Справа № 2 - 468 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у
встановленні додаткового строку для прийняття спадщини

9 серпня
2007 р.                                                        АРМЯНСЬКИЙ
МІСЬКИЙ СУД

АВТОНОМНОЇ
РЕСПУБЛІКИ КРИМ

у
складі: головуючого                                            -
ШЕСТАКОВСЬКОЇ Л.П.

за
участю: секретаря                                              -
ШЕВЧЕНКО С. В.

позивача                                                                -ОСОБА_1.

представника
позивача                                        ОСОБА_3

відповідача                                                             -
ОСОБА_2

представника
відповідача                                    ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Армянського
міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

17.05.2007
р. ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5,  1928 р. народження,  після смерті якого відкрилася спадщина у
вигляді житлового будинкуАДРЕСА_1  а
він,  як спадкоємець першої черги,  з поважних причин пропустив встановлений
законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Його мачуха -відповідач ОСОБА_2. ,  1928 року народження,
у встановлений законом строк прийняла всю спадщину,  а тепер не дає йому згоди на подачу ним заяви
до нотаріальної контори про прийняття цієї ж спадщини.

Позивач
просить встановити йому додатковий шестимісячний строк для прийняття спадщини
та для звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

В суді
позивач та його представник позов підтримали,
наполягають на його задоволенні,
посилаючись на те,  що
шестимісячний строк пропущено з поважних причин,  а саме: з причини недотримання відповідачкою
раніше досягнутої усної домовленості про оформлення заповіту на спадщину на
ім'я доньки позивача - ОСОБА_6. Відповідач порушила домовленість -скасувала
раніше вчинений на ім'я ОСОБА_6. заповіт.

Відповідач
та її представник заперечують проти задоволення позову,  вважають його безпідставним.  Відповідач пояснила в суді,  що з покійним чоловіком вона прожила в шлюбі
49 років,  жили добре,  мали гарні стосунки,  дім АДРЕСА_1 будували самостійно власними
руками та власними коштами. Після смерті чоловіка вона сама оформляла
спадщину,  що відкрилася,  бо позивачу за п'янкою ніколи було цим
займатися та й ні за що,  тому що він близько
20 останніх років ніде не працює. Потім вона оформила заповіт на будинок на
онуку ОСОБА_6 Згодом вона зрозуміла,  що
онуці не потрібна. Залишатися в будинку один на один з позивачем,  який став жити в будинку після смерті
батька,  постійно пиячив,  пропиваючи її пенсію,  забуваючи закривати будинок,  вчиняючи сварки,  їй стало страшно. Квартиру,  яку раніше мав позивач,  він продав своїй співмешканці. Саме тому вона
стала просити брата ОСОБА_7щоб він
забрав її до себе.

Третя
особа -Армянська державна нотаріальна контора - звернулася до суду з заявою про
розгляд справи без участі її представника,
проти чого сторони та їх представники не заперечували.

Вислухавши
сторони та їх представників,  свідків ОСОБА_6,  ОСОБА_8,  ОСОБА_9
ОСОБА_10.,  ОСОБА_11.,  ОСОБА_12,
ОСОБА_13.,  дослідивши
матеріали справи та надані докази,
оцінивши їх в сукупності,  суд
дійшов висновку,  що позов не
обгрунтований і не може підлягати задоволенню судом,  виходячи із наступного.

В суді
встановлено,  що позивач дійсно є сином ОСОБА_5,  1928 року народження (а.с. 6),  який помер в м.  Армянську АР Крим ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 4).
Покійний з 14.04.1956 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_2. ,  1928 р. народження (а.с.  5). Відповідачка після смерті чоловіка у
визначений законом шестимісячний строк прийняла спадщину у вигляді
будинкуАДРЕСА_1  в якому вона мешкала
вдвох з чоловіком.  13.11.2004 р.
ОСОБА_2.  на випадок своєї смерті
заповіла належний вже їй на праві власності вказаний будинок з надвірними
будівлями доньці позивача ОСОБА_6. Відповідач,
хвора жінка похилого віку з обмеженими руховими можливостями,  залишившись одна в будинку,  просила ОСОБА_6 доглядати за нею та
допомагати їй.

Не отримавши від ОСОБА_6. бажаної уваги,
допомоги та догляду,  будучи
змушеною неодноразово звертатися за допомогою до сусідів,  і,
крім того,  ще й терпіти п'янство
й образи позивачаОСОБА_1,  який без її згоди та належної реєстрації після смерті
чоловіка вселився до її будинку,
залишивши свою квартиру бувшій дружині,
відповідач ОСОБА_2.  в телефонній розмові зі своїм братом
ОСОБА_9  який мешкає в с Строганівка
Сімферопольського району,  попросила його
приїхати та забрати її до себе.,  що
останній і зробив в березні 2007 року. Після цього ОСОБА_2.  на випадок своєї смерті належний їй будинок заповіла
брату,  скасувавши тим самим раніше
оформлений заповіт на ім'я ОСОБА_6.

