Справа № 22-2257 2007 р.                    Головуючий
у 1 інстанції Панасюк І.В.
18                                            Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

6  грудня
2007  р.   Судова
палата  в  цивільних
справах  Апеляційного  суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого - Черненка
В.В.

Суддів -
Фомічова С. Є.,  Говорухіна В.П.

при секретарі -
Сегал О.П. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.  Кіровограді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ульянівського районного суду Кіровоградської області
від 11 вересня 2007 р.

Заслухавши
доповідача,  пояснення ОСОБА_1 ,  який підтримав доводи апеляційної
скарги,  пояснення ОСОБА_2 ,  який заперечив проти доводів апеляційної
скарги,  вивчивши матеріали справи,  судова палата,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В
обґрунтування своїх позовних вимог зазначав,
що 27.12.2002 р. та 28.12.2002 р. він позичив ОСОБА_1  та
ОСОБА_3 кошти в сумі 11 185 грн. і на підтвердження своїх боргових
зобов'язань ОСОБА_1  була написана
розписка. Борг повинен був бути повернутий 15.02.2003 р. Оскільки ОСОБА_1  борг йому не повернув,  він змушений звернутися до суду.

Просив ухвалити
рішення,  яким задовільнити його позовні
вимоги.

В
судовому засіданні позивач відмовився від своїх позовних вимог стосовно ОСОБА_3

ОСОБА_1  заявив по справі зустрічний позов до ОСОБА_2
,  просить визнати розписку від
27.12.2002 р. з приміткою від 28.12.2002 р. недійсною,  так як грошей по ній він не отримував,  а також,
що вона не спрямована на настання реальних наслідків обумовлених в ній і
являється умовним правочином.  В зв'язку
з чим просить в первісному позові ОСОБА_2
до нього відмовити.

Рішенням
Ульянівського районного суду від 11 вересня 2007 р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу в сумі 11 185 грн. задоволено.

В позові
ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання розписки недійсною відмовлено.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення,  яким в позові
ОСОБА_2  до ОСОБА_1  - відмовити,
в зв'язку з тим,  що суд першої
інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема,  суд не звернув уваги на вимогу
п.2  ст.
1053 ЦК де
зазначено,  що зміна боргу позиковим
зобов'язанням провадяться з додержанням вимог про новації і здійснюється у
формі договору позики. При цьому новація - це угода сторін про те,  що первісне зобов'язання припиняється,  а між його учасниками виникає нове
зобов'язання стосовно правовідносин. З даної норми випливає,  що в разі застосування новації у позикове зобов'язання,  в угоді повинно бути зазначено,  яке зобов'язання замінено сторонами на
позикове,  про що в даній розписці суду
не йдеться,  а значить суд не мав право
врахувати її як доказ новації та вирішувати спір з застосуванням новації,  як способу припинення зобов'язань за
домовленістю сторін ( ст.  604 ЦК
України).

Крім
того,  в апеляційній скарзі
зазначається,  що відповідач за первісним
позовом зазначав,  що ні грошей,  ні цукру від ОСОБА_2 не брав. Цукор ОСОБА_2
передав ОСОБА_3,  розписку написав на
прохання ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги,  перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,  судова палата дійшла висновку,  що апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Вирішуючи
спір суд встановив,  що між позивачем за
первісним позовом та відповідачем виникли правовідносини пов'язані з
купівлею-продажем цукру,  які були
переведені в боргові зобов'язання за придбаний відповідачем товар,  відповідно до
ст.  1053 ЦК України.

Проте,  судова палата вважає цей висновок помилковим.

Як
вбачається з матеріалів справи 27.02.2002 р. та 28.12.2002 р. відповідно до
розписки (а. с 4)
ОСОБА_1 ,  він отримав від ОСОБА_2  11 185 грн.

Як
пояснили сторони в судовому засіданні як суду першої інстанції,  так і в апеляційній інстанції,  відповідач за первісним позовом ОСОБА_1  не отримував від ОСОБА_2  грошові кошти за договором займа,  а відповідно до
ст.  1051 ЦК України,  позичальник має право оспорювати договір
позики на тій підставі,  що грошові кошти
або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меньший кількості,  ніж встановлено договором.

Крім
того,  суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог ОСОБА_2 ,  оскільки
останній ставив вимоги про стягнення боргу за позикою зазначеною в розписці і
не ставив вимог стосовно переводу про новацію боргу у позикове
зобов'язання,  оскільки відповідно
до  ст.
1053 ЦК України,  це можливо лише за домовленістю сторін,  якої не було.

З
зазначених підстав судова палата вважає,
що позов ОСОБА_2  до ОСОБА_1  не підлягає задоволенню в зв'язку з
недоведенням отримання коштів по позиці.

Позов
ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання розписки про отримання коштів
недійсною підлягає задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  307, 309, 316 ЦПК України,  судова палата,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2007 р. -
скасувати і ухвалити нове рішення,  яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 11
185 грн.

В іншій частині
позову рішення залишити без змін.

Рішення
може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішення апеляційного суду.