Справа
№ 5931
Суддя 1-ї ін,- Заруцька Г.М.
Доповідач - Шабанова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2007
р. Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Суддів -
Стратіло В.І., Маширо О.П.

При секретарі-
Кошмак Т.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення
Красноармійського міськрайонного суду м. Донецька від 19 березня 2007 року

по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення судових витрат та відшкодування
моральної шкоди.,

ВСТАНОВИВ:

09.11. 2006 року
ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення судових витрат та
відшкодування моральної шкоди.

В заяві
зазначала, що 07.10.2005 року ОСОБА_1звернулась в суд з позовом до неї, як до
приватного підприємця, про зміну формулювання причин звільнення, спонукання до
належного оформлення трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній
платі, компенсації, а також стягнення компенсації за невикористану відпустку.
Всього просила стягнути на її користь 6930 грн.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду від 02 березня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_1 були задоволені.

Рішенням
апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2006 року вказане рішення
місцевого суду залишено без змін лише в частині стягнення на користь позивачки
299 грн.64 коп.- компенсації за невикористану відпустку. В іншій частині
рішення суду скасоване і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

Звертаючись , на
теперішній час в суд з позовом, ОСОБА_2. посилалась на те, що відповідно до ст.
88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв»язку з тим,
що апеляційним судом ухвалене рішення на її користь, просила стягнути з ОСОБА_1
понесені нею витрати, які складаються із транспортних витрат-800 грн.,
пов»язаних із явкою в суд; витрат на правову допомогу в розмірі - 1100 грн.

Крім того
ОСОБА_2. посилалась на те, що їй заподіяні моральні страждання у зв»язку з тим,
що вона безпідставно була втягнута в судовий спір.

Просила
відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду м. Донецька від 19 березня 2007 року дані
позовні вимоги задоволені частково.

З ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2. стягнуто 1100 грн. - витрати понесені на правову допомогу,
2000 грн.- на відшкодування моральної шкоди.

Крім того
судовим рішенням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. стягнутий судовий збір у зв»язку
із розглядом даної справи в розмірі 51 грн., 8.50 грн. та 30 грн. - витрати на
інформаційно-технічний розгляд справи.

На дане рішення
ОСОБА_1. подана апеляційна скарга, в якій вона ставить питання про скасування
судового рішення, ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову.

Апелянт вважає,
що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального
законодавства.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково. Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2. у стягнення транспортних витрат, пов»язаних із
явкою в суд підлягає залишенню без змін. Це ж рішення суду в іншій частині
підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов
задоволено частково судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до
тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві було відмовлено.

Відмовляючи
позивачці ОСОБА_2. в задоволенні позовних вимог, про стягнення витрат,
пов»язаних із явкою в суд ( транспортних витрат), суд першої інстанції виходив
з того що позивачкою не доведено розмір таких витрат відповідними переконливими
доказами.

Рішення суду в
даній частині ОСОБА_2. не оскаржила.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 також не міститься заперечень стосовно висновку суду в даній
частині.

Розглядаючи
справу в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд вважає, що рішення суду в даній частині підлягає залишенню без
змін.

Стягуючи
витрати, які понесла ОСОБА_2. на правову допомогу при розгляді справи за
позовом Лукашової до неї про зміну формулювання причин звільнення, спонукання до
належного оформлення трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній
платі, компенсації, а також стягнення компенсації за невикористану відпустку,
суд правильно виходив з того, що ці витрати, відповідно до ст.79 ЦПК України
відносяться до судових витрат.

Законодавством
не передбачене звільнення позивача по спорам вказаної категорії від компенсації
витрат на правову допомогу, понесених відповідачем.

Стягуючи 1100
грн. з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2.,
суд виходив з того, що сплата останньою цієї суми на правову допомогу
підтверджуються довідкою адвокатаОСОБА_3 на аркуші справи 7.

Проте з
висновком суду про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1100 грн.
погодитись не можна, з наступних підстав.

Рішення
апеляційного суду, яким остаточно вирішений спір, ОСОБА_1. частково відмовлено
в задоволені позову до ОСОБА_2. ,ухвалене 19 червня 2006 року.

Правова допомога
по даній справі відповідачці ОСОБА_2. надавалась адвокатомОСОБА_3 згідно з
ордером під час її розгляду до вирішення спору по суті 19.06.2006 р., в наступні дні
судових засідань : 20.03.2006 року протягом двох годин (з 13 год.02 хв. До 14 год.58 хв.);
22.03.2006 р. протягом 1 години ( з 8 годин 19 хвилин до 9 годин 28 хвилин . В
інших судових засіданнях в суді першої інстанції приймав участь адвокат
ОСОБА_4. ( аркуш 73,82 цивільної справи № 2-85 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2.
про зміну формулювання причин звільнення, спонукання до належного оформлення
трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, а
також стягнення компенсації за невикористану відпустку).

Згідно з
Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат,
пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави», прийнятою 27.04.2006 року, тобто до розгляду
по суті спору, визначено, що виплата в якості відшкодування витрат за надання
правової допомоги обчислюється, виходячи із 40% розміру мінімальної заробітної
плати за годину його роботи.

Вирішуючи спір в
даній частині, суд першої інстанції не врахував положень вказаної постанови і
вирішив спір в цій частині з порушенням норм матеріального законодавства. У
зв»язку з цим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню і вирішенням спору
по суті, відповідно до положень ст. 309 ЦПК України.

