УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
грудня 2007 року                                                                                      м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

Вадовської Л.М.
,  Ващенко Л.Г.,  Фадєєнко А.Ф.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у м.  Запоріжжі про відшкодування моральної шкоди
за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.  Запоріжжі на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 17 серпня 2005 року,
рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2005
року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
23 травня 2005 року звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої
дирекції ФССНВВПЗ України в м.  Запоріжжі
про відшкодування моральної шкоди. Позивач вказав,  що працював помічником машиніста тепловозу на
ВАТ «Металургійний комбінат «Запоріжсталь». 12 липня 2004 року мав місце
нещасний випадок на виробництві,  в
наслідок чого йому було травмовано ногу. За висновком МСЕК від 17 листопада
2004 року встановлена стійка втрата 100% професійної працездатності та перша
група інвалідності. 10 лютого 2005 року йому призначено страхові виплати.
Посилаючись на спричинення травмуванням моральної шкоди,  позивач просив відшкодувати таку у розмірі 86
000 грн. 00 коп.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 17 серпня 2005 року позов задоволено частково. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції ФССНВВПЗ в м.
Запоріжжі на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 8 000 грн.
00коп.

Рішенням
апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2005 року рішення суду
першої інстанції змінено в частині визначення розміру відшкодування. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції ФССНВВПЗ в м.
Запоріжжі на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 33 200
грн. 00 коп.

В
касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції ФССНВВПЗ в м.  Запоріжжі,
посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та
порушення норм

Справа №
33 ц - 916 - 2007                                                        Категорія
38

Головуючий у
першій інстанції Воробйов А.В.

Доповідач
Вадовська Л.М.

та порушення
норм процесуального права,  просить судові рішення
скасувати,  ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Колегія
суддів вважає,  що касаційна скарга
підлягає відхиленню за наступних підстав.

Вирішуючи
спір,  суди першої та апеляційної
інстанції виходили з тих фактів,  що 12
липня 2004 року на ВАТ «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» мав місце
нещасний випадок на виробництві,  в
результаті якого потерпів робітник підприємства ОСОБА_1. По факту нещасного
випадку складено акт № 21 від 21 липня 2004 року форми Н-1 (а.с. 5-9). Згідно
висновку МСЕК від 17 листопада 2004 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 встановлена
стійка втрата 100% професійної працездатності та визначена перша група
інвалідності (а.с. 20). Постановою № Т-6361 від 10 лютого 2005 року начальника
відділення виконавчої дирекції ФССНВВПЗ в м.
Запоріжжі ОСОБА_1 призначено страхові виплати (а.с. 13).

Визнаючи
право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди суди обгрунтовано виходили з
положень підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-14
в редакції,  що діяла на момент настання
страхового випадку (далі Закон № 1105-14),
згідно яких у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку відшкодувати застрахованому моральну
шкоду.

Доводи
касаційної скарги щодо застосування положень п.3  ст. 34 Закону № 1105-14,  які передбачають необхідність наявності
висновку медичного органу щодо факту спричинення моральної шкоди,  є безпідставними.

Так,  частиною 3 статті 34 Закону № 1105-14 в
редакції,  що діяла на момент виникнення
спірних відносин,  було передбачено,  що моральна (немайнова) шкода,  заподіяна умовами виробництва,  яка не спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за
завою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди
та за поданням відповідного висновку медичних органів.

Відповідно
до рішення Конституційного Суду України,
ухваленого від 27 січня 2004 року за № 1-рп/2004 у справі №
1-9/2004,  положення частини 3 статті 34
Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності» слід
розуміти як визначення порядку,
процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від
нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної умовами виробництва,  в
окремому випадку - лише у разі відсутності втрати професійної працездатності.
Конституційний Суд України зазначив,  що
зазначене положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду
(немайнову) шкоду,  заподіяну умовами
виробництва,  в інших випадках,  а саме,
коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної шкоди
(немайнової) шкоди умовами виробництва має забезпечувати Фонд на підставі
статей 1,  5,  6,
13,  21 та частини третьої статті
28 цього Закону ( потерпілим,  у тому
числі в разі тимчасової,  стійкої
часткової чи повної втрати професійної працездатності).

Суди першої та
апеляційної інстанції встановили,  що
ОСОБА_1 втратив 100% професійної працездатності. Його право на відшкодування
моральної шкоди було передбачено підпунктом «є» пункту 1 частини першої статті
21 Закону №1105-14,  тому посилання
касатора на обов'язковість надання медичного висновку щодо факту спричинення
моральної шкоди,  який передбачено
частиною 3 статті 34 Закону №1105-14,  є
безпідставні.

Дія
підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21 ,  як і частини третьої статті 34,  та інших положень Закону № 1105-14 щодо права
застрахованих на відшкодування моральної шкоди та обов'язку Фонду проводити
таке відшкодування,  була зупинена на
2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 р. № 3235-1У,  на 2007 рік згідно із Законом України від
19.12.2006 року № 489-У. Зазначені положення Закону № 1105-14 були виключені
згідно із Законом України від 23.02.2007 р. № 717-У.

Страховий
випадок з позивачем стався 12 липня 2004 року ,
повну втрату професійної працездатності йому встановлено 17 листопада
2004 року і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної
шкоди.

З огляду
на те,  що відповідні положення Закону №
1105-14 щодо моральної шкоди діяли до 2006 року,  тобто не були ні зупинені,  ні виключені,
правових підстав для відмови в позові не вбачається.

Відповідно
до ч.2  ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно  ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлене в рішенні чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди та рішення
апеляційного суду щодо визначення іншого розміру відшкодування шкоди
постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підстави,  передбачені  ст. 341 ЦПК України для скасування судових
рішень та ухвалення нового рішення про відмову в позові,  відсутні.

Керуючись  ст. 332,
п.1 ч.1  ст. 336,   ст. 337 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Запоріжжі відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 17 серпня 2005 року,
рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2005 року
- залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.