УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

10 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,  судді
Синельщікової О.В. суддів
Курської А.Г. Кириленка О.С
при секретарі -    Урденко Г.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за
позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  і
ОСОБА_3    про    визнання
договору    купівлі-продажу    недійсним
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 22.05.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

31.01.2007 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на
підставі  ст. 234 ЦК України як
фіктивного.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що на підставі
договору купівлі-продажу від 27.12.2006
року ОСОБА_3  придбала у ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 69, 7 кв.м.  Він вважає вказану угоду недійсною,  оскільки вона не була направлена на реальне
настання правових наслідків,  обумовлених
нею. Вказана квартира належала ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті спадщину прийняв її син
відповідач ОСОБА_2 20.05.2006 року він с ОСОБА_2 уклав угоду про поділ
спадкового майна,  згідно з якою ОСОБА_2
визнавав його спадкоємцем однієї з ним черги,
оскільки він більше п'яти років проживав однією сім'єю з померлою
ОСОБА_4,  яка останні три роки тяжко хворіла,  здійснював за нею догляд,  надавав допомогу. Цією ж угодою був
визначений порядок оформлення спадщини та її поділ. Проте в грудні 2006 року йому стало
відомо,  що ОСОБА_2 оформляє всю спадщину
на себе,  в тому числі на спірну
квартиру,  а 27.12.2006 року продав її
відповідачці ОСОБА_3  В даній квартирі по теперішній час
проживає тільки він,  ключі та документи
на квартиру знаходяться у нього,
відповідачка ОСОБА_3
,  квартиру не оглядала,  що також свідчить про фіктивність угоди. Крім
того,  рішенням третейського суду від
05.01.2007 року на підставі вищезазначеної угоди за ним визнано право на
спадкування майна ОСОБА_4,  померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1,  разом зі спадкоємцем
першої черги ОСОБА_2,  і призведено поділ
спадкового майна,  згідно з яким йому
виділено квартиру АДРЕСА_1,  але договір
купівлі-продажу,  укладений між
відповідачами,  перешкоджає йому оформити
право власності на це майно.

Рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції. Доводи апелянта полягають в тому,  що суд не дав належної оцінки рішенню третейського
суду від 05.01.2007 року,  за яким за ним визнано право на спадкування
та право власності на спірну квартиру,  а
висновок суду

Спрага №22-ц-5699/2007

Головуючий у першії інстанції                         Савранська Т.І.

Доповідач                          Курська А.Г.

2

про
юридичну нікчемність цього рішення вважає таким,  що не ґрунтується на законі. Крім того,  апелянт посилається па те,  що в провадженні Ялтинського міського суду
знаходиться справа за його позовом про визнання права на спадкування,  а також справа за позовом ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою,  які,
на думку апелянта,  пов'язані з
даною справою,  тому висновок суду про
відсутність судового рішення про зміну черговості спадкування є передчасним.

Судова
колегія,  розглянувши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає їх такими,  що не
підлягають задоволенню,  з наступних
підстав.

При
відмові в задоволенні позову ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того,  що
його права не порушені і захисту не підлягають.

З такими
висновками суду колегія погоджується,
оскільки вони не суперечать фактичним обставинам справи та вимогам
процесуального закону,   ст.  ст. 10,
11,  60,
61,  212,  213 ЦПК України,  та матеріального закону,   ст.
ст. 234,  1259,
1264,  ч.1  ст. 1298 ЦК України.

Відповідно
до вимог ч.3  ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню преюдиціальні факти,
тобто такі,  існування або не
існування яких встановлено набувшим чинності судовим рішенням по цивільній
справі.

Розглядаючи
іншу цивільну справу,  в якій приймають
участь ті ж самі особи,  суд має право
визнати існування ( або
неіснування) преюдиціального факту на підставі судового рішення без інших
доказів.

Преюдиціальним
для суду,  розглядаючого цивільну справу
є будь-який інший юридичний факт,
існування ( неіснування)
якого встановлено набувшим чинності рішенням по іншій цивільній справі,  в якій приймають участь ті ж самі особи.

Процесуальний
закон України не передбачає і не визнає преюдиціальними для суду загальної
юрисдикції дії фактів,  що встановлені
рішенням третейського суду,  оскільки
таке рішення не є рішенням судового органу.

Поряд з
цим рішення третейського суду,  по якому
не видано загальним судом виконавчого документу в порядку,  передбаченому
ст. 54 Закону України „Про третейські суди",  втрачає своє правове значення і
вважається,  що цивільно-правовий спір не
розглянуто в третейському суді,  а тому
він може бути розглянутий в загальному суді.

