Справа № 22ц-347807                                   Головуючий в 1 інстанції: Смирнов В.В.
Категорія                                                          Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
жовтня 2007 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області у складі:

Головуючого:
Заіки В.В.,  Суддів: Лісіциної А.І.,  Медведева
A.M.,
при секретарі:Самохіній ОТ.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Луганську цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської
області від 22 травня 2007 року

по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням,  та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу
квартири дійсним та про визнання права власності на квартиру,  -

встановила:

ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
в якому посилалась на те,  що вона на
праві особистої власності володіє квартирою АДРЕСА_1. У 1999 році ОСОБА_3,  який перебував у шлюбі з ОСОБА_2,  з дозволу останньої,  уклав з ОСОБА_1 у простій письмовій формі
договір купівлі-продажу вказаної квартири,
яка була оцінена у 700 доларів США. Відповідач вказану суму не могла
віддати одразу,  тому сторони домовились
про те,  що ОСОБА_1 вносить залог за
квартиру в сумі 1400 грн.,  а залишок
суми віддасть не пізніше 01.01.2000 року,
після чого сторони оформлять договір купівлі-продажу нотаріально.
ОСОБА_2 вказує,  що відповідач порушила
умови договору,  не виплативши їй 1025
грн. вартості квартири,  тому
вважає,  що це є підставою для розірвання
укладеного у простій письмовій формі договору купівлі-продажу квартири.
Оскільки відповідач відмовляється добровільно залишити житлове приміщення,  тому просила суд виселити відповідача із
спірної квартири,  так як її проживання
створює перешкоди у користуванні спірною квартирою.

ОСОБА_1
звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і просила суд
поновити їй процесуальний строк для звернення до суду з приводу визнання
дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири,  укладений у вересні 1999 року,  визнати дійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1,  укладений у 1999 році
між сторонами по справі,  та визнати за
нею право власності на вказану квартиру.

Оскаржуваним
рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 22 травня
2007 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі,  в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у
зв'язку зі спливом строку позовної давності.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
не згодна з рішенням суду,  вважає
його необгрунтованим,  просить його
скасувати,  винести нове рішення,  яким задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Дослідивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду,  та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк,  у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно
до  ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно
до ч.4  ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності,  про застосування якої
заявлено стороною у спорі,  є підставою
для відмови у позові.

При розгляді
справи судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2
є власником квартири АДРЕСА_1.

В
вересні 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися про укладення договору
купівлі-продажу вказаної квартири,
згідно якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 квартиру,  а остання була зобов'язана сплатити 700
доларів США.

Сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору після повної

сплати вартості квартири покупцем продавцю,
та встановили термін розрахунку до

01.01.2000 року.                                                  -

В
позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною (справа
№2-1209/06) позивач посилалась на те,  що
вона в •жовтні 1999 року повністю сплатила відповідачам вартість квартири
згідно умов договору та вимагала його нотаріального посвідчення,  про що отримала згоду відповідачів,  але з вказаного часу вони своє зобов'язання
не виконали,  хоча неодноразово вона
зверталася до них з вказаною вимогою в телефонних розмовах.

В 2005
році вона вирішила звернутися до суду,  в
зв'язку з чим запросила відомості з довідкового бюро про місце проживання
відповідачів,  та 23.01.2006 року подала
вказаний позов.

ОСОБА_1 просила поновити
їй строк позовної давності,
вказуючи,  що пропустила його з
поважних причин,  оскільки не знала про
місце проживання відповідачів.

Таким
чином,  починаючи з жовтня 1999 року по
січень 2006 року ОСОБА_1 до
суду не зверталась,  хоча вважала,  що її право порушено.

Оскільки
ОСОБА_1 мала
змогу протягом строку позовної давності з'ясувати місце проживання відповідачів
та звернутися до суду з відповідним позовом,
але зробила це тільки у 2005 році,
то суд обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав
вважати,  що строк позовної давності був
пропущений з поважних причин.

Так як ОСОБА_1 у встановленому
законом порядку право власності на квартиру не набула,  то
ОСОБА_2,  як власник  вказаної квартири,   в якій проживає ОСОБА_1,  відповідно до вимог
ст. 391 ЦК України
має право вимагати усунення вказаних перешкод шляхом виселення відповідача з
вказаної квартири. За таких обставин оскаржуване рішення відповідає вимогам
закону.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст. 307,  308 ЦПК України судова
колегія,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 22 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути

оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 2-х місяців до
Верховного

Суду
України.