Визначаючи суму
яка підлягає стягненню на відшкодування витрат на правову допомогу на користь
ОСОБА_2., апеляційний суд виходить з того, що розмір мінімальної заробітної
плати станом з 01.01.2006 року по 01.07.2006 року складав 350 грн., а 40% від
350 грн. - 140 грн.

Розмір
компенсації витрат на правову допомогу, який підлягав би стягненню на користь
відповідачки ОСОБА_2., у
разі відмови позивачці ОСОБА_1. у задоволенні всіх її позовних вимог, мав
складати 420 грн. ( 140 грн. х на 3 години работи).

Проте, як
вбачається з матеріалів справи, апеляційний суд Донецької області в своєму
рішенні від 19 червня 2006 року погодився з обгрунтованістю вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2. про стягнення на її користь 299 грн.64 коп.- компенсації за
невикорастину відпустку ( а.с.15 зв.).

Відповідно до
ст. 88 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково судові витрати
присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві було відмовлено.

Позов ОСОБА_1
задоволений частково і на її користь стягнуто 299 грн. 64 коп.

Враховуючи, що
ОСОБА_1. були заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2. про стягнення грошової суми в
загальному розмірі 6930 грн. 88 коп.( без урахування моральної шкоди), а
задоволені на сумму 299.64 грн., виходячи з принципу пропорційності розподілу
витрат, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2. на відшкодування судових витрат за надання правової допомоги 400 грн.

Вирішуючи позов
ОСОБА_2. до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв»язку з безпідставним
притягненням до судового спору, суд першої інстанції в рішенні від 17.05.2007
року виходив з того, що ОСОБА_2. зазнала моральних страждань від безпідставно
заявленого до неї позову ОСОБА_1 і стягнув на відшкодування моральної шкоди з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. 2000 грн.

Проте з даним
висновком суду погодитись неможна, оскільки правовідносини, які виникли по
справі не передбачають можливості відшкодування моральної шкоди. Дані вимоги не
грунтуються на законі.

У зв»язку з цим
рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. Позовні вимоги ОСОБА_2. до
ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Крім того,
ухвалюючи рішення по даній справі (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
судових витрат та відшкодування моральної шкоди), суд в резолютивній частині
стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. судовий збір в розмірі 51 грн. ( виходячи
з розміру витрат на правову допомогу -1100 грн. і розцінивши її як ціну позову)
та 8.50 ( за немайновий спір по відшкодуванню моральної шкоди), а також 30
грн.- на інформаційно технічний розгляд справи.

Між тим з
рішенням суду і в даній частині погодитись не можна виходячи з наступного.

З обставин по
справі вбачається, що по суті судом вирішувалось питання про розподіл судових
витрат, понесених відповідачкою при вирішення цивільної справи про зміну
формулювання причин звільнення, спонукання до належного оформлення трудової
книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, стягнення
компенсації за невикористану відпустку, яке відповідно до ст.ст.214 та 220 ЦПК
України мало вирішуватись при ухваленні остаточного рішення по вказаному вище
спору, або шляхом ухвалення додаткового рішення.

При цьому
законодавством не передбачено стягнення судового збору та витрат на
інформаційно-технічний розгляд справи при вирішенні питання щодо розподілу
судових витрат.

Враховуючи, що
питання про розподіл судових витрат вирішене судом першої інстанції, як окрема
цивільна справа, шляхом ухвалення перевіряємого рішення від 19.03.2007 року,
апеляційний суд вважає недоцільним, на теперішній час, його скасування з метою
вирішення вказаного питання шляхом ухвалення додаткового рішення.

Проте,
апеляційний суд вважає, що в даному випадку,, стягнення судового збору в
розмірі 51 грн., 8.50, а також витрат на інформаційно-технічний розгляд
справи-30 грн.,- при вирішенні питання про розподіл судових витрат, не
грунтується на законі.

Крім того,
стягуючи 51 грн. , виходячи з розміру витрат на правову допомогу -1100 грн. і
розцінюючи дану суму, як ціну позову, суд першої інстанції не врахував, що,
відповідно до ст. 80 ЦПК України, ціна позову - це грошове вираження майнових
вимог і визначається лише щодо майнових вимог, тобто тих майнових вимог, які
мають грошову оцінку.

Витрати на
правову допомогу мають інший статус і є судовими витратами, а не грошовою
оцінкою майнових вимог. Тому суд неправильно стягнув судовий збір в розмірі 51
грн.

Тому рішення
суду в частині стягнення судових витрат в сумі 51грн., 8.50 грн., витрат на
інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи -30 грн,підлягає
скасуванню, як таке, що не грунтується на законі.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 309, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду м. Донецька від 19 березня 2007 року в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
транспортних витрат, пов»язаних із явкою в суд, залишити без змін.

Це ж рішення
суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову
допомогу в розмірі 1100 грн. скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Стягнути з з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 400 (
чотириста) гривнів.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду м. Донецька від 19 березня 2007 року в частині
вирішення спору про відшкодування моральної шкоди скасувати, ухваливши в даній
частині нове рішення.

Відмовити
ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди .

Скасувати
рішення Красноармійського міськрайонного суду від 19 березня 2007 року в
частині стягнення судових витрат: судового збору в сумі 51 гривня, 8.50 гривнів
та витрат на інформаційно-технічне забезпеченя розгляду справи в сумі 30 грн.

Відмовити
ОСОБА_2 в задовленні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення судових витрат та
витрат на інформаційно-технічний розгляд справи.

Рішення може
бути оскаржене до Верховного Суду України безпосередньо, протягом двох місяців
з моменту його проголошення.