АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   ВІННИЦЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2007р. колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного

суду
Вінницької" області у складі: головуючого - судді Іванюка М.   В,
суддів Колодійчука

В.М,       Камзалова В.В,       Матківської М.   В. та Чуприни В.О,       розглянувши в судовому

засіданні
в м.    Вінниці справу за позовом ОСОБА_1
до Головного

управління
Пенсійного фонду України в Житомирській області,       ОСОБА_2 про зміну формулювання причин
звільнення та відшкодування моральної

шкоди з
касаційними скаргами ОСОБА_1 і Головного управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м.    Житомира від 04.02.2005р. та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 12.05.2005р,       -

встановила :

В   липні 2003р. ОСОБА_1 звернулася в суд
з позовом до Головного управління

Пенсійного
фонду України про зміну формулювання причин звільнення та відшкодування

моральної
шкоди. Зазначила,       що працювала у
відповідача на посаді головного бухгалтера-

начальника відділу
фінансового забезпечення головного управління. Другого червня

2003р.
вона подала заяву про своє звільнення за власним бажанням на підставі ч.3    ст.
38

КЗпП
України. Однак наказом начальника управління ОСОБА_2 від 3 червня 2003р. її

було
звільнено з роботи у зв'язку з неодноразовим грубим порушенням трудових

обов'язків
згідно п.3    ст.   40 КЗпП України. Вважаючи підстави такого
звільнення

надуманими,       ОСОБА_1 просила постановити
рішення,       яким змінити формулювання

причин
звільнення з зазначенням того,       що
її звільнено за власним бажанням у

відповідності
до ч.3    ст.   38 КЗпП України. Також просила стягнути з
відповідача на її

користь
1000 грн. у відшкодування моральної шкоди,
заподіяної незаконним звільненням.

Рішенням
Корольовського районного суду від 04.02.2005р. позов ОСОБА_1 було задоволено
частково. Наказ від 03.06.2003р. № 148 в частині її звільнення по п.3    ст.
40 КЗпП України було скасовано. Формулювання причин звільнення позивачки
змінено з зазначенням підстави звільнення - за власним бажанням за    ст.
38 КЗпП України. В задоволенні вимог ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди судом було відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Житомирської області від 12.05.2005р. вказане рішення суду
першої інстанції було залишено без змін.

ОСОБА_1 у своїй
касаційній скарзі просить скасувати рішення Корольовського районного суду від
04.02.2005р. в частині зміни формулювання причин звільнення і відмови в
задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 12.05.2005р. і направити справу на новий розгляд в суд
першої інстанції. Вважає,       що в при
ухваленні оскаржуваної частини рішення суд порушив норми матеріального та
процесуального права.

Справа № 33ц 394
кс/07

Категорія: 1

Головуючий у
першій інстанції Колупаєв В.В.

Суддя  доповідач: Іванюк М.В.

2

Головне управління
Пенсійного фонду України в Житомирській області в своїй касаційній скарзі
просить скасувати зазначені рішення судів в частині скасування наказу про
звільнення ОСОБА_1 з роботи і зміни формулювання причин її звільнення і
закрити провадження у справі. При цьому посилається на порушення судами норм
матеріального і процесуального права.

Колегія
суддів вважає,     що касаційні скарги
задоволенню не підлягають з таких підстав:

При
вирішенні справи суди правильно виходили з того,     що законних підстав для звільнення
позивачки за п.3  ст. 40 КЗпП України не
було,     так як встановлено,     що попередній наказ про оголошення їй
догани скасовано згідно з рішенням суду,
яке набрало законної сили. Фактів порушення відповідачем трудового
законодавства стосовно позивачки також встановлено не було. Тому суди при вирішенні
справи дійшли до правильного висновку про те,     що у зв'язку з власноручно поданою
позивачкою заявою відповідач мав підстави звільнити його за власним бажанням.

Відповідно
до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права. У касаційних скаргах йдеться про неповне
з'ясування судами обставин,     які мають
значення для справи. Однак згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати
доведеними обставини,     що не були
встановлені в рішенні суду,     чи
відкинуті ним,     вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,
що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права,     а також
відсутні передбачені ч.1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у
касаційних скаргах доводи висновків судів не спростовують.

Разом з
тим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначення правової
норми,     якою визначено підставу
звільнення ОСОБА_1
Так як судами встановлено,     що
порушень законодавства про працю стосовно неї з боку відповідача до її
звільнення виявлено не було,     суд мав
би уточнити,     що її має бути звільнено
за власним бажанням з підстав,
визначених ч.1  ст. 38 КЗпП
України. Тобто,     судом не застосовано
закон,     який при встановлених
обставинах підлягав застосуванню.

На
підставі наведеного і керуючись  ст.  ст.
332,     335 336,     341 ЦПК України,     Законом України « Про внесення змін до
Закону України « Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22.02.2007року № 697-5,
колегія суддів,     -

ухвалила:

Касаційні
скарги ОСОБА_1 і Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській
області відхилити.

Ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 12.05.2005р. у даній справі залишити
без змін.

Рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 04.02.2005р. змінити. Зазначити,     що підставу звільнення ОСОБА_1 з роботи
змінено на звільнення за власним бажанням згідно ч.1  ст. 38 КЗпП України.

В іншій частині
дане рішення залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.