УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21
грудня 2007 року                                                                                                          м.  Одеса

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого:
Бабія А. П.,  суддів: Гайворонського С.  П.,  Станкевича В. А.,  Ступакова О.
А.,  Суворова В. О.

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпрорудненського
комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального
господарства" про стягнення заборгованості по заробітній платі,  за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Василівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2006 року,

встановила:

У лютому
2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпрорудненського комунального
підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства"
про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1420, 82 грн. і
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3940, 41
грн.

Рішенням
Василівського районного суду Запорізької області від 13. 04. 2006 p.,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 08. 06. 2006 p.,  вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з
Дніпрорудненського комунального підприємства "Виробниче управління
житлово-комунального господарства" на користь позивача заборгованість по
заробітній платі у сумі 1420,  82
грн,  середню заробітну плату за час
затримки у сумі 1528, 76 грн.,  а всього
2949, 58 грн. В іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_1
на вказані судові рішення звернувся з касаційною скаргою,  в обґрунтування якої посилається на
застосування судами норми матеріального права,
яка скасована,  в зв'язку з чим
ставиться питання про скасування вказаних рішеннь та винесення нового рішення
по суті позовних вимог.

Колегія
суддів дійшла до висновку,  що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 звільнився з
Дніпрорудненського комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального
господарства" 05. 12. 2005 р. з заборгованістю по заробітній платі в сумі
1420, 82 грн. і з 06. 12. 2006 р. почав працювати на іншій роботі,  де отримував заробітну плату. На час розгляду
справи по суті заборгованість позивачу по заробітній платі складала 1420, 82
грн. і середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі
3940, 41 грн.,  що сторони по справі не
заперечують.

Справа №
33ц-1638/2007                                                                                  Категорія
ЦП: 3

Головуючий у
першій інстанції Кочева І. В. Доповідач Бабій А. П.

Частково
задовольняючи позов ОСОБА_1 стосовно стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку,  місцевий суд
виходив з того,  що відповідно до ч. 1  ст.
117 КЗпП України в разі невиплати з вини власності або уповноваженого
ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законом
строки,  при відсутності спору про їх
розмір підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При
цьому,  суд першої інстанції застосував
ч.3  ст.
117 КЗпП України,  за якою в
разі,  якщо звільнений працівник до
одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу,  розмір зазначеної в частині першої цієї
статті компенсації зменшується на суму заробітної плати,  одержаної за новим місцем роботи.

Апеляційний
суд погодився з таким висновком суду першої інстанції вказуючи,  що ч.3
ст.  117 КЗпП України була чинною
на час звільнення позивача з роботи у грудні 2005 р.

Проте з таким
висновками погодитись не можна з наступних підстав.

Частина
3  ст.
117 КЗпП України втратила чинність з 05. 01. 2006 р. і з цього часу
зникли правові підстави для того,  щоб
розмір,  зазначеної в частині першої цієї
статті компенсації звільненому працівнику до одержання остаточного розрахунку,  зменшувався на суму заробітної плати,  одержаної за новим місцем роботи.

Суд
першої інстанції зазначені положення закону не врахував,  у достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та правовою нормою,  що їх регулює. Внаслідок цього по справі
належним чином не встановлені фактичні обставини справи,  які мають значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний
суд на зазначене достатньої уваги не звернув,
у порушення вимог  ст.   ст.
303,  315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких
обставин ухвалені в справі судові рішення в частині вирішення позовних вимог
стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд з урахуванням
положень ч. 1  ст.  335 ЦПК України і з підстав,  передбачених ч. 2  ст.
338 ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст.  336 ч. 1 п. 2,  338 ЦПК України,  колегія суддів з касаційного розгляду справ
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення
Василівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2006 року в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпрорудненського комунального
підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства"
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
скасувати,  а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій
частині рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 квітня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2006
року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає,