Справа № 22ц/2452
Головуючий у суді 1 -ї інстанції Бучик А.Ю.
Суддя-доповідач Франовська
РІШЕННЯ Іменем   України

12 грудня 2007
року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого -
судді   Франовської К.С.

суддів  Широкової Л.В.

Олексієнка М.М.

при секретарі
судового

засідання        Забеліній О.О.

з участю          сторін та їх представників

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 та відкритого
акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 23 жовтня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства "Укртелеком" про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди,
-

встановила:

У грудні 2006 р.
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом,  просив поновити його на посаді інженера з
охорони праці адміністративно-керуючого персоналу центру технічної експлуатації
місцевого телефонного зв'язку Житомирської філії відкритого акціонерного
товариства "Укртелеком",
стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та
5000 грн. моральної шкоди; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.
Зазначав,  що з 25.06.2001 р. працював на
посаді інженера з охорони праці адміністративно-керуючого персоналу центру
технічної експлуатації місцевого телефонного зв'язку і був звільнений з цієї
посади з 9 жовтня 2006 року наказом від 04.10.2006 р. № 152-к за п.1 ст.40 КЗпП
України. Позивач вважає,  що його
звільнення проведено з порушенням вимог ст.ст.42,  492 КЗпП України,  оскільки відповідач безпідставно надав
перевагу на залишення на посаді іншому працівнику,  який не має більш високої кваліфікації та не
перевів його на посаду інженера електрозв»язку в цех РТЗ. Вказуючи на те,  що незаконним звільненням йому завдано
моральних страждань,  позивач просив
стягнути з відповідача 5 тис.грн. на відшкодування моральної шкоди.

В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_1
збільшив позовні вимоги,  просив
стягнути з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди (а.с.138).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 23
жовтня 2007 р. позов ОСОБА_1
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера з
охорони праці адміністративно-керуючого персоналу Центру технічної експлуатації
місцевого телефонного зв'язку Житомирської філії ВАТ „Укртелеком" з
10.10.2006 р. Стягнуто з ВАТ „Укртелеком" на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час

2

вимушеного
прогулу та 500- грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто
з ВАТ „Укртелеком" державне мито в сумі 165 грн. 77 коп. в прибуток держави
та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30
грн. на рахунок ТУ ДСА в Житомирській області. Допущено негайне виконання
рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку на
користь позивача ОСОБА_1
в межах суми платежу за один місяць в розмірі 1284 грн. 94 коп.

Не погоджуючись
з рішенням,  сторони подали апеляційні
скарги.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить рішення змінити в частині стягнення моральної шкоди,  збільшивши розмір морального відшкодування до
10 тис. грн.,  посилаючись на те,  що суд першої інстанції в рішенні не навів
відповідних мотивів визначення розміру відшкодування у 500 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «Укртелеком» просить рішення скасувати
та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав невідповідності
висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм
матеріального права.

Так,  зазначає відповідач,  висновок суду про те,  що перевагу на залишення на роботі внаслідок
вищої кваліфікації мав ОСОБА_1,  а не ОСОБА_2 є помилковим,  оскільки відповідачем подані всі необхідні
докази на підтвердження наявності у ОСОБА_2 і більш високої кваліфікації,  і більш високої продуктивності,  проте суд їм не дав правильної правової
оцінки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційних скарг,  колегія
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає,  а
апеляційна скарга ВАТ «Укртелеком» підлягає до задоволення із скасуванням
рішення та ухваленням нового з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1
в частині поновлення на посаді,  суд
першої інстанції виходив з того,  що при
його звільненні відповідач порушив встановлений законом порядок вивільнення
працівників,  передбачений ч.1 ст.42 та
ч.1, 2 ст.49-2 КзПП України,  а
саме,  не надав переваги на залишення на
роботі позивачу,  як працівнику з більш
високою кваліфікацією та продуктивністю праці,
та не перевів його на вакантну посаду інженера зв»язку цеху РТЗ.

