Справа № 22ц-6981/07         Категорія 32
інстанції Модний В.В.
Доповідач Соломаха Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007р.      м.Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого        Соломахи Л.І.

суддів       Прокопчук Л.М.,  Могутової Н.Г.

при секретарі       Семенченко С.С.

за участю:

представника
позивача   ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку справу за позовом комунального
підприємства „Комсомольське міське домоуправління" до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про визнання такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням,  та розірвання договору
найму жилого приміщення,  з апеляційною
скаргою позивача - комунального підприємства „Комсомольське міське домоуправління"
на рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 08 травня
2007р.,  -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 08 травня
2007р. комунальному підприємству „Комсомольське міське домоуправління"
відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання такими,  що
втратили право користування жилим приміщенням,
та розірвання договору найму жилого приміщення.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального
права,  просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначає,  що
відмовляючи в задоволенні позову,  суд
застосував норми права,  що регулюють
правові відносини з користування службовими жилими приміщеннями. Проте спірне
житлове приміщення як службове у виконавчому комітеті не зареєстровано. Воно
було надано відповідачу на підставі рішення профспілки підприємства (протокол
№3 від 10 липня 2001р.) на строк роботи на підприємств. На підставі протоколу
№3 від 10 липня 2001р. адміністрація підприємства надала відповідачу ордер без
номеру на два роки до 26 листопада 2003р. (за зразком для гуртожитку),  хоча жилий будинок АДРЕСА_1 не є гуртожитком.
Виконавчим комітетом ордер відповідачам не видавався,  оскільки підприємство самостійно на підставі
усної домовленості керує наданням житлових приміщень для своїх робітників у
цьому будинку при наявності вільних місць.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_3
доводи апеляційної скарги підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася,  про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,  пояснення представника позивача ОСОБА_3,  дослідивши матеріали цивільної справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню,  а рішення суду
скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних підстав:

При розгляді справи суд першої інстанції встановив,  що 01 червня 2001р. відповідач ОСОБА_1 була
прийнята на роботу двірником КП „Комсомольське міське домоуправління".

Згідно протоколу №3 від 10 липня 2001р. засідання профспілкового комітету
міського домоуправління Старобешівського району Донецької області було прийнято
рішення про клопотання перед керівництвом підприємства про виділення службового
житла двірнику ОСОБА_1 (вона ж після реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1) за
адресою:АДРЕСА_1 з пропискою.

На підставі рішення адміністрації домоуправління і профспілкового комітету
№3 від 10 липня 2001р. ОСОБА_1 виданий ордер на право зайняття жилої площі до
26 листопада 2003р.

01 жовтня 2001р. між КП „Комсомольське міське домоуправління"
та ОСОБА_1 був укладений договір найму жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1
строком на 5 років.

Шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 розірвано,
про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис 19
листопада 2004р.

Відповідач проживає в спірному жилому приміщенні з неповнолітньою донькою
ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову,  суд першої інстанції виходив з того,  що надане відповідачу жиле приміщення є
службовим,  відповідач є одинокою
особою,  яка має неповнолітню
доньку,  і виселенню із службового жилого
приміщення без надання іншого жилого приміщення не підлягає,  інше жиле приміщення позивачем відповідачу не
пропонувалося.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення норм
процесуального права.

Звертаючись до суду,  позивач просив
розірвати договір найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1,  укладений з ОСОБА_1 01 жовтня 2001р.,  та визнати ОСОБА_1 та її неповнолітню доньку
ОСОБА_2 такими,  що втратили право
користування зазначеним жилим приміщенням. Позивач посилався на те,  що жиле приміщення відповідачу надавалося в
зв'язку з її роботою двірником,  26
жовтня 2005р. вона звільнилася з роботи за власним бажанням,  що є підставою для розірвання договору найма
та визнання відповідачів такими,  що
втратили право користування жилим приміщенням. Займане відповідачем жиле
приміщення є власністю Комсомольської міської ради,  знаходиться на балансі позивача та призначено
для переселення у разі необхідності людей з державного житлового фонду (а.с.3).
При цьому позивач посилався на ст.61,
ст.62,  ст.107,  ст.108,
ст.169 ЖК України та ст.810,
ст.811,  ст.812,  ст.821,
ст.825,  ст.826 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу,
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб,  які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення,
суд вийшов за межі заявленого позову і дійшов висновку,  що відповідно до ст.124-ст.125 ЖК України
відповідачі виселенню з

