УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

29 листопада 2007 року                                                                           м.  Одеса

Колегія   суддів
судової   палати   у
цивільних    справах   апеляційного   суду Одеської  області в складі:

головуючого                    Колеснікова Г.Я.,

суддів                               Ващенко
Л.Г.,  Вадовської Л.М. ,

Градовського
Ю.М. ,  Ступакова О.А., -

розглянувши
в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 02
лютого 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_2,
Запорізької обласної кредитної спілки „Довіра" про визнання
частково недійсним договору застави та визнання незаконним виконавчого напису
нотаріуса та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В
листопаді 2004 року
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання незаконним виконавчого напису нотаріуса та
стягнення  моральної шкоди.

В ході
судового розгляду позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати
частково недійсним договір застави,
укладений 26 грудня 2002 року між нею та
Запорізькою обласною кредитною спілкою „Довіра",  посвідчений приватним нотаріусом Журавльовим
Д.В.,  виключити з п.1 договору застави
запис „в розмірі вісім тисяч гривень із строком повернення до 25 грудня 2003
року" та визнати,  що Запорізька
обласна кредитна спілка „Довіра" (далі - ЗОКС „Довіра") видала їй
кредит в сумі 5180 грн.,  визнати недійсним
виконавчий напис приватного нотаріуса ОСОБА_2,
здійснений нею 15 березня 2004 р. та зареєстрований в реєстрі за №
769,  в силу якого з неї належить до
стягнення на користь ЗОКС „Довіра" 21 867 грн.,  та стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну
шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Запоріжжя
від 06 грудня 2005 року позов
задоволено частково.

Визнано
незаконним виконавчий напис приватного нотаріуса Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_2,  вчинений 15
березня 2004 року та

Головуючий  у першій
інстанції Матяш О.В.                       Справа
№ 33ц-1330/07

Доповідач
Колесніков Г.Я.                                                                  Категорія
ЦП:

зареєстрований
за № 769,  згідно якому з ОСОБА_1 стягнуто на користь Запорізької
обласної кредитної спілки „Довіра" 21867
грн. Стягнуто з приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_2 на
користь позивачки 2000 грн.
у  відшкодування  моральної
шкоди.

Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 02
лютого 2006 року
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 06 грудня 2005 року
скасовано,  а справа направлена на новий
судовий розгляд.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення суду першої інстанції,  посилаючись на порушення апеляційним судом
норм матеріального права,  яким
безпідставно скасоване законне та обґрунтоване рішення  місцевого суду.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи,  колегія суддів дійшла до висновку,  що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та направляючи справу на новий судовий
розгляд,  апеляційний суд виходив з
того,  що районний суд розглянув не всі
вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої  інстанції.

Так,  апеляційний суд зазначив,  що 31
жовтня 2005 року
ЗОКС „Довіра" подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по кредитному договору,  по якій проводились процесуальні дії: ОСОБА_1
вручалася копія позовної заяви,  їй
надавався час для підготовки та відкладався розгляд справи. 06 грудня 2005 року
суд першої інстанції,  всупереч вимогам
ЦПК України,  протокольною ухвалою
відмовив ЗОКС „Довіра" в прийнятті зустрічного позову,  вважаючи,
що позовні вимоги,  які викладені
в ній ,  не можуть вважатись зустрічними.

Проте
погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна,  оскільки до нього суд дійшов з порушенням
норм процесуального права.

За
процесуальною формою втілення ухвали кваліфікуються на самостійні і
протокольні.

Аналіз
норм ЦПК України свідчить,  що всі ухвали
набирають законної сили,  але одні з
них,  які підлягають оскарженню в
порядку  ст.  293
ЦПК України,  після закінчення
строку,  визначеного у ч.2  ст.  294 ЦПК
України,  інші - з часу
проголошення.

Протокольна
ухвала суду про відмову в прийнятті зустрічного позову не була оскаржена в
апеляційному порядку окремо від рішення суду; заперечення на неї не були
включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Із
змісту резолютивної частини ухвали апеляційного суду вбачається,  що протокольна ухвала  суду не скасована.

Висновок
суду апеляційної інстанції про те,  що
судом першої інстанції порушено вимоги п.5 ч.1  ст.  311
ЦПК України є неправильним,  оскільки
місцевий суд розглянув всі вимоги позивачки ОСОБА_1 та постановив ухвалу про відмову
в прийнятті зустрічного позову ЗОКС „Довіра",  яка у передбаченому законом порядку не
скасована.

Посилання суду
апеляційної інстанції на інші порушення,
а саме:

не вирішення
питання про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 щодо дійсної суми боргу та її стягнення;

не зазначення
якими діями нотаріуса заподіяно позивачці моральної шкоди,

не   відносяться
до   підстав,  передбачених    ст.  311
ЦПК України,    за
наявності   яких рішення суду підлягає
скасуванню і передачі справи на новий розгляд.

За   таких
обставин   колегія   вважає,
що   ухвала   суду
апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись   ст.
ст. . 333,  336,  338   ЦПК  України,
колегія  суддів   апеляційного суду Одеської області з
касаційного розгляду, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу   апеляційного   суду
Запорізької   області     від
02   лютого   2006   року скасувати,  а справу направити на новий апеляційний
розгляд. Ухвала  оскарженню не підлягає.