Справа № 22-3675/07                                    Головуючий у
1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07
листопада 2007 року                                                                              м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                Калашнікової
О.В.

Суддів:                                           Бабак
A.M.

Прокопенка
О.Л.,

При
секретарі:                               Винник
І.С. ,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Запоріжжі на рішення
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 22 січня 2007року

по
справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Запоріжжі до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні
2006 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Запоріжжі (далі - Відділення Фонду) звернулося до суду із позовом про стягнення
заборгованості.

В
обґрунтування позовних вимог позивач зазначав,
що в червні 2001 року кооператив «Обслуговування населення на дому»
передав Відділенню Фонду по акту прийому-передачі особову справу постраждалого
від нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1

Згідно
виписки з акту огляду ЛТЕК від 02.06.1993 року серії 2-18 АБ № 037336,  відповідачу ОСОБА_1  була встановлена потреба в додатковому
харчуванні.

Відповідно
до висновку ЛКК міської поліклініки № 2,
затвердженого головою нейрохірургічної МСЕК,  потребу у додатковому харчуванні ОСОБА_1  було встановлено строком на 2 роки з
16.12.2002 року по 16.12.2004 року.

При
перевірці особової справи відповідача,
Відділенням Фонду було виявлено,
що нарахування щомісячних сум відшкодування витрат на додаткове
харчування здійснювалось щомісячно по липень 2006 року включно,  в зв'язку з чим станом на 01.08.2006 року
утворилася переплата в розмірі 3222 грн. 54 коп.

Відповідач
в свою чергу не повідомив про закінчення терміну дії висновку ЛКК від
16.12.2002 року,  про зайве нараховані
суми на додаткове харчування на підставі
ст.  40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного

випадку    на
виробництві    та    професійного   захворювання,     які
спричинили    втрату
працездатності».

Посилаючись
на зазначені обставини,  позивач просив
суд встановити суму заборгованості ОСОБА_1 перед Відділенням Фонду в розмірі
3222 грн. 54 коп.,  стягнути з
відповідача на користь Відділення Фонду суму заборгованості 3222 грн. 54 коп.
переплати страхових виплат на додаткове харчування шляхом щомісячного утримання
20% з щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 до погашення суми переплати страхових
виплат на додаткове харчування.

Рішенням
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 22 січня 2007 року у
задоволенні позовних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Запоріжжі відмовлено.

В
апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Запоріжжі просить скасувати вказане рішення як таке,  що не відповідає дійсним:гЬоставинам
справи,  ухвалено з порушенням норм
матеріального права,  та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши
суддю-доповідача,  дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З
матеріалів справи вбачається,  що
відповідно виписки із акту обстеження у ВТЕК
від 02.06.1993 року ОСОБА_1
встановлена 100% втрата працездатності та він є інвалідом 1 групи,  про що видана довідка серії НОМЕР_1 від
02.06.1993 року безстроково та
встановлені додаткові види допомоги,
зокрема додаткове харчування (а.с.
7).

Згідно
п.4  ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» витрати , на додаткове харчування
фінансує Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Додаткове
харчування призначається на конкретно визначений строк за раціоном,  який складає дієтолог чи лікар,  який лікує,
та затверджує МСЕК.

Відповідно
до висновку ЛКК міської поліклініки № 2,
затвердженого головою нейрохірургічної МСЕК,  потребу у додатковому харчуванні ОСОБА_1  встановлено строком на 2 роки з 16.12.2002 по
16.12.2004 року (а.с.  6).

У 2006
році при перевірці особової справи ОСОБА_1 Відділенням Фонду було
виявлено,  що нарахування сум
відшкодування витрат на додаткове харчування здійснювалось щомісячно по липень
2006 року включно,  у зв'язку з чим
станом на 01.08.2006 року виникла переплата у розмірі 3222.54 грн.

Відмовляючи
у задоволенні позову Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Запоріжжі про стягнення суми переплати з ОСОБА_1,  суд виходив з того,  що не підлягає стягненню сума переплати,  оскільки,
відповідно постанови відділення Фонду від 06.04.2003 року № Д/Х-3,  ОСОБА_1
призначено допомогу на додаткове харчування безстроково (а.с.  8),  а
також з того,  що виплата допомоги на
додаткове харчування ОСОБА_1 ,  була
проведена не за наявності розрахункової помилки або недобросовісності з боку
ОСОБА_1,  а виплачена йому добровільно.

Колегія
суддів вважає,  що висновок суду
відповідає обставинам справи,  суд повно
та всебічно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони,  дав належну правову оцінку
правовідносинам,  які склалися між
учасниками процесу,  та правильно вирішив
спір.

Відповідно
ст. . 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті
заробітна плата і платежі,  що
прирівнюються до неї,  пенсії,  допомоги,
стипендії,  відшкодування
шкоди,  завданої каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я або смертю,  аліменти та інші грошові суми,  надані фізичній особі як засіб до
існування,  якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою добровільно,
за відсутності розрахункової помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача.

Оскільки
позивач не довів,  що виплата допомоги на
додаткове харчування ОСОБА_1 ,  як засіб
до існування,  була проведена за
наявності розрахункової помилки або недобросовісності з боку ОСОБА_1,  а виплачена йому добровільно,  суд дійшов правильного висновку про відмову у
задоволенні позову.

Доводи
апеляційної скарги щодо повернення одержаних в рахунок страхових виплат
особою,  яка має право їх отримання,  на підставі  ст. . 40
Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності» є
безпідставними,  оскільки апелянтом не
доведено,  що виплата допомоги на
додаткове харчування ОСОБА_1  була
проведена за наявності розрахункової помилки.

За таких
підстав,  колегія судців,  вважає,
що рішення постановлено з додержанням вимог матеріального та
процесуального права,  доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,  а
тому підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від

нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Запоріжжі

відхилити. Рішення
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 22 січня 2007 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно,  проте може
бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.