Справа №2-305/2007
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ  УКРАЇНИ

25 червня 2007
р.

Малинський
районний суд Житомирської області в
складі:

головуючого
- судді                                      Ярмоленка
В.Г.

при
секретарі                                                     Корейби
І.С.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Малині справу за позовом ОСОБА_1 до
Малинського районного комунального підприємства по технічній інвентари­зації,  Приватного підприємства „Компанія „Малинські
пасажирські перевезення"

та ВАТ
„Малинський „Райагропостач"

про визнання
права власності,

ВСТАНОВИВ:

В
березні 2007р. позивач,  уточнивши
позовні вимоги,  пред'явив позов до
Малинського ра­йонного комунального підприємства по технічній інвентаризації
(далі - „Відповідач 1")

В ході
розгляду справи суд в порядку  ст. 3З ЦПК
України залучив до участі в справі як спів­відповідачів ПП „Компанія Малинські
пасажирські перевезення" та ВАТ Малинський „Райагропос­тач" (далі
відповідно „Відповідачі „2" та „З").

Позивач
пояснив,  що він є засновником і
власником „Відповідача 2".

В липні
2004 р. останній за договором купівлі-продажу купив у „відповідача 3"
серед іншого майна навіс бензоколонки та розвантажувальний майданчик,  розташовані по АДРЕСА_1.

В наступному в
жовтні 2006р. „відповідач 2" безоплатно передав йому вказане майно.

Посилаючись
на те,  що відповідач 1 відмовляє йому в
реєстрації цього майна,  позивач з поси­ланням
на  ст. 334 ЦК України просить
визнати за ним право власності на навіс бензоколонки та роз­вантажувальний
майданчик.

Представник
„відповідача 1" не визнала позов.

З
посиланням на те,  що договір
купівлі-продажу майна між відповідачами 2 та 3 не було но­таріально посвідчено
обидва договори вважає недійсними та просить в позові відмовити.

Представник
відповідача - 2 визнав позов. Рахує,  що
позивач на законних підставах набув право власності на спірне майно.

Представник
відповідача - 3 позов визнав. Ствердив факт продажу ним спірного майна відпо­відачу
- 2 в процесі ліквідаційної процедури.

Позов не
підлягає задоволенню з таких підстав.

В травні
2000р. арбітражним судом Житомирської області ВАТ Малинський „Агропостач"
було визнано банкрутом,  а в вересні того
року арбітражним керуючим (ліквідатором) цього підпри­ємства призначено
ОСОБА_2.

В ході
ліквідаційної процедури 14.04.2004р. між відповідачами 2 та 3 було укладено
договір купівлі-продажу серед іншого майна навісу бензоколонки та
розвантажувального майданчику,  роз­ташованих
в АДРЕСА_1.

Умови
договору щодо передачі сторонами та оплати зазначеного майна сторонами виконані
в повному обсязі.

Згідно
договору купівлі-продажу від 30.10.2006р. відповідач - 2 безоплатно передав у
влас­ність позивача зазначені навіс та майданчик.

Правовий
режим власності,  порядок та умови
набуття і припинення права власності визнача­ються законами.

Сторонами
всупереч вимогам  ст.  11 ЦПК України не надано доказів на
підтвердження підстав набуття права власності ВАТ Малинський
„Райагропостач" на спірне майно,
яке саме майно переда­валось до статутного фонду товариства та чи
входило спірне майно до цього складу.

Відповідно
до вимог  ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Як
вбачається з матеріалів справи в порушення наведених вимог Закону сторони
уклали до­говір купівлі-продажу нерухомого майна в простій письмовій формі і
ніяких дій щодо його нотаріа­льного посвідчення не вживали за відсутності
правовстановлюючих документів на це майно.

В силу
ч.3  ст. 334 ЦК право власності
на майно за договором,  який підлягає
нотаріальному посвідченню,  виникає в
набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання дійсним договору,
не посвідченого нотаріально.

Недотримання
вимог щодо форми договору та його нотаріального посвідчення тягне недійс­ність
договору з наслідками,  передбаченими
Законодавством України.

Як
передбачено п.10  ст. 30 Закону України
„Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом",  продаж майна банкрута
оформляється договорами купівлі-продажу,
які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до Законів
України.

У
відповідності з вимогами  ст.  ст. 220,
236 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним та являється недійсним з моменту його
вчинення.

Факту ухилення
однієї із сторін договору від його нотаріального посвідчення не встановлено.

Таким
чином,  договір купівлі-продажу від
14.04.2004р. є нікчемним з моменту його вчинення і не породжує для сторін
будь-яких прав та обов'язків.

Згідно  ст. 658 ЦК
право продажу товару належить власнику.

За цих
обставин договір купівлі-продажу від 30.10.2006р. між позивачем та відповідачем
- 2 як такий,  що випливає з
попереднього,  також не тягне за собою
ніяких правових наслідків.

Викладене
свідчить,  що позивачем у встановленому
Законом порядку не набуто права на оспорюване майно і підстав для задоволення
позову суд не вбачає.

Керуючись  ст.  ст.
10, 15,  60, 215 ЦПК України,

Законом України „Про власність",

ст.
ст.  220,  236,
334,  657 ЦК України

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності відмовити за
безпідставністю.

Заява
про апеляційне оскарження рішення подається до суду впродовж 10 днів ,  а апеляційна скарга не рішення - протягом 20
днів після подання заяви.