Справа №2-352
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

19
червня    2007 року                              Олександрівський
районний суд Кіровоградської

області в
складі:

головуючого
судді        КОМЛАЧ О.Ф.,

при
секретарі                           КРИВОШЕЇ
О.Ю.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі,  гідності,  ділової репутації та відшкодування моральної
шкоди

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом в якому просить захистити його честь ,  гідність ,
ділову репутацію та стягнути з відповідача 1700 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В
судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав,  суду пояснив,
що він займав посаду сільського голови Голиківської сільської ради і
відповідач поширивши про нього неправдиву інформацію,  а саме,
що він викрав 300 листів шиферу ,
2 причепи цегли ,  які належать ФГ
"Кримки" та,  зловживаючи своїм
службовим становищем,  привласнив 5000
грн.,  які були виділенні для ліквідації
стихійного лиха,  тим самим принизив його
честь,  гідність,  ділову репутацію. Відповідач відправив
відповідні заяви в райдержадміністращю,
в міліцію,  в прокуратуру. Із-за
постійного розповсюдження відповідачем вищевказаної інформації у нього
погіршився стан здоров"я,
погіршилися стосунки в сім"ї,
стосунки з друзями та діловими партнерами. Він не комфортно відчуває
себе у стосунках з односельцями із-за того,
що йому необхідно постійно виправдовуватися та доводити,  що він крадіжками ніколи не займався. Тим
самим відповідач принижує його честь,
гідність ,  спричинює моральні
страждання,  а тому він просить стягнути
з нього 1700 грн. за причинену моральну шкоду та зобов"язати його
вибачитися в присутності односельців та через друковані засоби масової
інформації - газети "Олександрівський вісник " та "Вперед".
Крім того позивач пояснив,  що він дійсно
купив 45 листів бувшого у вжитку шиферу у ОСОБА_3 за власні кошти і даний шифер
використано ним на ремонт приміщення сільської ради. Кошти,  отримані на ліквідацію наслідків стихійного
лиха,  а саме на ремонт приміщення
сільського будинку культури,  він
перерахував  в магазин м.  Кам"янка ,  як предоплата за будівельні матеріали.

Відповідач,  допитаний в судовому засіданні,  позовні вимоги не визнав,  суду пояснив,
що по вказівці позивача було знято шифер та розібрано приміщення ферм
,  які є власністю громадян-пайщиків.
Шифер було перевезено до дому позивача. Відносно 5000 грн. ,  які були виділені на ремонт сільського
будинку культури,  він вбачає корупційні
дії позивача,  так як останній    неправомірно їх використав,  перерахувавши   їх

в мазании як предоплата за будівельні
матеріали,  не визначивши спочатку,  які будівельні матеріали і на яку суму
необхідно придбати. Позивачем було укладено договір з власником магазину,  згідно якого будматеріали повинні були
доставлені до 1 січня 2007 року,  але по
цей день будматеріали залишаються в магазині. Просить в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши
пояснення учасників   процесу та вивчивши
матеріали справи суд вважає,  що позов
підлягає частковому задоволенню   з
наступних підстав.

Під час
судового слідства було достовірно встановлено,
що позивач ,  згідно рішення
першої сесії Голиківської сільської ради п"ятого скликання №1 від 14
квітня 2006 року ,  був обраний на посаду
сільського голови (а.с. 92) і його повноваження були достроково припиненні
згідно рішення Голиківської сільської ради № 58 від 26 березня 2007 року (а.с.
93).

Суд
вважає,  що в судовому засіданні
достовірно було встановлено,  що
відповідач дійсно серед односельців говорив про те,  що позивач з ферми взяв шифер і що
неправильно використав 5000 грн. ,
виділених на ремонт сільського будинку культури. Даний факт знайшов своє
підтвердження в показах свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 .

Факт
придбання позивачем бувшого у вжитку шиферу підтверджено в судовому засіданні
показами свідка ОСОБА_3,  який суду пояснив,
що він особисто продав позивачу шифер,
який  був знятий з приміщень ферм.

Свідок
ОСОБА_8 суду пояснив,  що він восени 2006
року давав позивачу трактор для перевезення шиферу з с.
Кримки в с.  Голикове. При цьому
позивач дав гроші на придбання дизельного палива для трактора.

Свідок ОСОБА_9
суду пояснила,  що восени 2006 року
позивач у ОСОБА_3 брав шифер.

Свідок
ОСОБА_10 також суду пояснив,  що восени
2006 року він трактором перевозив 50 листів шиферу бувшого у вжитку з с Кримки в с.
Голиково до дому позивача,
за що останній розрахувався з ним.

Також
свідок ОСОБА_11  суду пояснила,  що зі слів позивача знає,  що останній купив листи бувшого у вжитку
шиферу.

Свідок
ОСОБА_12 суду пояснила,  що вона з іншими
односельцями влітку 2006 року розбирали ферми ,
які податкова інспекція,  як майно
,  що було в податковій заставі,  продала приватній особі. Про те ,  що позивач щось крав вона нічого не знає,  знає,
що йому возили шифер.

Про
те,  що відповідач звинувачував позивача
в викрадені шиферу ,  видно з копії його
заяви на ім"я начальника Олександрівського РВ УМВС України (а.с. 5),  із пояснень,
які давав  відповідач на ім"я
начальника РВ УМВС України (а.с. 6).

