Справа №22ц - 4766 /2007р.            Категорія ЦП: 33
Головуючий у першій інстанції -
Федусик А.Г. Доповідач - Троїцька Л.Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

«29» листопада
2007р.          м.Одеса

Колегія
суддів судової палати у  цивільних  справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
-Троїцької Л.Л.,

суддів -
Каранфілової В.М.,  Фальчука В.П.

при секретарі -
Басовій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1,  що діє в
інтересах ОСОБА_2,  на рішення Суворівського районного суду
м.Одеси від 22 серпня 2007р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської
міської ради,  Управління земельних
ресурсів Одеської міської ради,  ОСОБА_3
про визнання недійсними рішення Одеської міської ради та державного акту на
право власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання знести самовільні будівлі,
стягнення моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до відповідачів,  посилаючись на те,  що на підставі запису у земельно-шнуровій
книзі з 1964р. за ним була закріплена земельна ділянка,  площею 0, 6га,  що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З листа начальника Управління земельних ресурсів від 04.09.2003р. йому
стало відомо про те,  що суміжний
землекористувач - відповідач ОСОБА_3,
приватизував земельну ділянку,
яка знаходилася у його користуванні та розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З отриманого відповідачем державного акту видно,  що йому була передана у власність земельна
ділянка більшою площею,  ніж він займав.
Це сталося внаслідок захоплення ОСОБА_3 частини земельної ділянки,  яка знаходиться у його користуванні.

На підставі викладеного,
вважає,  що приватизація земельної
ділянки відповідача відбулася незаконно,
оскільки він приватизував його частину земельної ділянки,  яка не була вилучена у нього у встановленому
законом порядку. У зв'язку з чим,
позивач просив суд визнати недійсними рішення Одеської міської ради
№1227-ХХШ від 28.04.2000р. про надання у приватну власність ОСОБА_3вказану вище
земельну ділянку та державний акт на право власності на цю земельну ділянку.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним
позовом і просив зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому у користуванні земельною
ділянкою,  звільнити її та зруйнувати за
власний рахунок самовільні споруди,
розташовані на цій земельній ділянці,
відновити межу між ділянками та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30
000грн.,  а також витрати на юридичну
допомогу в розмірі 1000грн. і всі судові витрати.

При цьому мотивував позов тим,  що на
підставі вище вказаного рішення Одеської міської ради,  йому на праві приватної власності належить
земельна ділянка,  площею 0, 0501га,  яка розташована по АДРЕСА_1.

Суміжний землекористувач - ОСОБА_2
самовільно захопив його частину ділянки,
внаслідок чого вона зменшилась на 0, 55м. вздовж межі їх земельних
ділянок.

Крім
того,  ОСОБА_2 поруч з його будинком самовільно збудований гараж. В
подальшому гараж був зруйнований,  але
задня стіна залишилася і знаходиться фактично на земельній ділянці,  яка відповідно до державного акту від 2000р.
є його власністю.

Крім того,  вважає,  що протиправними діями ОСОБА_2 йому заподіяна
моральна шкода,  яка виразилась в
порушенні його права власності.

Враховуючи
викладене,  просив суд задовольнити позов
в повному обсязі.

Рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено,  вимоги ОСОБА_3
задоволені частково.

Суд зобов'язав ОСОБА_2
не перешкоджати ОСОБА_3у користуванні належною йому на праві власності
земельною ділянкою,  площею
501кв.м.,  розташованою за адресою:
АДРЕСА_1; знести за власний рахунок усі самовільно збудовані споруди,  зведені в межах земельної ділянки,  належної ОСОБА_3на підставі державного акту
на право приватної власності на землю серії ІП-ОД №063240 від 30.12.2000р.

Суд стягнув з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 витрати на оплату держмита у розмірі 51грн.,  а також на користь ТУДСА в Одеській області
витрати на ІТЗ розгляду справи - 30грн.

Суд також стягнув з ОСОБА_3 на користь держави недоплачене держмито в
розмірі 8, 50грн.