Виходячи
зі змісту діючого законодавства про третейські суди,  їх особливістю є те,  що такий суд створюється усяк раз для
вирішення конкретного цивільно-правового спору між особами,  які уклали про це відповідний договір. І лише
суд загальної юрисдикції має повноваження на визнання права,  в даному випадку на спадок,  за ОСОБА_1 та на його захист,  якщо воно порушено,  на підставі норм ЦПК України та ЦК України ( книга шоста).

Суд
першої інстанції встановив,  що ОСОБА_1 не надав до
нотаріальної контори належних доказів на підтвердження своїх прав спадкоємця до
майна спадкодавця ОСОБА_4
ні на підставі  ст. 3 Сімейного
кодексу України та  ст. 1264 ЦК України 2003 року,  ні на підставі  ст. 1259 ЦК України 2003
року,  не набув такого права за
рішенням суду до 05.11.2006
року ( до
закінчення шестимісячного строку),  не
звернувся до нотаріуса про відкладення видачі свідоцтва про спадщину за законом
для надання доказів про підтвердження своїх прав за  ст. 1259 ЦК України.

За таких
підстав,  нотаріус правомірно,  в установленому законом порядку,   ст. 1298 ЦК України,  видав
свідоцтво про право на спадщину за законом лише сину померлої ОСОБА_4,
про що ОСОБА_1
був повідомлений нотаріусом листом від 12.09.2006 року про те,
що,  якщо він має відношення до
осіб,  які є спадкоємцями за  ст. 1264 ЦК України,  то йому
необхідно в строк до 05.11.2006
року надати документи,  що
підтверджують право на спадкування вказаними чергами,  а в разі ненадання відповідних
документів,  свідоцтво буде видано
спадкоємцям попередніх черг,  які
прийняли спадщину.

Отже,  доводи
апеляційної скарги про те,  що при
укладенні договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3  були порушені його права,  як спадкоємця,  і що названий договір є фіктивним,  оскільки укладений без наміру створення
правових наслідків,  є необгрунтованими
та безпідставними відповідно до вимог
ст.  ст. 10,  11,  60,
61,

3

212,  213 ЦПК
України,   ст. 3 -
Сімейного кодексу України,   ст. 1264 ЦК України та  ст. 234 ЦК
України.

На
засадах змагальності ОСОБА_1
не довів,  що у нього виникло право на
спадкове майно,  а тому не має підстав
для висновку,  що воно було порушено
ОСОБА_2 у будь-якій спосіб,  в тому числі
і шляхом продажу спадкової квартири АДРЕСА_1.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1
про те,  що суд при розгляді цього спору
безпідставно не взяв до уваги те,  що в
Ялтинському міському суді знаходилась на розгляді справа за його позовом про
визнання права на спадкування на підставі
ст. 1264 ЦК України,  що мало суттєве значення для розгляду цієї
справи,  не приймаються судовою колегією
до уваги,  оскільки не знайшли свого
підтвердження будь-якими доказами. Ні до апеляційної скарги,  ні в засіданні суду апеляційної інстанції
ОСОБА_1 не надав ухвали про відкриття провадження або інших доказів на
підтвердження того,  що справу заведено і
призначено до розгляду. Представник відповідача на таке твердження позивача
пояснив,  що йому нічого не відомо про
наявність цивільної справи за таким позовом в суді першої інстанції і
вважав,  що під час розгляду даної справи
в суді першої інстанції не існувало перешкод для вирішення цього спору по суті.

Судова
колегія вважає,  що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні обставини справи,  дав належну оцінку всім доказам,  які сторони надали на засадах змагальності і
дійшов вірного висновку про те,  що позовні
вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю та недоведеністю.

Разом з
цим,  судова колегія вважає за необхідне
виключити з мотивувальної частини рішення Ялтинського міського суду АР Крим від
22.05.2007 року
міркування щодо критики рішення третейського суду від 05.01.2007 року,  оскільки це не було предметом позову про його
оскарження,  і ніхто зі сторін не просив
суд про видання виконавчого документу на підставі цього рішення,  а відповідно до діючого законодавства
перевірка рішення третейського суду на відповідність його закону можлива лише
при зверненні до суду заінтересованих осіб про видачу виконавчого документа (  ст.  ст.
51,  54 Закону України „Про третейські суди).

Судова
колегія вважає,  що таке виключення не
змінює висновків суду стосовно розглянутого судом спору по суті питання і не
впливає на законність рішення суду.

Керуючись  ст.
ст. 303,  304,
307,  308,  313-315,
317,  319,  325 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити,  рішення Ялтинського міського
суду АР Крим від 22.05.2007
року по суті спору залишити без змін.

Виключити
з мотивувальної частини рішення висновки суду про юридичну нікчемність рішення
третейського суду від 05.01.2007
року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення,  однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили до суду касаційної інстанції.