Справа № 22-ц-3827 /2007 року
інстанції - Аркатова К.Е
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

05  листопада 2007 року колегія суддів  судової палати  у цивільних
справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді
- Малінської С. М.
,   Суддів -
Кругової С. С,   Солодкова А.А. при
секретарі - Соколовій А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Дзержинського районного суду м.  Харкова
від 22 травня 2007 року

по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 і за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,   треті особи
: відділ опіки та піклування Дзержинського району м.  Харкова та приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу Саутенко (Телішевська) Н.В. про визнання за
кожним права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1,   -

ВСТАНОВИЛА:

В     січні
2007 року ОСОБА_4,    яка діє в
своїх інтересах    і в  інтересах

неповнолітнього
ОСОБА_2 ,   і ОСОБА_3,   який діє в своїх інтересах       звернулися до

суду з позовом
про визнання за ОСОБА_4,   ОСОБА_3     і неповнолітнім

ОСОБА_2   права власності за кожним на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1.

Позовні
вимоги вони обґрунтовували тим,   що
позивачам і відповідачу по справі

ОСОБА_5
належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2   яку ОСОБА_4 продала 05.06.98 року і купила
10.07.98 року квартиру

АДРЕСА_1,   але при цьому діти ОСОБА_2  і ОСОБА_3
не

були
зазначені ,   як співвласники
квартири,   оскільки проти цього
заперечував її чоловік і

батько
дітей ОСОБА_5

Позивачі
вважають,   що було порушене право
власності дітей на частку квартири і воно повинно бути поновлено. При цьому позивач
ОСОБА_4 також просить визнати за нею право власності на Ул частину спірної
квартири.

Рішенням
Дзержинського районного суду м.  Харкова
від 22 травня 2007 року позов ОСОБА_4 і ОСОБА_3
задоволений. Визнано право власності за ОСОБА_4,   ОСОБА_3 і неповнолітнім ОСОБА_2 по 1/4
частини квартири АДРЕСА_1 за кожним.

2

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить рішення Дзержинського районного
суду м.  Харкова від 22 травня 2007 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким визнати право сумісної власності на квартируАДРЕСА_1 за ним та
ОСОБА_4 за кожним по 1/2 частині.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу,   апелянт посилається
на порушення судом норм матеріального права. Вважає,   що суд безпідставно не застосував  ст. 60 СК України. Зазначає,   що квартира була куплена в період шлюбу і
належить йому і дружині в рівних частках по 1/2. Дітям на час купівлі квартири
було 7 і 13 років.

Посилається
на те,   що суд помилково вважав
встановленим факт,   що на купівлю
спірної квартири пішли гроші від продажу двокімнатної квартири,   яка знаходилась в спільній сумісній
власності його,   дружини і двох
неповнолітніх дітей. Отримані гроші були витрачені на інші потреби,   а спірну квартиру було придбано за рахунок
грошей від реалізації однокімнатної квартири,
яка належала йому на праві власності і грошей,   які він заробив. Вказує,   що суд не обгрунтував в рішенні на підставі
чого визнав право власності на спірну квартиру в рівних частках за дружиною і
дітьми.

Судова
колегія,   заслухавши доповідь судді -
доповідача,   пояснення осіб,   що з'явилися,   перевіривши матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги,   вважає що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як
вбачається з матеріалів справи і встановлено у судовому засіданні,   що ОСОБА_4,   ОСОБА_5,
ОСОБА_3  і ОСОБА_2  на праві спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_2.

05.06.98
року ОСОБА_4,   яка діяла від імені
ОСОБА_5,   ОСОБА_3  і ОСОБА_2
зазначена квартира була продана .

10.07.98
року ОСОБА_4 була куплена квартира АДРЕСА_1 і зареєстрована 20.07.98 року на її
ім'я. Неповнолітні діти ОСОБА_3  і
ОСОБА_2  співвласниками заначені не були.

Вартість
проданої 05.06.98 року квартири складає 8641 грн.,   вартість придбаної 10.07.98 року спірної
квартири 7350 грн.

