Справа
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Прокопчук Л.М.
УХВАЛА

Іменем  України

23 серпня   2007 р.                                                                                 м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого:
судді Прокопчук Л.М.

Суддів Могутовій
Н.Г., Шевченко В.Ю.

При
секретарі   Семенченко С.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівка від 27 березня 2007 р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства „Артемвугілля" про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній
скарзі на зазначене рішення, яким в задоволенні позову відмовлено із-за сплину
строку звернення до суду, позивач ставить питання про його скасування.
Посилається на те, що суд невірно встановив характер спірних правовідносин;
вважає, що правовідносини між ним та відповідачем по відшкодуванню моральної
шкоди відносяться до цивільно-правових, а не трудових, строк звернення до суду
він не пропустив.

Позивач в судове
засідання апеляційного суду не з'явився. Про час розгляду справи повідомлений.

Представник
відповідача просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в
задоволенні позву, суд першої інстанції встановив і з цього виходив, що за
висновками МСЕК від 18.07.1997 року і від 03.08.2000 р. позивачу було
встановлено втрату професійної працездатності внаслідок професійного
захворювання, однак з моменту виникнення права на відшкодування моральної
шкоди, яким є час огляду у МСЕК, він вперше звернувся до суду за захистом
порушеного права і відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця
26.01.2007 р. та не навів суду поважних причин пропуску встановленого законом
строку.

Суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи, визначив правовідносини сторін.

Відповідно до
ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового
спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права.

Позивач тривалий
час працював на вугільних підприємствах під землею, звільнився у 2001 році.
Висновком МСЕК від 18.07.1997 р. йому вперше встановлена втрата працездатності
у зв'язку з професійним захворюванням 40%, а 21.08.2000 р. - 50%, тобто в нього
виникло право на відшкодування моральної шкоди з часу огляду на МСЕК. На той
час питання відшкодування моральної шкоди регулювалося Законом України „Про
охорону праці" від 24.10.1992 р. та пунктом 11 Правил відшкодування
власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від
23.06.1993 р. № 472.

Відповідно до
пункту першого Правил обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди працівнику
було покладено на власника підприємства, установи, організації або
уповноважений ним орган та пов'язано з виконанням трудових обов'язків
працівником. З зазначених підстав висновок суду першої інстанції про те, що
спір між сторонами випливає з трудових відносин, є правильним.

Відповідно до
ст. 83 ЦК України
1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування
моральної шкоди належить до вимог, що випливають із порушення особистих
немайнових прав, на які строки давності поширюються лише у випадках,
передбачених законом. До таких випадку відносяться вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю при виконанні потерпілим трудових обов'язків, в тому
числі і моральної. Аналогічно вирішено питання про вимоги, на які позовна
давність не поширюється, пунктом першим частини першої ст. 268 діючого ЦК України. З
зазначених підстав довід апеляційної скарги про те, що на спірні правовідносини
не поширюється строки давності, є хибним. Тому суд першої інстанції правильно
зазначив, що позивачем пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний
строк звернення до суду. Доказів поважності причин пропуску строку позивачем не
надано.

Виходячи з
наведеного апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної
скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УXВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівка від 27 березня 2007 р. залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга на неї може бути
подана до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.