З таким
висновком не може погодитись колегія суддів,
приймаючи до уваги наступне.

Як встановив суд,  ОСОБА_1,  наказом № 84-к від 25 червня 2001 року був прийнятий на
посаду інженера з охорони праці адміністративно-керуючого персоналу Центру
технічної експлуатації місцевого телефонного зв»язку ( далі- ЦТЕ МТЗ )
Житомирської дирекції ВАТ «Укртелеком» .

Наказом директора ВАТ «Укртелеком » №132 від 25.04.2006 року,  на виконання рішення Правління ВАТ від
24.02.2006 року,  затверджено План
оптимізації чисельності штату працівників безбалансових структурних підрозділів
Житомирської філії ВАТ «Укртелеком»(а.с.61). На підставі цих рішень у
відповідача скорочувалась чисельність працівників із внесенням змін до штатного
розпису. Так,  відповідно до наказу №206
від 4.07.2006 року скороченню підлягала одна посада інженера з охорони праці
адміністративно-керуючого персоналу ( з наявних двох посад).

Наказом №152 -к від 4.10.2006 року позивач ОСОБА_1 звільнений з посади інженера з охорони праці
адміністративно-керуючого персоналу з 9 жовтня 2006 року за скороченням штату
по п.1 ст.40 КзПП.

Позивач у встановленому законом порядку був попереджений
про майбутнє скорочення і його звільнення проведено із згоди профспілкового
комітету.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
те,  що у відповідача дійсно мали місце зміни
в організації виробництва та праці,
зокрема,  оптимізація чисельності
штату безбалансових структурних підрозділів,
в тому числі і скорочення посади інженера з охорони праці
адміністративно-керуючого персоналу,  яку
обіймав позивач

3

Перевіряючи дотримання відповідачем вимог ч.1 ст.42 КзПП
при звільненні ОСОБА_1,  суд дійшов висновку про те,  що останній мав більш високу кваліфікацію і
продуктивність праці,  ніж інший
працівник,  що залишений на роботі (
ОСОБА_2),  зокрема,  вказав суд,
ОСОБА_1 має вищу
технічну освіту відповідного напрямку підготовки,  що відповідає кваліфікаційним вимогам ,  тривалий стаж роботи на даному підприємстві
та є автором раціоналізаторських пропозицій. Працівник,  що залишений на роботі ОСОБА_2,  за висновками суду,  працює нетривалий час,  не має вищої освіти,  * яка б відповідала кваліфікаційним
вимогам,  а наявність у нього 2-ї
кваліфікаційної категорії є формальністю і не є ознакою більш високої
кваліфікації.

Такі висновки
суду є помилковими і не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні
чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва
і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш
високою кваліфікацією і продуктивністю праці

Відповідно до чинного трудового законодавства учасники трудового спору
вправі подавати будь-які допустимі ЦПК докази,
що підтверджують факт наявності у працівника,  який звільняється,  більш високої чи більш низької кваліфікації
чи продуктивності праці.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватись
окремо,  але в кінцевому підсумку суд при
розгляді трудового спору повинен визначити працівників,  які мають більш високу кваліфікацію і
продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Встановлено,  що позивач ОСОБА_1 має вищу освіту
: у 1983 році закінчив Республіканський заочний технологічний технікум за
спеціальністю

«
радіоапаратобудування» (а.с.32),  а у
1989 році - Київський політехнічний інститут за спеціальністю «автоматика і
телемеханіка » і одержав кваліфікацію інженера-електрика (а.с.31).

ОСОБА_2,  якому надано перевагу на залишення на
роботі,  має вищу освіту : у  1977 році закінчив Житомирське технічне
училище №1 і одержав професію . «
електромонтер»  (а.с.97   ),
у   1987  році-
Київську  Вищу  школу
МВС  СРСР  імені Ф.Дзержинського  за
спеціальністю  «  правознавство»  і
здобув  кваліфікацію  «юрист» (а.с.96).