займаного
жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення не підлягають. При цьому
суд першої інстанції не врахував,  що
позивачем вимоги про виселення відповідачів не заявлялися. В той же час суд
першої інстанції фактично не розглянув вимоги позивача щодо наявності підстав
для визнання відповідачів такими,  що
втратили право користування жилим приміщенням,
та наявності підстав для розірвання договору найму жилого приміщення.

Відповідно до п.5 частини 1 ст.311 ЦПК України якщо суд розглянув не всі
вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої інстанції,  рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід вточнити позовні
вимоги позивача,  а саме,  підстави для визнання відповідачів
такими,  що втратили право користування
жилим приміщенням,  та розірвання
договору найму жилого приміщення.

Стаття 107 ЖК України,  на яку посилається
позивач,  передбачає підстави розірвання
договору найму жилого приміщення наймачем,
тобто по цій справі ОСОБА_1 Проте з матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1. до теперішнього часу мешкає з
дитиною у спірному житловому приміщенні і будь-куди з нього не вибувала.

Стаття 108 ЖК України,  на яку також
посилається позивач,  передбачає підстави
розірвання договору найму жилого приміщення на вимогу наймодавця.

Проте суд першої інстанції не перевірив чи є позивач наймодавцем спірного
жилого приміщення.

Згідно доданого до позовної заяви договору найму жилого приміщення в
будинку Комсомольського рудоуправління від 01 жовтня 2001р. він укладений між
житлово-експлуатаційним відділом Комсомольського рудоуправління в особі
начальника ЖКВ ОСОБА_5 та ОСОБА_1,  як
наймачем. Юридична адреса наймодавця в договорі не зазначена,  договір печаткою не засвідчений (а.с.23).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснила,  що до 01 червня 2001р. будинок АДРЕСА_1
належав до відомчого житлового фонду Комсомольського рудоуправління,  після чого переданий до комунальної
власності.

Проте суд не з'ясував правовий статус спірного жилого приміщення,  не витребував із виконавчого комітету
Комсомольської міської ради відповідні документи про те хто є власником
житлового фонду,  в якому перебуває
спірне жиле приміщення,  та в чиєму
управлінні воно перебуває.

Відповідно до ст.108 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця
лише з підстав,  установлених
законом,  і тільки в судовому
порядку,  крім випадків виселення з
будинків,  що загрожують обвалом.

Проте суд першої інстанції не вточнив позовні вимоги позивача і не з'ясував
з з яких підстав,  установлених
законом,  він вимагає розірвати з
відповідачем договір найму жилого приміщення,
чи не пов'язує він з розірванням договору найму жилого приміщення
виселення відповідачів із спірного жилого приміщення,  якщо так,
то з наданням або без надання іншого жилого приміщення.

Суд не перевірив чи компетентним органом виданий
відповідачу 10 липня 2001р. ордер на вселення в спірне жиле приміщення,  оскільки в апеляційній скарзі позивач
посилається на те,  що при вселенні
відповідача були порушені вимоги закону щодо надання ордеру виконавчим
комітетом.

Керуючись ст.307,
ст.311,  ст.314,  ст.315 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛ ИВ:

Апеляційну скаргу
позивача - комунального підприємства „Комсомольське міське домоуправління"
задовольнити частково.

Рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 08 травня
2007р. скасувати,  справу направити на
новий розгляд до Старобешівського районного суду Донецької області в іншому
складі суду.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили.