Справа № 2-303/2007р.
РІШЕННЯ

Іменем   України

м. Донецьк                                                                                                    04
липня 2007р.

Петровський
районний суд м. Донецька в складі: головуючий - суддя Мирошниченко В.В. при
секретарі Булуєвій С.В., за участю
представників позивача-відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідача-позивача ОСОБА_4,
представника відповідача-позивача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною
заявою

ОСОБА_1
до ОСОБА_4, про
виселення та за позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4
про виселення.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_4
доводиться йому пасинком. В 1993р. зареєстрував шлюб з його матір'ю - ОСОБА_5,
яка у тому ж році переїхала в його квартиру за адресою: АДРЕСА_1 де мешкала до
січня 2003р. У грудні 2006р. йому стало відомо, що ОСОБА_4 14 січня 2004р.
незаконно зареєструвався в його квартирі. Своєї згоди на реєстрацію та
проживання в спірній квартирі не давав. Оскільки ОСОБА_4 самоправно зайняв жиле приміщення, не є членом його
сім'ї, не набув законного права користування жилим приміщенням квартири,
просить виселити відповідача з його квартири без надання іншого житлового
приміщення.

ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_1, про визнання втратившим право користування
житловим приміщенням.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що його вітчим ОСОБА_1, будучи зареєстрованим у квартирі
АДРЕСА_1 з серпня 1998р. не мешкає в ній, оскільки розірвав шлюб з його матір'ю
ОСОБА_5, забрав все своє майно та добровільно перейшов мешкати до іншої жінки.
З цих підстав просить суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування
житловим приміщенням спірної квартири.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив свої вимоги, наполягає на виселенні ОСОБА_4 з його квартири,
позов ОСОБА_4 щодо
визнання його втратившим право користування жилим приміщенням не визнав. Суду
пояснив, що є наймачем квартири АДРЕСА_1. В 1993р. зареєстрував шлюб з матір'ю
відповідача - ОСОБА_5, яка у тому ж році переїхала в його квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 де мешкала до січня 2003р. У грудні 2006р. йому стало відомо, що ОСОБА_4 незаконно
зареєструвався в його квартирі. Своєї згоди на реєстрацію та його

проживання в
спірній квартирі не давав. З липня 1998р. по наступний час мешкає в с Степанівна,
оскільки працює там лікарем за контрактом, дія якого спливає у січні 2008р.

Представники
ОСОБА_1- ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підтримали його позовні вимоги про виселення ОСОБА_4, позов ОСОБА_4
до ОСОБА_1 щодо визнання втратившим право користування жилим приміщенням не
визнали, надали суду аналогічні пояснення.

ОСОБА_4 в судовому
засіданні вимоги ОСОБА_1 про виселення не визнав, свій позов про визнання
ОСОБА_1 втратившим право користування житловим приміщенням підтримав, суду
пояснив, що його вітчим ОСОБА_1, будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 з
серпня 1998р. не мешкає в ній, оскільки розірвав шлюб з його матір'ю ОСОБА_5,
забрав все своє майно та добровільно перейшов мешкати до іншої жінки.

Представник
ОСОБА_4- ОСОБА_5 вимоги
ОСОБА_1 про виселення її сина не визнала, позов про визнання ОСОБА_1 втратившим
право користування житловим приміщенням підтримала, надала суду аналогічні
пояснення.

Представник
житлового органу- КП „Керуюча компанія Петровського району м. Донецька"
підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_4, позов ОСОБА_4
до ОСОБА_1 щодо визнання втратившим право користування жилим приміщенням не
визнав. Суду пояснив, що оскільки ОСОБА_1 працює за трудовим контрактом і саме
з цієї поважної причини відсутній за місцем свого постійного мешкання, то за
ним повинне зберігатися жиле приміщення. ОСОБА_4
підлягає виселенню з квартири, оскільки вселився в неї самоправно, заяву
щодо реєстрації писала його мати ОСОБА_5,
а наймач житлового приміщення своєї згоди на це не давав.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_4
підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_4 про
визнання ОСОБА_1 втратившим право користування житловим приміщенням задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

У
відповідності до ст. 71-72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або
членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести
місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з
постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з
навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном,
- протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Визнання особи
такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Довідкою
виконкому Степанівської сільради Олександрійського району Донецької області та
контрактом від 23 липня 1998р. підтверджений факт роботи ОСОБА_1
лікарем-терапевтом у Степанівській амбулаторії. Контракт укладений на термін з
23 липня 1998р. по 01 січня 2008р. а.с. 133-135\

Виходячи
з цього, суд вважає, що ОСОБА_1 з поважної причини не мешкає за місцем
постійного місця проживання в зв'язку з умовами та характером роботи, а тому за
ним повинно зберігатися житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою
для відмови в задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно
ч.3 ст. 116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без
надання їм іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_4 на
підставі заяви про реєстрацію, написаної його матір'ю ОСОБА_5 був незаконно зареєстрований
квартирі АДРЕСА_1 а.с. 119\

Відповідно
до вимог ст. 64 ЖК не є членом сім'ї наймача квартири і законного права на
мешкання в ній не набув.

Таким
чином, оскільки ОСОБА_4 самоправно
зайняв жиле приміщення квартири АДРЕСА_1, він підлягає виселенню без надання
іншого жилого приміщення, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1

Прийняти
до уваги пояснення представника ОСОБА_4-
ОСОБА_5 про те, що її син набув права користування жилим приміщенням
ОСОБА_1 суд не може, оскільки такі ствердження не грунтуються на законі,
суперечать вищенаведеним та оціненим судом доказам.

Оскільки
згідно ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не
може грунтуватися на припущеннях, переконує суд в тому, що позовні вимоги ОСОБА_4 не доведені, що
є підставою для відмови в задоволенні його позову.

Відповідно
до вимог ст. 212 ЦПК суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, оскільки їх свідчення не суттєві щодо
предмету спору і суду надані беззаперечні письмові докази щодо вирішення його
по суті.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 65, 71-72, 116 ЖК України, ст. ст.
213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Виселити
ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В
задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, про визнання втратившим право користування житловим приміщенням
відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до місцевого суду
протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна
скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.