УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2007 року                                                                                м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в

складі:  головуючого Федорової А.Є.,

суддів : Мизи Л.М. ,  Процик М. В.,

при
секретарі Непомнящій О.О.,  розглянувши у
судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арцизького
районного суду Одеської області від 17
травня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Арцизьке автотранспортне підприємство 15118» про визнання
наказу про звільнення незаконним,
поновлення на роботі,  стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

01 липня
2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Арцизьке автотранспортне
підприємство 15118»( далі-АТП) про визнання незаконним наказу від 03 червня
2005 року про звільнення його з роботи за п.п.3, 4, 7  ст. 40 КЗпП України,  поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Позивач зазначав,  що він працював у відповідача з 08 січня 2003
року юрисконсультом за сумісництвом посад інспектора відділу кадрів та
начальника штабу цивільної оборони й наказом від 03 червня 2005 року його було
звільнено з роботи за неодноразове запізнення на роботу,  прогули та появу на роботі у нетверезому
стані та недбале відношення до своїх обов'язків. Посилаючись на те,  що підстав для звільнення не було,  звільнення проведено з порушенням трудового
законодавства - в
період,  коли він знаходився у черговій
відпустці,  і незаконне звільнення
заподіяло йому моральні страждання,
позивач просив задовольнити позов.

Рішенням
Арцизького районного суду Одеської області від 17 травня 2007
року позов задоволено частково. Постановлено визнати незаконним наказ АТП
від 03 червня 2005 року в частині
звільнення позивача за п.3  ст. 40 КЗпП
України,  вважати ОСОБА_1 звільненим з
посади юрисконсульта та посад,  які він
займав за сумісництвом,  за прогули без
поважних причин та появу на роботі у нетверезому стані на підставі п.п.4, 7 ст.
40 КЗпП України.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та направити
справу на новий розгляд,  мотивуючи
тим,  що суд неповно з'ясував обставини,  що мають значення для справи,  рішення суду не відповідає нормам матеріального
та процесуального права,

Головуючий
в першій ін ст.  Крикун М. П..                                        Справа № 22-5188/07

Доповідач:
Федорова А.Є.                                                                    Категорія
ЦК-40

Заслухавши
доповідача,  перевіривши матеріали
справи,  доводи скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню за
таких підстав.

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.  Суд зобов'язаний вирішити справу згідно із
законом,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  ухвалити рішення на основі
повно й всебічно з'ясованих обставин,  на
які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Ці вимоги закону
суд не виконав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1
з 08 січня 2003 року працював у
відповідача юрисконсультом на 0,
5 ставки,  за сумісництвом обов'язків
інспектора відділу кадрів та начальника штабу цивільної оборони.(а.с. бЗ)
Наказом від 03 червня 2005 року він
звільнений з посад юрисконсульта та в.о.інспектора відділу кадрів за  ст. 40 п.п.3.4, 7 за неодноразове запізнення
на роботу,  прогули,  появу на роботі у нетверезому стані та за
недбале відношення до своїх обов'язків.(а.с. 59)

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд виходив з
того,  що позивач 31 травня 2005 p.,
01 та 02
червня 2005 року,  а також 17,
28 грудня 2004 року,  11,
18 січня 2005 року,  01
лютого 2005 року
допустив прогули,  а 01 червня 2005 року знаходився
на роботі унетверезому стані. З цих обставин суд дійшов до висновку,  що позивач звільнений з посади на підставі
п.4 та п.7  ст. 40 КЗпП України
обґрунтовано.

Проте
такі висновки суду не можна вважати безспірними,  оскільки суд неповно з'ясував обставини
справи,  які мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно
до п.п.4, 7 ч.1  ст. 40 КЗпП України трудовий договір,  укладений на невизначений строк може бути
розірваний у випадку прогулу (
в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин,  появи на
роботі у нетверезому стані. Тобто,  звільнення
за п.4, 7  ст. 40 КЗпП України
допускається тільки за наявності вини працівника.

На
порушення вимог  ст.   ст.  10, 60, 212, 213 ЦПК
обставини,  пов'язані з причиною
відсутності позивача на роботі 31
травня,  01,
02 червня 2005
року,  суд належним чином не
з'ясував,  доводи,  на які посилався позивач,  ретельно не перевірив,  належної оцінки їм не дав. Між тим,  з матеріалів справи вбачається,  що позивач 12 травня 2005 року подав
відповідачу заяву про надання йому чергової відпустки за період з 08 січня 2003
року строком на 24 дні з 16 травня 2005 року,
яка зареєстрована за вх.№ 5 від 12 травня 2005 р.(а.с. 8),  та 31 травня 2005року надіслав поштою
повторну заяву про надання відпустки з 01 червня 2005 року(а.в.9-10). Згідно з
графіком надання чергових відпусток працівникам АТП на 2005 рік,  затвердженим головою правління АТП за згодою
голови профспілкового комітету АТП 1 квітня 2005 року визначений строк чергової
відпустки юрисконсульта ОСОБА_1 у травні 2005 року.(а.с. 5-7)

Однак
суд надані позивачем докази не перевірив,
не з'ясував,  чи мав позивач
суб'єктивне право на одержання чергової відпустки в точно визначений строк і не
дав належної оцінки причини його відсутності на роботі 31 травня,  01,
02 червня 2005 року.

