартири належить
неповнолітньому ОСОБА_101989
року народження і його майнові права і право на житло захищаються ст. 17,18
Закону України "Про охорону дитинства".

Беручи до уваги
вищевикладене, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.227 ЦК України (1963),ст. 17,18 Закону України "Про охорону
дитинства", ст.ст.ст. 10, II,
57,60, 130, 174, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання
договору купівлі-продажу частини квартири дійсним , визнання права власності на
4/5 частини квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення .