Справа № 22-5928/2007
Головуючий у 1 інстанції Мамедова Л.М.
21                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 липня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого
Стельмах Н.С.

суддів
Звягінцевої О.М., Молчанова
С.І.

при секретарі
Андрусь B.C. розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу шахта ім. Ф.Е. Дзержинського ДП
„Дзержинсквугілля" про відшкодування моральної шкоди і

встановив:

в апеляційній
скарзі позивач оспорює обгрунтованість рішення суду, яким відмовлено в
задоволенні позову,  і ставить питання
про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову, оскільки
вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини
поширюється строк позовної давності.

В засіданні
апеляційного суду представник ДП „Дзержинсквугілля" за довіреністю
ОСОБА_2. заперечував проти доводів скарги, просив про її відхилення, залишення
рішення суду без зміни.

Судом першої
інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

12.03.2007 р.ОСОБА_1. звернувся до
суду з вказаним позовом до відповідача і зазначав, що він працював на шахті ім.
Ф.Е. Дзержинського ДП „Дзержинськвугілля" на різних підземних роботах,
31.12.1995р. був звільнений за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на
пенсію.

За висновком
обласної профпатологічної МСЕК від 4.09.1997 р. у нього встановлено 40% втрати працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням -хронічний вертоброгенний попереково-хрестцовий
радікуліт безстроково, він був визнаний інвалідом 2 групи.

За таких
обставин ушкодженням здоров'я та стійкою втратою внаслідок цього працездатності
йому спричинено моральну шкоду, оскільки він постійно відчуває фізичний біль,
часто лікується, змушений внаслідок хвороби додавати багато зусиль для
організації свого життя.

Тому він просив суд ухвалити
рішення, яким стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної
шкоди 20000 грн.

Рішенням
Дзержинського міського суду Донецької області від 23 травня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд
вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Всупереч доводів
скарги судом першої інстанції при розгляді цієї справи правильно застосовано
матеріальний закон.

Відповідно до
вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті,
міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався
або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При розгляді
цієї справи судом було встановлено, що позивач працював на шахті ім. Ф.Е.
Дзержинського з 1964р. до 1995р.; 31.12.1995р. він був звільнений за ст. 38
КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 8-9).

Судом також
встановлено, що внаслідок шкідливих умов праці позивачеві було завдано стійку
втрату працездатності; в період роботи на шахті позивач отримав професійне
захворювання - хронічний вертоброгенний попереково-хрестцовий радікуліт згідно
з висновком обласної клінічної лікарні професійних захворювань від 26.05.1995
р.(а.с. 14).

За висновком
обласної профпатологічної МСЕК від 4.09.1997 р. у нього встановлено 40% втрати
працездатності у зв'язку з професійним захворюванням - хронічний вертоброгенний
попереково-хрестцовий радікуліт - безстроково, він був визнаний інвалідом 2
групи ( а.с. 12).

За вказаних
обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку щодо
спричинення позивачеві внаслідок професійного захворювання моральних страждань.

Вирішуючи спір,
суд обгрунтовано виходив з того, що позивач під час отримання професійного
захворювання знаходився у трудових правовідносинах з підприємством, на власнику
якого відповідно до чинного на той час законодавства, зокрема, ст. 173-1 КЗпП
України, лежав обов'язок з відшкодування моральної шкоди.

Оскільки спірні
правовідносини виникли під час дії ст. 12 Закону України „Про охорону
праці" та ст. 173-1 КЗпП України, позивачеві із заявою про вирішення цього
трудового спору треба було звертатися до суду в тримісячний строк.

За таких
обставин апеляційний суд вважає, що, відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що для вирішення
трудового спору позивача встановлений саме тримісячний строк звернення до суду,
який ним було пропущено.

Судом
обгрунтовано взято до уваги те, що позивач не навів в своїй позовній заяві
поважних причин пропуску цього строку і в суді не ставив питання щодо його
поновлення.

Оскільки
апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді
цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної
оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування або зміни судового рішення немає.

Керуючись п.1
ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України апеляційний
суд,-

ухвалив:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Дзержинського міського суду Донецької області
від 23 травня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.