Після
всіх вказаних вище подій 17.05.2007 р.
в суді з'явився позов,  що наразі
розглядається. Свідок ОСОБА_6  донька
позивача,  показала в суді,  що після смерті в 2004 р. її дідуся
ОСОБА_5відбулася усна домовленість між нею та бабусею ОСОБА_2.  про те,
що спадщину оформляють на бабусю,
а та,  в свою чергу,  оформить та посвідчить на її ім'я заповіт
відносно цієї ж спадщини. Вона особисто зобов'язалася бабусю доглядати. Потім
вони так і вчинили,  як домовились. Вона
збирала для бабусі необхідні документи,
ходила з нею до нотаріуса. Такої допомоги своєму батькові позивачу
ОСОБА_1. вона не надавала,  хоча і вона і
позивач достовірно були обізнані в тому,
що право на спадщину,  як
спадкоємець першої черги має і він.

І свідок
ОСОБА_6 і позивач ОСОБА_1. підтвердили в суді,
що їх обох влаштовувало те,  що
відповідачка після прийняття і оформлення спадщини зробила заповіт на спадкове
майно на ім'я ОСОБА_6. За таких обставин позивач не претендував і не мав наміру
претендувати на якусь частку в спадковому майні.

ОСОБА_6
пояснила в суді,  що вона як могла,  так і доглядала за відповідачкою: прала,  готувала або приносила їжу,  здійснювала необхідні покупки,  приходила кілька разів на тиждень. Вона,  крім того,
стверджує,  що ОСОБА_2.  після того,  як
приблизно рік назад впала на підлогу під час перебування в лікарні і спричинила
забій,  майже перестала вільно
ходити,  рухатися може лише за допомогою
стільця-табурету. ОСОБА_6 вважає,  що
відповідачка просто жаліє себе або лінується ходити,  бо ж будь-якої травми лікарі в неї не виявили.
Свідок ОСОБА_6 не розуміє,  чому ОСОБА_2.  лишилася незадоволеною її доглядом та переїхала до брата
жити,  вважає,  що це саме брат бабусі її на це вмовив. Крім
того,  вона послалася на те,  що бабуся ОСОБА_2.  знаходилася
на обліку у лікаря-психіатра,  тому певно
вона не могла повністю відповідати за свої дії та рішення. Тому вона
вважає,  що батькові належить встановити
додатковий строк для прийняття спадщини,
оскільки йому потрібно десь жити. Двокімнатну квартиру,  яку він мав,
він залишив співмешканці,  а сам
наразі зареєстрований у її квартирі,  в
якій всім членам сім'ї тісно. Саме тому батько перейшов жити в дім ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8.,  мати ОСОБА_6.,  показала в суді,  що вона хоч і розірвала шлюб з позивачем 20
років потому,  але все одно,  після того як його мачуха залишилася без
чоловіка,  приходила до неї та
допомагала,  годувала,  коли це не могла зробити її донька ОСОБА_6  вона стверджує,  що ОСОБА_2.  від неї та ОСОБА_6. мала гарний та постійний догляд,  саме тому не зрозумілі причини,  з яких ОСОБА_2.  поїхала до брата та скасувала заповіт на ім'я ОСОБА_6.

Свідок
ОСОБА_9  показав в суді,  що через певний час після смерті свого
чоловіка його сестра ОСОБА_2.  стала телефонувати йому,
плакати та просити,  щоб її
забрали до себе,  бо вона голодувала,  була недоглянута,  її ображав позивач,  який без її згоди вселився в дім,  всіляко занедбував його,  пиячив,
існував на гроші його сестри,  бо
ніде не працював і ніяких власних доходів не мав. Він тривалий час не
наважувався задовольнити прохання сестри. І лише після того,  як на це дала згоду його дружина ОСОБА_14
,  він в березні 2007 р. приїхав

за сестрою та забрав її до себе в сАДРЕСА_2Від
вдячності сестра
оформила на нього заповіт на
буд.  АДРЕСА_1,
скасувавши подібний заповіт на ім'я ОСОБА_6.

Свідок
ОСОБА_15  підтвердила в суді показання
свідка ОСОБА_16

Свідок
ОСОБА_17 показала в суді,  що давно знає
сім'ю ОСОБА_1  що після смерті ОСОБА_5 за
його дружиною ОСОБА_2.  спочатку був
гарний догляд,  а потім погіршився.
Більше уваги відповідачці приділяла бувша невістка ОСОБА_8  ніж онука ОСОБА_6. Приходили до неї,  провідували та допомагали і соціальні
працівники і інколи вона особисто.

З
відповіді психіатра на запит адвоката ОСОБА_3
яку останній долучив до матеріалів справи витікає,  що відповідач ОСОБА_2.  знаходиться
на обліку у психіатра з 1996 року,  тричі
лікувалася в психо-неврологічному відділенні Армянської міської лікарні,  востаннє в листопаді-грудні 1998 року,  її діагноз „інволюційний параноїд". На
амбулаторний прийом інколи приходила сама,
а частіше приходили бувша невістка або онука для виписування рецептів
для ліків.