Відповідно
до  ст.
321 ЦК України
право власності є непорушним.  Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи
з даної норми права,   а також зі  ст. 319,
357 ЦК України,   суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3
і ОСОБА_4,   яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2  - визнання за
ними права власності за кожним на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Судом
враховано ту обставину,   що при вчиненні
продажу квартири батьки неналежним виконанням батьківських обов'язків щодо
управління майном дітей не забезпечили захисту прав неповнолітніх своїх дітей
щодо права їх власності й лише за даним рішенням суду права останніх поновлені.

Що
стосується рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4,   то рішення суду підлягає зміні з наступних
підстав.

3

Відповідно
до п.2 ч.1  ст.  309 ЦПК України підставами для зміни рішення
суду першої інстанції є недоведеність обставин,
що мають значення для справи,  які
суд вважав встановленими.

Згідно
ч.1  ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку,  встановленому цим
Кодексом,  звернутися до суду за захистом
своїх порушених,  невизнаних або
оспорюваних прав,  свобод чи інтересів.

Відповідно
до ч.3  ст.  10 і ч.1
ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень,  крім
випадків,  встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом про визнання права власності на % частину
квартири,  тоді як за нею зареєстровано
право власності на квартиру в цілому і доказів того,  що її право власності порушується,  не визнається чи оспорюється -позивачка суду
не надала.

Матеріали справи
свідчать про те,   що  відповідач визнає за нею  право власності на 1/2 частини спірної
квартири,  ніяким чином не порушує,  оскільки знаходиться в місцях позбавлення
волі і не оспорює її право власності на частину спірної квартири. Заперечує
проти визнавання права власності за дітьми.

За таких
обставин,  позов ОСОБА_4 про визнання за
нею права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1- задоволенню не підлягає.

На
підставі ч.1  ст. 88 ЦПК України
стороні,  на користь якої ухвалено
рішення,  суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо
позов задоволено частково,  судові
витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних
вимог,  а відповідачеві - пропорційно до
тієї частини позовних вимог,  у
задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_4
і ОСОБА_3  кожен сплатили держмито по 51
грн. і за інформаційно-технічний розгляд справи по 30 грн. Таким чином,  у зв'язку з задоволенням позову ОСОБА_3  судові витрати ,  понесені ним в сумі 81 грн. належить
відшкодувати за рахунок відповідача ОСОБА_5 Також,  підлягає стягненню з ОСОБА_5 судові витрати в
сумі 81 грн. у зв'язку з задоволенням позовних вимог неповнолітнього ОСОБА_2

Крім
цього,  з огляду на те,  що відповідач ОСОБА_5 знаходиться в місцях
позбавлення волі і немав можливості сплатити держмито за подачу апеляційної
скарги в сумі 25 грн. 50 коп. і витрати на інформаційно-технічний розгляд
справи в суді апеляційної інстанції в сумі 30 грн.,  ці витрати підлягають стягненню з нього на
користь держави в суммі 55 грн. 50 коп. Судові витрати понесені ОСОБА_4
відшкодуванню не підлягають,  у зв'язку з
відмовою в задоволенні позову.

4

Керуючись  ст. 319, 321, 357 ЦК України,   ст. 3 Декрету KM України
„Про державне мито",   ст. 303,  304,
307,  п.2 ч.1  ст. 309,
ст. 314 ,  316 ,  317,
319 ЦПК України судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5-задовольнити частково.

Рішення
Дзержинського районного суду м.  Харкова
від 22 травня 2007 року - змінити.

В
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1 -відмовити,  в іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Стягнути
з ОСОБА_1 судові витрати на користь ОСОБА_3 державне мито в сумі 51 ( п'ятдесят
одна) грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 (тридцять)
грн.,  всього в сумі 81 (вісімдесят одна)
грн.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати за розгляд справи в суді першої
інстанції за позовом неповнолітнього ОСОБА_2 : державне мито в сумі 51 (
п'ятдесят одна) грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30
(тридцять) грн.,  всього в сумі 81
(вісімдесят одна) грн.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати за розгляд справи в апеляційному
порядку: державне мито 25 (двадцять п'ять) грн. 50 коп. і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 (тридцять) грн.,  всього 55 (п'ятдесят п'ять) грн. 50 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту

проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного

Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням

апеляційного
суду.