Справа:
№ 22-ц -5543/2007
р.          Головуючий 1 інст - Колодяжна І.М.
поновлення на роботі          Доповідач -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада
2007 р.      Судова колегія судової палати
у цивільних справах

апеляційного
суду Харківської області в складі: головуючого судді - Борової С. А.   суддів колегії        - Пшеничної Л.В.,   Даниленка В.М.  при секретарі        - Гребенщиковій Ю.В.,   розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м,   Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на
рішення Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 21 вересня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до державного комунального підприємства Харківського обласного театру ляльок
імені В.А.
Афанасьева,   третя особа -
ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу,   стягнення оплати за
фактично виконану роботу та визнання додаткових робіт як сумісництво
професій,   відшкодування моральної шкоди
,  -

встановила:

У лютому
2007 року ОСОБА_1  звернувся до суду з
зазначеним позовом до державного комунального підприємства Харківського
обласного театру ляльок імені В.А. Афанасьева
(далі Теарт).

В позові
ОСОБА_1 посилався на те,   що він
працював у відповідача з  01.12. 200 року
на посаді інженера 1 категорії по електронному обладнанню на умовах строкового
трудового договору до кінця театрального сезону і був звільнений 15.01. 2003
року у зв'язку з закінченням строкового договору.

01
лютого 2003 року він знов був прийнятий на роботу на таку саму посаду на тих же
умовах,   але працював до 16 липня 2005
року і був звільнений на підставі п.
п  ст.
36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку договору.
Позивач вважає,   що його робота носила
постійний характер і він не міг бути звільнений на підставі п. 2  ст.  36
КЗпП України,   просив поновити його на
роботі та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Крім
цього він виконував додаткову роботу,
яку повинен робити освітлювач і за цю роботу з ним не було при звільнені
проведено кінцевого розрахунку. Не сплачено за вказану роботу 6000 грн.,   які він просить стягнути з відповідача на
його користь,   а також відшкодувати
моральну школу в розмірі 6000 грн.

Уточнивши
позовні вимоги,   позивач просив визнати
додаткову роботу по установці театрального освітлення сцени як сумісництво
професій - інженера по електронному обладнанню та помічника освітлювача і за
наявності підстав вирішити питання про порушення кримінальної справи відносно
директора театру.

Представник
відповідач та третя особа позов не визнали та пояснили,   що з позивачем було укладено строковий
трудовий договір,   в який було включено
роботу помічника по

2

освітленню,
в задоволені позову просили відмовити,
оскільки позивач пропустив строк звернення до суду.

Рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 21 вересня 2007 року у задоволені позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  посилаючись
на те,   що судом першої інстанції
порушено норми матеріального і процесуального права,   просить рішення суду скасувати,   справу направити на новий розгляд.

В
обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1
вказує на те,   що суд виніс
необґрунтоване рішення,   оскільки не
відбулося повного та всебічного з'ясування обставин справи,   доцільно було б роз'єднати позовні вимоги.
Судом не розглянута його позовна вимога про скасування наказу від 11.07. 2005
року про його звільнення з роботи,
судові дебати розпочалися без ухвали про закінчення з'ясування обставин
та перевірку їх доказами.

Судова
колегія,   заслухавши доповідь
судді,   осіб,   які з'явилися у судове засідання,   перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги,   вважає,   що вона не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  308 ЦПК України,   суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну
скаргу,   якщо встановлено,   що суд першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи
у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того,   що позивач пропустив строк на звернення до
суду і не надав доказів поважності причин пропуску цього строку.

Судова
колегія погоджується з висновками суду першої інстанції,   оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи,   яким суд дав вірну
оцінку.

Стаття
233 КЗпП України передбачає,   що
працівник може звернутися безпосередньо до суду з позовною заявою про
звільнення в місячний строк з дня видачі трудової книжки.

Як
вбачається з матеріалів справи позивач був звільнений з роботи наказом від
11.07. 2005 року,   з яким він був
ознайомлений 13.07. 2005 року,   а
трудову книжку отримав 16.07. 2005 року.

Як
пояснив позивач у судовому засіданні апеляційного суду,   він знав,
що має право звернутися до суду за захистом своїх прав,   але бажав врегулювати питання без звернення
до суду,   шляхом звернення до
відповідача та інших органів.

Вперше з
заявами з приводу його звернення він звернувся до Харківської обласної
профспілкової організації профспілки працівників культури 03.07.2006 року (а.с.
15),   майже через рік - після
звільнення. Після цього звертався в інші установи та організації,   до суду звернувся 26 лютого 2007 року -
через один рік і сім місяців.

Суд
першої інстанції вірно дійшов до висновку,
що позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку для
звернення до суду.

Щодо
позовних вимог про стягнення оплати за фактично виконану роботу та визнання
додаткових робіт як сумісництво професій,
то позивач не довів свого позову в цій

3

частині,  так як з умов трудового договору від 01.02.
2003 року вбачається,  інженер першої
категорії по електронному обладнанню є заступником електроосвітлювача та
відповідним за все електроосвітлювальне господарство Театру. Посада помічника
освітлювача,  згідно штатних
розкладів,  в Театрі відсутня.

Що стосується
відмови у відшкодуванні моральної шкоди,
то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції,  оскільки заподіяння моральної шкоди позивач
повинен довести.

Позивав не надав
доказів,  що вказана шкода йому була
заподіяна. Підстави звільнення не перешкоджали йому улаштуватися на роботу та
отримувати платню. Він знав,  що може
звернутися до суду за захистом своїх прав,
але не хотів.

Згідно зі  ст.  10
і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень,  а  ст. 11 ЦПК України передбачає,  що суд розглядає цивільні справи на підставі
доказів поданих сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Таким
чином,  судова колегія дійшла
висновку,  що позивач не довів свій
позов.

Щодо посилання в
апеляційній скарзі та те,  що суд не
розглянув його позовні вимоги відносно скасування наказу про звільнення від 11.07.2005
року,  то це ствердження не ґрунтується
на матеріалах справи,  так як суд першої
інстанції розглянув позовні вимоги про поновлення на роботі позивача і відмовив
в задоволені позову.

З огляду на
наведене,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які привели до неправильного вирішення
справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
п.1 ч.1 307,  308,  313,
314,  315,  317,
319 ЦПК України судова колегія судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 21 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,  однак може бути оскаржена

в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з

дня
набрання законної сили.