Головний лікар Армянської ЦМЛ ОСОБА_18.
та лікар-нарколог цієї ж лікарні ОСОБА_12,
що тимчасово виконувала обов'язки психіатра та надавала вказану вище
довідку,  пояснили в суді,  що записаний у амбулаторній карті
ОСОБА_2  діагноз міг би бути підставою
для визнання її недієздатною чи обмежено дієздатною або для встановлення їй
інвалідності,  а міг і не бути. Вказаний
діагноз не свідчить про психічний розлад або хронічний стійкий психічний розлад
у ОСОБА_2 ,  який би істотно вливав на її
здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Та все ж це
питання віднесено лише до компетенції комісії лікарів психіатрів. Коли саме
ОСОБА_2.  востаннє після 1998 року
спілкувалася з лікарем-психіатром або з відповідною медсестрою,  яким чином,
з якою періодичністю та в якій формі за нею,  як диспансерною хворою,  спостерігали - жоден з лікарів в суді
пояснити не зміг. Сама ж ОСОБА_2.  стверджує,  що вона
не знаходиться на обліку у лікаря психіатра.

Позивач ОСОБА_1. показав в
суді,  що ні він,  ні інші члени сім'ї ніколи не ставили питання
про встановлення інвалідності відповідачці чи про визнання її недієздатною
через наявність у неї психічної хвороби,
оскільки в цьому не було необхідності.

Дійсність
заповітів ОСОБА_2  (первісного на ОСОБА_6
та наступного на ОСОБА_16. ) ніхто в суді не оспорює.

За
викладених обставин,  суд не вбачає
підстав для задоволення позовуОСОБА_1 про встановлення йому додаткового строку для прийняття
спадщини,  оскільки він в 2004 р. на
протязі 6 місяців після смерті батька свідомо не заявляв у нотаріальній конторі
себе,  як спадкоємця,  і не робив цього до 2007 року,  будучи достовірно обізнаним,  що спадщина повністю оформлена на ОСОБА_2  і це його влаштовувало. Влаштовувало позивача і те,  що відповідачка особисто,  як фізична особа з повною цивільною
дієздатністю,  заповідала отриману нею
спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями не йому,  а іншій особі - ОСОБА_6. При чому запропоновано
було саме таку комбінацію та послідовність правочинів з названим вище нерухомим
майном не відповідачем,  а саме донькою
позивача -ОСОБА_6 за його згодою. Відповідачка ж такій пропозиції просто не
противилась. На момент вчинення ОСОБА_2.
в 2004 році таких правочинів,  як
прийняття спадщини після смерті чоловіка,
наступне оформлення нею заповіту на ОСОБА_6,  ні у кого не було сумнівів відносно її повної
цивільної дієздатності: ні у позивача,
ні у інших зацікавлених осіб,  ні
у нотаріуса,  не дивлячись на те,  що з 1996 р. відповідачка знаходиться на
диспансерному обліку у лікаря-психіатра.

ст.
1235 ЦК України передбачає,  що
заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб,  незалежно від наявності у нього з цими особами
сімейних,  родинних відносин,  а також інших учасників цивільних відносин.

ст.
1254 ЦК України
наділяє заповідача правом на скасування та зміну заповіту у будь-який час.  А саме: заповідач має право у будь-який час
скласти новий заповіт. Заповіт,  який
було складено пізніше,  скасовує
попередній заповіт повністю або в тій частині,
в якій він йому суперечить. Таким чином,
складення ОСОБА_2.  у 2007 р.
нового заповіту на ім'я брата ОСОБА_16
стосовно належного їй будинку АДРЕСА_1,
повністю скасувало попередній заповіт на це ж майно на ім'я ОСОБА_6.
Вказані дії відповідачки є абсолютно правомірними і не порушують при цьому ні
чиїх прав і ні в якому разі не можуть тягти за собою необхідність визначення
позивачу додаткового строку для прийняття спадщини,  яку він свідомо не став приймати у визначений
законом строк.

Викладені
обставини суд не вважає поважними причинами,
які призвели до пропуску ОСОБА_1 передбаченого законом строку для
прийняття спадщини,  а тому суд дійшов
висновку,  що в позові йому належить
відмовити.

Обставин,  які б перешкоджали задоволенню позову,  судом не встановлено. Питання про перевірку
дієздатності відповідачки позивач та його представник не ставили. Дійсність
вчинених відповідачкою правочинів ніхто у визначеному законом порядку в суді не
оспорював.

Керуючись
ст.
ст.  10,  11,
209,  212,  214-215 ЦПК України,   ст.
ст.  1233-1235,  1254,
1268,  1270,  1272 ЦК
України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про
встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без
задоволення.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду АРК через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст.  295 ЦПК України.