У задоволенні
інших вимог ОСОБА_3- відмовив.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати,  ухвалити нове,  яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному
обсязі,  у задоволенні зустрічних вимог
ОСОБА_3відмовити,  посилаючись на
те,  що рішення постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів,  заслухав
суддю-доповідача,  який виклав доводи
апеляційної скарги,  зміст рішення,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це не оскаржується сторонами,  що рішенням загальних зборів членів колгоспу
ім.Мечуріна,  Ленінського району м.Одеси
від 12.03.1957р. ОСОБА_2 було
надано у користування під фактично збудоване домоволодіння земельну
ділянку,  площею 0, 06га,  із земельної ділянки ОСОБА_4,  яка складала 0, 14га з колгоспного фонду
(а.с.224).

На підставі зазначеного рішення виконкомом Ленінської райради депутатів
м.Одеси було прийнято рішення №470 від 19.07.1957р.,  відповідно до якого ОСОБА_2 надана вказана
земельна ділянка та зобов'язано оформити цю земельну ділянку у відповідних
органах (а.с.233).

Рішенням Ленінської райради народних депутатів м.Одеси за №4871 від 01.11.1985р.
затверджено акт приймання в експлуатацію самовільно збудованого ОСОБА_2
АДРЕСА_1,  яке складалося з житлового
будинку розміром 5, 50 х 12, 25 з прибудовами розміром 2, 80 х 2, 60 та 2, 74 х
4, 26м,  загальною площею 40, 1 кв.м.
Крім цього,  цим рішенням ОСОБА_2 залишено у
тимчасове користування надлишок земельної ділянки 79 кв.м. до реконструкції
району (а.с. 153, 229-232).

На підставі свідоцтва про право власності від 12.05.2000р. ОСОБА_3належить
на праві власності житловий будинок,
розташований за адресою:АДРЕСА_1,
на земельній ділянці,  яка є
суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_2 і
знаходиться в користуванні ОСОБА_3 з 1991р. (а.с.254).

Рішенням Одеської міської ради №1227-ХХШ від 28.04.2000р. було затверджено
проект відводу земельної ділянки ОСОБА_3 та передано безоплатно у власність
земельну ділянку,  площею 501кв.м.
(а.с.23-52, 57).

На підставі зазначеного рішення 30.12.2000р. ОСОБА_3
отримав державний акт на право власності на землю (а.с.104-105).

Згідно акту від 20.06.2000р. були
встановлені межі наданої земельної ділянки (а.с.323).

Відмовляючи в задоволенні первинного позову ОСОБА_2,  суд виходив з того,
що приватизація земельної ділянки ОСОБА_3,  в тому числі прийняття Одеською міською радою
рішення №1227-ХХШ від 28.04.2000р. та оформлення державного акту на право
власності на землю від 30.12.2000р.,
було здійснено у відповідності з діючим законодавством,  з додержанням вимог ст.ст.3, 6, 10, 17, 30,
67 ЗК України (в редакції 1991р.),
Положення „Про порядок надання земельних ділянок у користування,  передачу їх у власність,  оформлення права власності (користування) на
землю фізичним особам",
затвердженого рішенням Одеської міської ради №136-ХХШ від 29.06.1999р.

Тому суд признав позовні вимоги ОСОБА_2
необгрунтованими,  оскільки позивач
не представив суду доказів порушення діючого законодавства при приватизації
земельної ділянки ОСОБА_3,  а також
порушення його прав як суміжного землекористувача.

Колегія погоджується в цій частині з рішенням суду першої інстанції і
вважає,  що воно відповідає фактичним
обставинам справи,  доказам,  яким дана належна правова оцінка,  а також вище вказаним нормам матеріального
права.

Доводи скарги
відносно цієї частині рішення не спростують висновки суду.

Що стосується рішення в частині часткового задоволення зустрічних вимог
ОСОБА_3,  то воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою,
в розмірі,  встановленому
державним актом та зобов'язанні ОСОБА_2
усунути з земельної ділянки ОСОБА_3 усі самовільно збудовані на цій
земельній ділянці споруди з відновленням меж земельної ділянки,  згідно державного акту на землю з наступних
підстав.

Колегією встановлено і це не оскаржується сторонами,  що до приватизації земельної ділянки ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1991р. стали фактичними суміжними
землекористувачами земельних ділянок відповідно площею 0, 06га + 79кв.м.
(залишених до реконструкції району) та 0, 0501 га (а.с).

У встановленому законом порядку відвод земельних ділянок ні одному з них не
проводився. Відвід земельної ділянки ОСОБА_3був проведений лише при її
приватизації,  тобто в 2000р.