Вирішуючи питання рівня кваліфікації,
відповідач виходив з того ,  що
здобута позивачем у навчальних закладах кваліфікація у телекомунікаціях не
застосовуються,  і навпаки,  кваліфікація «електромонтер»,  яку має ОСОБА_2 безпосередньо використовується
у телекомунікаціях.

Надаючи
перевагу у рівні кваліфікації ОСОБА_2,
відповідач враховував і можливість ефективного використання як однієї
кваліфікації,  так і іншої,  маючи на увазі,  що робота на посаді інженера з охорони праці
потребує як технічних знань,  так і
обізнаності у правових питаннях,
виходячи із кваліфікаційної характеристики професії,  за якою завданням та обов»язком інженера з
охорони праці є здійснення контролю за додержанням законодавчих та інших
нормативних актів з охорони праці,  за
наданням працюючим встановлених пільг і компенсацій (а.с.88).

Крім
того,  відповідач врахував,  що ОСОБА_2 була присвоєна 2 категорія,  що є також підтвердженням вищого рівня
кваліфікації,  і не є формальною
ознакою,  як зазначив у рішенні суд.
ОСОБА_1 категорія не присвоювалась. До уваги прийнято і те,  що ОСОБА_2 мав кращу продуктивність
праці,  оскільки забезпечував ділянку
роботи інженера з охорони праці і за сумісництвом виконував обов»язки інженера
захисту майна.

Обґрунтовуючи рішення про більш низьку у ОСОБА_1,  ніж у ОСОБА_2 кваліфікацію та
продуктивність,  відповідач також
послався на тривалу відсутність позивача протягом року на роботі у зв»язку з
хворобою.

Аналізуючи подані сторонами докази,  колегія суддів приходить до висновку,  що прийняте відповідачем рішення про   наявність у ОСОБА_2 переважного права на

4

залишення  на посаді  внаслідок
більш  високої кваліфікації,   продуктивності  праці
та  можливості забезпечити ділянку
роботою,  є правильним.

Що
стосується висновку суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог
закону про трудовлаштування працівника,
посада якого скорочується,  то він
також не відповідає матеріалам справи. Так,
з листа начальника ЦТЕ МТЗ від 8.08.06 р. (а.с.125 -126))
вбачається,  що ОСОБА_1 було
запропоновано дев»ять посад ( електромонтер,
кабельник-спаювальник,
електромеханік),  від яких він
відмовився,  про що власноручно зробив
відмітку.

1
вересня 2006 року ОСОБА_1
було запропоновано 10 посад ( електромонтери,  електромеханіки,  маляр),
у зв»язку з чим він заявив про згоду за умовою збереження посадового
окладу та інженерної посади (а.с. 127-128).

19 вересня
2006 року позивачу було запропоновано 14 вакантних посад,  в тому числі і посада інженера
електрозв»язку,  від якої він
відмовився,  зазначивши що не може
виконувати роботу за станом здоров»я та не влаштовує заробітна плата (а.с.
129).

Таким
чином,  висновок суду про те,  що відповідач не запропонував йому посаду
інженера електрозв»язку ЦРТЗ є неправильним. Та обставина,  що в подальшому ОСОБА_1 подав заяву про згоду
на переведення на вказану посаду з 10 жовтня 2006 року ( після звільнення) не
може бути врахована,  як доказ
невиконання відповідачем вимог закону щодо працевлаштування працівників,  що вивільняються .

Доводи
позивача про те,  що відповідач повинен
був надати перевагу йому ще і тому,  що
він є акціонером ВАТ,  безпдставні,  оскільки не грунтуються на законі. На
підставі наведеного,  колегія суддів
приходить до висновку про те,  що
підстави для задоволення позову ОСОБА_1
відсутні. Відтак,  апеляційна
скарга,  подана ним на рішення суду
першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди,  відхиляється.

Керуючись ст.
ст. 303-304,  307,  309,
313, 314-316 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" задовольнити.

Рішення
Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2007 року скасувати і
ухвалити нове,  яким у позові ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу,  відшкодування моральної шкоди,  відмовити за безпідставністю.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити..

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного суду.