При
цьому суд не звернув увагу на те,  що у
наказі про звільнення позивача не зазначено,
у які саме дні позивач був відсутній на роботі і які саме дні відповідач
вважає прогулом без поважних причин. Суд необгрунтовано та на власний розсуд
без врахування вимог  ст. 148 КЗпП
України визнав,  що позивач вчинив
прогули також 17, 28 грудня 2004 року і 11, 18 січня 2005 року.

Крім
того,  суд не звернув увагу на те,  що позивач був прийнятий на роботу на
півставки і не з'ясував,  який режим
робочого часу був визначений у графіку його роботи.

Вважаючи,  що звільнення позивача за п.7  ст. 40 КЗпП України здійснено правильно,  суд посилався на Акт від 01 червня 2005 року,  складений комісією у складі ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5  (а.с. 44). Однак цей акт суд належним чином
не перевірив,  усіх осіб,  що підписали акт,  в судовому засіданні не допитав і не
з'ясував,  чи підтверджують вони
обставини,  які в ньому викладені.

Оскільки
обов'язок доведення факту появи на роботі в нетверезому стані лежить на
власникові,  усі свідки,  які підписали зазначений Акт,  повинні бути допитані в суді. Суд також не
врахував,  що підставою для звільнення
працівника за п.7  ст. 40 КЗпП України є
факт появи на роботі у нетверезому стані саме в робочий час,  і цю обставину,  яка має суттєве правове значення,  належним чином не перевірив,  з урахуванням графіку роботи та обставин
справи.

Крім
того,  звільнення за вчинення прогулу та
за появу у нетверезому стані є дисциплінарним стягненням і повинно
здійснюватися з додержанням правил,
встановлених для застосування дисциплінарних стягнень,  а також
ст. 43 КЗпП України.

Додержання
відповідачем зазначених правил суд також належним чином не перевірив і не
витребував від відповідача доказів про те,
що позивач відмовився давати пояснення за вчинений прогул.

Зміст рішення не
відповідає вимогам  ст.  215 ЦПК.

Так,  в резолютивній частині суд вирішив вважати
позивача звільненим з посади юрисконсульта та посад,  які він обіймав за сумісництвом,  за п.п.4, 7
ст. 40 КЗпП України. Таке рішення суперечить наказу про звільнення
позивача,  який був звільнений лише з
посади юрисконсульта та в.о. інспектора відділу кадрів,  (а.с. 59) Резолютивна частина рішення не
містить висновку про відмову в конкретних вимогах позивача,  що не відповідає вимогам п.4 ч.1  ст. 215 ЦПК.

Крім того,  суд не звернув увагу на те,  що позивач просив покласти матеріальну
відповідальність на особу,  винну в
незаконному звільненні. Однак суд не вирішив це питання згідно зі  ст. 237 КЗпП України,  і не притягнув до участі у справі в якості
третьої особи посадову особу,  за
розпорядженням якої здійснено звільнення позивача з роботи.

Як
вбачається з протоколу судового засідання та рішення суду,  вимоги позивача про відшкодування моральної
шкоди судом не розглянуті,
обставини,  пов'язані з цими
вимогами,  не з'ясовані та не перевірені
доказами.

Таким
чином,  в порушення вимог  ст.
ст. 213, 214 ЦПК суд не створив необхідні умови для всебічного й повного
дослідження обставин справи,  не сприяв
здійсненню прав сторін,  передбачених
законом,  не з'ясував належним чином
обставини справи права та обов'язки сторін,
наявність порушення прав,  за
захистом яких спрямоване звернення до суду.

Оскільки
суд не виконав норми процесуального права,
є потреба у збиранні та перевірці доказів з участю всіх зацікавлених
осіб,  рішення суду не можна вважати
законним та обґрунтованим,  воно підлягає
скасуванню з направленням справи на новий

розгляд.

З
урахуванням зазначених порушень процесуального права,  що перешкоджають суду апеляційної інстанції
дослідити нові докази чи обставини,  які
не були предметом розгляду в суді першої інстанції,  підстави для ухвалення нового рішення
відсутні.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307 ч.1 п.5,  311
ч.1 п. 5,  313,
314 ч.1 п.2,  315,
317,  319 ЦПК
України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Арцизького районного суду Одеської області від 17 травня 2007
року скасувати,  справу направити на
новий розгляд до суду першої* інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців із дня набрання
законної сили.