Межа між земельними ділянками була ще встановлена ОСОБА_2 та колишніми
землекористувачами,  до придбання ОСОБА_3
домоволодіння за домашньою угодою у жовтні 1991р. (а.с.34-35).

З зазначеного часу вказана межа не змінювалась. Сарай під Літ. „В"
дійсно знаходиться на межі,  однак був
побудований ще в 1985р.,  з зазначеного
часу не переносився і належить ОСОБА_2
на праві приватної власності,  що
підтверджено наданими в апеляційну інстанцію оригіналом свідоцтва про право
особистої власності на жилий будинок,
рішенням виконкому ради народних депутатів №4871 від 01.11.1985р. про
затвердження прийому будинку в експлуатацію разом з надвірними спорудами і
копіями технічних паспортів на жилий будинок за 1985р.,  1987р.,
2003р., 2006р. (а.с.62-178, 229-232, 279).

До отримання державного акту на землю ОСОБА_3 в 2000р. межа між земельними
ділянками сторонами погоджувалась і претензій один до одного стосовно вказаної
межі вони не мали.

Дані обставини підтверджуються копією акту встановлення в
натурі меж земельної ділянки,  переданої
ОСОБА_3для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських
будівель від 20.06.2000р.,  копіями розписок
від 21.06.1994р. і 10.11.1998р.,  а також
довідкою Суворівської районної адміністрації 12.09.2003р. і заявою ОСОБА_3 на
адресу Одеської міської ради про передачу йому у власність земельної ділянки
від 12.02.2000р. (а.с.25, 26, 110, 323, 324).

Доказів того,  що ОСОБА_2 захопив частину
земельної ділянки з боку ОСОБА_3 після отримання ним державного акту на право
власності на землю,  останнім не надано.

Також ним не надано доказів того,  що зменшення площі його земельної ділянки
відбувалось за рахунок збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_2

До інших
землекористувачів ОСОБА_3 з вимогами не звертався.

Напроти,  згідно
виписки з Протоколу Загальних зборів членів колгоспу від 12.03.1957р.,  копій рішень виконкому Ленінської районної
ради народних депутатів від 19.07.1957р. та 01.11.1985р.,  а також вище вказаних технічних
паспортів,  площа земельної ділянки ОСОБА_2 складала і
складає 679кв.м. (а.с. 155, 224, 233).

Згідно висновку землевпорядної експертизи від
21.05.2007р. у фактичному користуванні ОСОБА_2 на
сьогоднішній день знаходиться 673, 88кв.м. (а.с.295).

Оскільки на межі між суміжними землекористувачами знаходяться споруди,  то вони не позбавлені можливості вирішити
питання по їх обслуговуванню шляхом встановлення сервітуту.

Доводи ОСОБА_3 про те,
що ОСОБА_2 незаконно
збільшив свою частину земельної ділянки ще до 1991р. і стіна гаражу,  який був знесений ОСОБА_2,  знаходиться на його земельній ділянці,  колегія не може прийняти до уваги по вище
викладеним мотивам.

Твердження представника ОСОБА_3 про те,  що будівлі ОСОБА_2 не знаходились на межі ділянок та між ними і межею
залишалась земельна ділянка розміром до 70см.,
не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовується
копіями технічної документації,  що
знаходиться в матеріалах справи.

З урахуванням викладеного,  колегія вважає,  що оскільки ОСОБА_3відмовлено в задоволені
зустрічного позову,  то його вимоги про
стягнення судових витрат з ОСОБА_2 є
безпідставними. Тому рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 витрат на оплату держмита у розмірі 51грн. і на користь ТУДСА в
Одеській області витрат на ІТЗ розгляду справи - 30грн. також підлягає
скасуванню з відмовою в задоволенні цих вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.303,
п.2 ч.1 ст.307,  ст.317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1,
що діє в інтересах ОСОБА_2,  задовольнити частково.

Рішення Суворівського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2007р. в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 та про стягнення судових витрат -
скасувати.

Ухвалити нове
рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,  в розмірі,
встановленому державним актом та зобов'язанні ОСОБА_2 усунути з
земельної ділянки ОСОБА_3 усі самовільно збудовані на цій земельній ділянці
споруди з відновленням меж земельної ділянки,
згідно державного акту на землю та про стягнення судових витрат
-відмовити.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно,  однак,  може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі 2-ох місяців з дня його
проголошення.