Із копії
заяви на ім"я голови Олександрівськоїрайдержадміністрації,  голови Олександрівської райради,  прокурора Олександрівського району та
начальника міліції видно,  що відповідач
звинувачує позивача в привласненні 5000 грн.,
виділених адміністрацією на ремонт будинку культури,  в привласненні 300 листів шиферу та 2
причепів цегли (а.с. 7-8).

Із
постанови про відмову в порушенні кримінальної справи видно,  що 21 грудня 2006 року було відмовлено в
порушення кримінальної справи за заявою ОСОБА_2 про
викрадення сільським головою В"юник В.П. шиферу з приміщень ферм  за відсутністю в діях складу злочину (а.с.
9).

Із копії
платіжного доручення №1 від 25 грудня 2006 року видно,  що Голиківська сільська рада перерахувала ПП ОСОБА_13 4646 грн. за
придбанні будматеріали (а.с. 32)

Згідно  ст.
10-1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини "Кожен має
право на свободу вираження поглядів . Це право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів,  одержувати і передавати
інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від
кордонів". Стаття 34 Конституції України також

кожному гарантує право на свободу думки і слова,  на вільне вираження своїх поглядів і
переконань. Вирішуючи справу "Лігес проти Австрії"" (1986 рік)
Європейський Суд з прав людини вказав,
що "межі припустимої критики ширші відносно політичного діяча,  аніж відносно приватної особи. На відміну від
останнього перший неминуче та свідомо виставляє себе,  свої слова та вчинки на суворий суд
журналістів ,  так і широкої
громадськості".

В
судовому засіданні було встановлено,  що
позивач в період з 14 квітня 2006 року по 26 березня 2007 року займав посаду
сільського голови і відповідач дійсно звернувся з заявами в відповідні державні
органи з проханням притягнути до відповідальності позивача за те,  що останній викрав 300 листів шиферу та
зловживаючи своїм службовим становищем мав намір привласнити 5000 грн.-
державних коштів. Але суд вважає ,  що
відповідач,  звертаючись з такими заявами
не мав наміру принизити честь ,  гідність
та ділову репутацію позивача ,  а
висловлював таким чином свій критичний погляд на дії позивача ,  як посадової особи і написав їх в цілях
перевірки законності діяльності позивача.

Разом з
тим в судовому засіданні було встановлено ,
що відповідач аналогічну інформацію розповсюджував і серед односельців.
Згідно ч.1  ст.  34 Конституції України "Кожен має право
вільно збирати,  зберігати ,  використовувати і поширювати інформацію
усно,  письмово або в інший спосіб- на
свій вибір",  а зігдно ч.2 цієї ж
статті "Здійснення цих прав може бути обмеженим законом ... для захисту
репутації або прав інших людей." Оскільки,
інформація,  яку розповсюджував
відповідач не знайшла свого підтвердження при перевірці відповідними
органами,  а також під час судового
слідства,  тому суд вважає,  що відповідач,  розповсюджуючи серед односельців недостовірну
інформацію,  дійсно принизив честь ,  гідність та ділову репутацію позивача. Згідно
ч.1  ст.
23 ЦК України
"Особа має право на відшкодування моральної шкоди,  завданої внаслідок порушення її прав".
Така шкода відшкодовується грішми,  іншим
майном або в інший спосіб,  що
передбачено ч.3  ст.  23 ЦК України.

Виходячи
з вищевикладеного,  суд вважає,  що позов в частині відшкодування моральної
шкоди підлягає частковому задоволенню,  з
урахуванням степені моральних страждань,
які переніс позивач,  їх
тривалість,  та враховуючи те,  що позивач не надав суду доказів про
погіршення відносин з односельцями,
друзями,  діловими партнерами та
погіршення стану його здоров"я.

Вимога
позивача про зобов"язання відповідача вибачитись перед ним за
розповсюджену неправдиву інформацію через газету "Олександрівський
вісник" та "Вперед" задоволенню не підлягає,  оскільки спростування недостовірної
інформації проводиться тим шляхом,  яким
вона була поширена,  що передбачено
ч.7  ст.
277 ЦК України.

Тому суд
вважає за необхідним зобов"язати відповідача спростувати зазначені
відомості в присутності громадян ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 .

Оскільки
позов підлягає частковому задоволенню,
тому згідно вимог ч. 1  ст.  88 ЦПК України з відповідача на користь
позивача необхідно частково стягнути оплачене ним державне мито (а.с. 1) в
розмірі 2 грн. 90 коп. та 1 грн. 30 коп.3а інформаційне технічне забезпечення
розгляду справи.

Керуючись   ст.
214,   ст.  215,
ст.  218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Задовольнити
позов частково : стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 триста гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4
гривні 20 копійок в рахунок часткового відшкодування судових витрат.

Зобов"язати
ОСОБА_2 спростувати відомості   про
крадіжку

300 листів шиферу,  2 причепів цегли та про присвоєння 5000
гривень,  з використанням службового
становища,  в присутності громадян
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7.

В
задоволенні позовних вимог щодо зобов"язання відповідача вибачитись перед
позивачем через засоби масової інформації: газету Олександрівський вісник"
і "Вперед"- відмовити.

На
рішення суду може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом 10 днів
з моменту проголошення рішення та подана апеляційна скарга на протязі 20 днів з
моменту подачі заяви про апеляційне оскарження в Кіровоградський апеляційний
суд.