УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

9 листопада 2007 року                                                  м.
Донецьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Донецької
області в складі: Червинської М.Є.,

Лоленко А.В., Біляєвої О.М.

розглянувши в
попередньому судовому засіданні цивільну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2005 року
та рішення апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2005 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-я
особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного
майна, визнання права власності на 1/2 часту квартири, стягнення половини
вартості придбаних речей за час сумісного проживання, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на житлове приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2004
року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
поділ майна. Зазначив , що він перебував в шлюб з відповідачкою з 11 листопада
1995 року . Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4,
1997 року народження.

Під час
проживання у шлюбі ними було проінвестовано будівництво 1-кімнатної АДРЕСА_1.

Посилаючись на
те, що спільне життя з відповідачкою не склалося та між ними не досягнуто згоди
з приводу поділу майна, яке є спільною сумісною власністю, позивач просив
поділити спірну сумісну власність , визнавши за ним право власності на 1/2
частку вказаної квартири.

В грудні 2004
року ОСОБА_2 подав позов до ОСОБА_1
про визнання права власності на житлове приміщення.

Вказував, що в
червні 2000 року він з своєю донькою ОСОБА_1 вирішили придбати у спільну
власність 1- кімнатну квартиру шляхом інвестування її будівництва.

У зв"язку з
його занятістю по роботі донька від свого імені уклала з AT
Холдинговою Компанією " Київміськбуд" в особі АКБ "
Аркада" Інвестиційний контракт № 19090 на будівництво АДРЕСА_1. У цей же
день ОСОБА_1 внесла
до каси АКБ "
Аркада" 39 977 грн. 60 коп., що відповідає 100% інвестуванню будівництва
квартири.

№33ц-2839кс/07

2

Із вказаної суми
ним особисто передано доньці для інвестування будівництва квартири належні йому
кошти в сумі 35 161 грн. 18 коп., із яких 30 986 грн. 18 коп. є його особистими
збереженнями, а решта 4 175 грн. гроші виручені від продажу в цей же день
належної йому, ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 у рівних долях АДРЕСА_2.

Посилаючись на
те, що сума внесених ним особисто грошей в інвестуванні будівництва спірної
квартири складає не менше 7/8 від загальної суми інвестуванні будівництва
спірної квартири позивач просив визнати за ним право спільної часткової
власності на АДРЕСА_1 у розмірі 7/8 частини квартири, а за ОСОБА_1 - на 1/8
частку.

Ухвалою
Десняцького районного суду м. Києва від 20 грудня 2004 року об"єднані в
одне провадження справи за позовом ОСОБА_3
про поділ майна та за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на житлове
приміщення.

В січні 2005
року ОСОБА_3 доповнив
свої позовні вимоги. Вказував, що за час сумісного проживання вони з
відповідачкою придбали майно на суму 10 200 грн., яке підлягає поділу.

Крім того , ОСОБА_3 просив стягнути
з ОСОБА_1
моральну шкоду.

В вересні 2004
року ОСОБА_3
пред"явив позовні вимоги до ОСОБА_1 про
вселення в його АДРЕСА_1 та просив вселити його в спірну квартиру , оскільки ця
квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою
Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2004 року об"єднанні в
одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_3 про вселення ; за
позовом ОСОБА_3, про
поділ майна та за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності.

Під час розгляду
справи ОСОБА_3 остаточно
підтримав свої позовні вимоги щодо визнання
за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири та стягнення з ОСОБА_1 5 100
грн.,вартості спірного сумісного майна подружжя та моральну шкоду в розмірі 4
000 грн.

Рішенням
Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2005 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку
АДРЕСА_1.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2005
року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
держмито в сумі 108 грн. В іншій частині позову відмовлено

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2005 року рішення суду
першої інстанції скасовано, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3
про стягнення з ОСОБА_1 1 000 грн. моральної шкоди та ухвалено в цій частині
нове рішення яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про стягнення 4 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишене без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати
судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 доОСОБА_1 щодо визнання за ним права
власності на 1/2 частку   АДРЕСА_1 та
відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 доОСОБА_1 про визнання за ним права
власності на 7/8 частки цієї квартири, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального прав.

Позов ОСОБА_2
задовольнити визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/8 частки АДРЕСА_1.

В задоволенні
позову ОСОБА_3 доОСОБА_1 про
визнання за ним права власності на 1/2 частку АДРЕСА_1 відмовити.

Колегія суддів
дійшла до висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи
з наступного.

Відповідно до
частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Оскаржувані
судові рішення постановлені із додержанням норм процесуального та матеріального
права, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Відсутні і
передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судових рішень.

Виходячи з
наведеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні
касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337
ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Донецької області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення    Деснянського районного суду м. Києва від 30
травня 2005 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2005
року  залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.